Справа № 1-347/11
Провадження № 1/369/90/15
В И Р О К

іменем України

25.08.2011 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Бурбели Ю.С.,

за участю секретаря Євтушок Ю.О., Солдатенко В.С.,

прокурора Юркової Ю.В., Польщенко Ю.О,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, який має середню освіту, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, раніше засудженого 16.08.2008 року Києво-Святошинським районним судом за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі з випробуванням на 3 роки; 25.08.2010 року Києво-Святошинським районним судом за ч.1 ст. 310 КК України до штрафу в сумі 1700 гривень, у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, будучи раніше судимим, 16.08.2008 році Києво-Святошинським районним судом по ст. 185 ч.3 КК України до 4 років позбавлення волі з випробуванням на 3 роки, 25.08.2010 року Києво-Святошинським районним судом по ст.310 ч.1 КК України до штрафу в сумі 1700 гривень, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став й знову вчинив ряд умисних корисливих злочинів при наступних обставинах.

07.11.2010 р. близько 21-ї години ОСОБА_1, знаходячись по місцю свого проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, шляхом обману та зловживаючи довірою, заволодів мобільним телефоном марки «Нокіа-1800», ІМЕІ 88228, вартістю 200 гривень 26 коп., з сім карткою мобільного оператора «Лайф» вартістю 18 гривень 25 коп., які належали ОСОБА_2 Після цього з місця скоєння злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілому збитку на загальну суму 218 гривень 51 копійку.

Крім цього, 20.02.2011 р., близько 6-ї години, ОСОБА_1, знаходячись по місцю свого проживання за вказаною адресою, скористався тим, що потерпіла ОСОБА_3 спала, і діючи з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, таємно викрав у неї мобільний телефон марки «Самсунг С 3050», ІМЕІ 352182/04/9974686, вартістю 332 гривні 64 коп., з сім карткою мобільного оператора «Київстар», вартістю18 гривень, гарнітуру та зарядний пристрій до нього, та 2000 гривень, після цього з місця скоєння злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілій збитку на загальну суму 2350 гривень 64 копійки.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_1 винним себе у вчиненні інкримінованого йому злочину передбаченого ч. 2 ст. 185 КК Українивизнав повністю, винним себе у вчиненні інкримінованого йому злочину передбаченого ч. 2 ст. 190 КК Українине визнав, та показав суду, що до викрадення мобільного телефону у ОСОБА_2 не причетний, що під час досудового слідства він оговорив себе та свого брата з цього приводу, тому що так йому порадили зробити працівники міліції. ОСОБА_4 показав, що 20.02.2011 р. вранці він зайшов до кімнати де спали квартиранти, ОСОБА_2 та ОСОБА_5. Він тихо підійшов до кроваті та скориставшись тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 сплять, а інших сторонніх осіб поблизу немає, скоїв крадіжку даного о телефону марки «Самсунг С 3050», Він також побачив біля кроваті жіночу сумочку, належну ОСОБА_5. З даної сумочки він викрав гарнітуру - навушники та зарядний пристрій до мобільного телефону, а також 2000 гривень, купюрами по 200 гривень. Після скоєння крадіжки написав ОСОБА_5 записку з своїми вибаченнями. Дану записку він прикріпив до дзеркала. Після цього пішов до своєї матері, та попросив її здати у ломбард викрадений телефон. Мати погодилася, після чого здала даний мобільний телефон у ломбард. За телефон у ломбарді дали 154 гривні 50 копійок. Гроші мати віддала йому. Гроші викрадені у ОСОБА_5 в сумі 2000 гривень та гроші виручені від здачі мобільного телефону він витратив на свої особисті потреби. 23.02.2011 року його було затримано співробітниками міліції, які доставили його до приміщення Києво-Святошинського РВ, де він дав правдиві покази щодо скоєних ним злочинів. У скоєному щиро кається.

В судовому засіданні також досліджені показання підсудного, які він давав під час проведення досудового слідства у справі, згідно яких 07.11.2010 р. він з ОСОБА_2 йшли додому. Він вирішив заволодіти належним тому мобільним телефоном, та повідомив тому, що у нього на рахунку телефону закінчилися гроші і попросив ОСОБА_2 дати йому свій мобільний телефон марки «Нокіа-1800». Той погодився і надав йому телефон. Крім цього, він попросив ОСОБА_2 залишити цей телефон у нього у кімнаті, мотивуючи це тим, що йому на цей телефон має зателефонувати дівчина. Юрій погодився й пішов спати. Вранці він заховав належний ОСОБА_2 мобільний телефон і коли той прийшов до нього по свій телефон, він сказав, що не знає, де телефон дівся, що він вночі десь зник. Після цього, він цей телефон заніс своєму брату ОСОБА_6 й попросив по його паспорту здати у ломбард, так як у нього паспорт відсутній. Брат погодився. За мобільний телефон брату дали 120 гривень, які він віддав йому та які він витратив на свої власні потреби. Про те, що він заволодів даним телефоном шляхом шахрайства він брату нічого не сказав, а пояснив, що телефон йому за борги за квартиру надав квартирант ОСОБА_2. В подальшому, ОСОБА_2 неодноразово звертався до нього з проханням повернути належний йому мобільний телефон, але він йому казав, що до його зникнення не причетний, так як його вночі викрали якісь невідомі особи.

Винність підсудного у вчиненні інкримінованих йому злочинів підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

- дослідженими в судовому засіданні в порядку ст. 301 КПК України показаннями потерпілого ОСОБА_2, який під час проведення досудового слідства у справі показав, що він з ОСОБА_5 винаймали частину будинку № 28 по вул. Островського в с.Тарасівка у ОСОБА_7. В даному будинку з ними постійно проживав син господарки ОСОБА_1. 07.11.2010 року він разом з ОСОБА_1 йшли додому. По дорозі той повідомив, що у нього на рахунку мобільного телефону закінчилися гроші, а йому терміново треба зателефонувати своїй дівчині. Тому попросив дати йому телефон, щоб він міг зателефонувати своїй дівчині. Він погодився і надав ОСОБА_1 свій телефон. ОСОБА_4 попросив залишити телефон у нього у кімнаті, мотивуючи це тим, що йому на даний телефон має зателефонувати дівчина. Він погодився. Наступного дня він прийшов до ОСОБА_1 по свій мобільний телефон, але ОСОБА_1 сказав, що не знає, де він дівся, а саме, що телефон вночі десь зник. В подальшому, він неодноразово звертався до ОСОБА_1 з проханням повернути телефон, але той казав, що до його зникнення не причетний, так як його вночі викрали якісь невідомі особи.

Крім того, 20.02.2011 року він та ОСОБА_5, як прокинулися, виявили, що з кроваті зник належний їй мобільний телефон марки «Самсунг С 3050». ОСОБА_4 з її сумочки зникли гарнітура - навушники та зарядний пристрій до мобільного телефону «Самсунг С 3050», а також 2000 гривень. Коли вийшли до коридору, побачили прикріплену до дзеркала записку написану ОСОБА_1 з його вибаченнями за скоєну ним крадіжку. Вони звернулися до міліції. В подальшому, до ОСОБА_5 підійшла мати ОСОБА_1 - ОСОБА_7, яка віддала сім картку «Київстар», навушники та зарядний пристрій до мобільного телефону марки «Самсунг С 3050» та пояснила, що до неї додому прийшов її син і попросив здати у ломбард мобільний телефон марки «Самсунг С 3050». Вона погодилася, здала даний телефон у ломбард і їй дали 154 гривні 50 копійок, які вона віддала сину А.с.84-86

- дослідженими в судовому засіданні в порядку ст. 301 КПК України показаннями потерпілої ОСОБА_5, яка під час проведення досудового слідства у справі дала свідчення, які за змістом аналогічні наведеним показанням потерпілого ОСОБА_2 А.с. 65-67

- показаннями свідка ОСОБА_7, яка показала суду, що 20.02.2011 до неї прийшов її син ОСОБА_1, який мав мобільний телефон марки «Самсунг С 3050». Він пояснив, що даний телефон йому за борги за квартиру надала квартирантка ОСОБА_3 та попросив здати його у ломбард. Вона погодилася. За телефон у ломбарді їй дали 154 гривні 50 копійок, які вона віддала ОСОБА_1 Про те, що даний мобільний телефон був викрадений її сином вона дізналася 23.02.2011 року коли сина було затримано співробітниками міліції та доставлено до приміщення ОСОБА_8Після цього, 23.02.2011 року вона підійшла до ОСОБА_3 та віддала їй картку мобільного оператора «Київстар», яку син витягнув з мобільного телефону, гарнітуру - навушники та зарядний пристрій до мобільного телефону «Самсунг С 3050», які син залишив у неї;

- дослідженими в судовому засіданні в порядку ст. 306 КПК України показаннями свідка ОСОБА_9, який під час проведення досудового слідства у справі показав, що з ОСОБА_7, укладено договір позики 157-11005197. Предметом даного договору-позики став мобільний телефон марки «Самсунг С 3050», ІМЕІ 352182/04/9974686. Кредит було укладено на строк 14 днів тобто до 06.03.2011 року. ОСОБА_7 готівкою отримала 154 гривні 50 копійок / а.с.45/;

- дослідженими в судовому засіданні в порядку ст. 306 КПК України показаннями свідка ОСОБА_6, який під час проведення досудового слідства у справі показав, що 08.11.2010 року прийшов його брат ОСОБА_1, який мав мобільний телефон марки «Нокіа-1800». Він пояснив, що даний телефон йому за борги за квартиру надав квартирант ОСОБА_2 та попросив його здати у ломбард. Він погодився, після чого пішов з своєї квартири до ломбарду. Але ломбард виявився зачиненим. Біля приміщення ломбарду він побачив невідомого хлопця, якому запропонував придбати телефон. Хлопець погодився й придбав телефон за 120 гривень, які він віддав ОСОБА_1Л./А.с.108-109/;

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 змінив свої показання, заявив, що про викрадення його братом мобільного телефону ОСОБА_2 йому нічого невідомо, що в міліції неправильно записали його свідчення, а він їх не перевірив

Винність підсудного у вчиненні інкримінованих йому злочинів підтверджується також іншими дослідженими в судовому за сіданні доказами:

- даними з заяви ОСОБА_2 від 23.02.2011 року про викрадення його мобільного телефону підсудним ( а.с.4);

- даними з заяви ОСОБА_5 від 23.02.2011 року про викрадення її майна (А.с.12);

- даними з протоколів огляду місця події від 23.02.2011 р. під час проведення яких за місцем проживання потерпілих вилучено товарні чеки на придбання викрадених мобільних телефонів та упаковки від них, а також записка підсудного, в якій він просить його вибачити за вчинену ним крадіжку ( А.с.5-6, 13-14);

- даними з протоколу виїмки в ломбарді викраденого телефону потерпілої ОСОБА_5 від 28.02.2011 року (А.с.41);

- даними з протоколу виїмки від 02.03.2011 року, згідно якого у потерпілої ОСОБА_5 вилучено для огляду сім-карту, гарнітуру-навушники та зарядний пристрій, які були в неї викрадені разом з мобільним телефоном, а в подальшому повернуті матірю підсудного (А.с.73);

- даними з протоколів огляду вказаних речових доказів (А.с.75-80);

- даними з висновків товарознавчих експертиз про вартість викраденого майна ( А.с.94-99, 101-106).

Оцінюючи та аналізуючи докази, які були досліджені в судовому засіданні, суд визнає, що показання, які потерпілі ОСОБА_2 і ОСОБА_3, свідки ОСОБА_7 і ОСОБА_9 давали суду і під час досудового слідства у справі, відповідають фактичним обставинам справи і свідчать про скоєння підсудним інкримінованих йому злочинів.

Показання підсудного про непричетність його до викрадення мобільного телефону у ОСОБА_2, суд розцінює як систему його захисту з метою уникнути відповідальності за вчинений злочин, тому надає перевагу його показанням, які він давав під час проведення досудового слідства у справі.

Аналогічним чином суд розцінює показання свідка ОСОБА_6 рідного брата підсудного, які той дав суду і надає перевагу його свідченням даним під час проведення досудового слідства у справі.

Суд вважає, що органом досудового слідства дії підсудного ОСОБА_1 вірно кваліфіковані за епізодом викрадення майна ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно; за епізодом викрадення майна ОСОБА_10за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Призначаючи покарання підсудному, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що помякшують і обтяжують покарання, а також те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Обставин, які помякшують чи обтяжують покарання підсудного за вчинення кожного з інкримінованих йому злочинів, судом не встановлено.

Призначаючи покарання підсудному ОСОБА_1, суд враховує, що згідно ст. 12 КК України злочини, передбачені ч. 2 ст. 190 та ч. 2 ст. 185 КК України є злочинами середньої тяжкості; враховує особу підсудного, який посередньо характеризується за місцем проживання, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, вчинив умисний злочин під час іспитового строку, тому суд вважає за необхідне призначити йому покарання за кожний із вчинених злочинів у виді позбавлення волі в межах санкцій ч. 2 ст. 190 та ч. 2 ст. 185 КК України, відповідно; призначити підсудному покарання за сукупністю злочинів відповідно до ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та остаточне покарання підсудному ОСОБА_1 призначити відповідно до ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання призначеного за попереднім вироком до покарання призначеного за новим вироком.

Цивільного позову по справі не заявлено.

Судові витрати по справі відсутні.

Доля речових доказів вирішується у відповідності зі ст. 81 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 323-324 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190, ч.2 ст.185 КК України і призначити йому покарання:

- за ч. ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі на строк 1(один) рік;

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки;

У відповідності до ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_1 за сукупністю злочинів покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

У відповідності до ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за попереднім вироком від 16.08.2008 р. Києво-Святошинського районного суду Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України, остаточне покарання ОСОБА_1 призначити у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 3 (три) місяці.

Запобіжний захід ОСОБА_1 до вступу вироку в законну силу залишити тримання під вартою.

Речові докази по справі: мобільний телефон марки «Самсунг С 3050», ІМЕІ: 352182/04/9974686, сім картку мобільного оператора «Київстар», гарнітуру - наушники та зарядний пристрій до мобільного телефону марки «Самсунг С 3050» передано на зберігання під розписку потерпілій ОСОБА_3, залишити у користуванні потерпілої; товарний чек № 99 від 09.10.2010 року на мобільні телефони «Нокіа 5030» та «Нокіа 1800», гарантію на мобільний телефон марки «Самсунг С 3050», ІМЕІ: 352182/04/9974686, записку підсудного з визнанням про крадіжку та вибаченням, зберігати з матеріаллами кримінальної справи( а.с.75-76).

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом пятнадцяти діб з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з дня отримання копії вироку.

Суддя Ю.С. Бурбела