У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого - судді

Паневіна В.О.,

суддів

Кліменко М.Р. і Школярова В.Ф.,

за участю прокурора захисника

Опанасюка О.В., ОСОБА_1,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві 27 лютого
2007 року кримінальну справу за касаційною скаргою потерпілої ОСОБА_2. на вирок Комунарського районного суду м.
Запоріжжя від 31 травня 2006 року щодо ОСОБА_3.,

в с т а н о в и л а :

зазначеним вироком
засуджено

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,

раніше не судимого,

- за ч.2 ст.286 КК України на 4 роки
позбавлення волі;

- за
ч.1 ст.135 КК України на 1 рік позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю
злочинів йому визначено остаточне покарання
у виді 4 років позбавлення волі.

Відповідно до ст.ст.104, 75 КК України ОСОБА_3. звільнено від відбування покарання з
випробуванням та іспитовим строком на 1 рік 6 місяців з покладенням на нього
обов'язків, передбачених п. п. 2, 3, 4
ст. 76 КК України.

Постановлено цивільний позов потерпілої ОСОБА_2.
задовольнити частково: стягнути з ОСОБА_3. на її користь на відшкодування
матеріальної шкоди - 4735 грн., моральної шкоди - 15000 грн. та на
відшкодування витрат на оплату допомоги адвоката - 455 грн.41 коп.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_3. судові
витрати за проведення авто-технічної експертизи в сумі 17 грн. 10 коп.

За вироком суду ОСОБА_3. засуджено за те, що він
21.08.2005 року близько 1 год., керуючи автомобілем “ВАЗ-2106”, рухався в лівому
ряду проїзної частини вул. Чумаченко в м. Запоріжжі з боку вул. Космічної в
напрямку вул. Північнокільцевої і навпроти будинку №3, маючи технічну
можливість виявити пішохода ОСОБА_4, який перебігав вулицю в невстановленому
місці, та вжити заходів до зменшення швидкості і зупинки транспортного засобу,
не виконав вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху, внаслідок чого здійснив наїзд
на пішохода ОСОБА_4, спричинивши йому тяжкі тілесні ушкодження, від яких
той в цей же день помер у лікарні.

Після наїзду на пішохода ОСОБА_3. утік з місця ДТП,
завідомо залишивши без допомоги
потерпілого, який перебував у небезпечному для життя безпорадному стані, що виник внаслідок дій
ОСОБА_3.

У апеляційному
порядку справа не переглядалась.

У касаційній скарзі потерпіла ОСОБА_2. стверджує, що кваліфікація дій ОСОБА_3. за ч.1 ст.135
КК України є неправильною, оскільки, на її думку, його дії містять склад
злочину, передбачений ч.3 ст.135 КК України. Також вона зазначає про м'якість
призначеного ОСОБА_3. покарання внаслідок неврахування судом тих обставин, що
ОСОБА_3. вчинив злочин у нетверезому стані, не маючи водійських прав на
керування автомобілем, з місця події втік, свою вину не визнав, не розкаявся,
ніяких коштів на відшкодування заподіяної ним моральної і матеріальної шкоди не
сплатив. Просить вирок скасувати за
м'якістю призначеного ОСОБА_3. покарання, а справу направити на новий судовий
розгляд.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, пояснення захисника
засудженого, який вважав касаційну скаргу потерпілої безпідставною, думку
прокурора, який просив касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_2. залишити без
задоволення, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Доведеність винуватості та правильність
кваліфікації дій ОСОБА_3. за ч.2 ст.286 КК України у касаційній скарзі не заперечуються.

Твердження потерпілої ОСОБА_2. про
неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_3. за ч.1 ст.135 КК України немотивовані.

Судом установлено, що у зв'язку з
порушенням ОСОБА_3. п.12.3 Правил дорожнього руху сталася ДТП, внаслідок якої
потерпілому ОСОБА_4. були спричинені несумісні із життям тяжкі тілесні
ушкодження, від яких він помер у лікарні. Між залишенням ОСОБА_3. потерпілого
без допомоги і настанням смерті ОСОБА_2. відсутній прямий причинний зв'язок,
оскільки потерпілий помер не внаслідок того, що, перебуваючи в безпорадному
стані, був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження.

За встановлених судом фактичних
обставин справи дії ОСОБА_3. за ч.1 ст.135 КК України кваліфіковано правильно,
і підстав для кваліфікації його дій за
ч.3 ст.135 КК України, як про це йдеться у касаційній скарзі, немає.

Істотних порушень вимог
кримінально-процесуального закону, які тягнуть скасування чи зміну судового
рішення, не встановлено.

При призначенні ОСОБА_3. покарання зі
звільненням від його відбування з випробуванням та іспитовим строком судом
ураховано тяжкість вчинених злочинів, дані про особу засудженого, те, що він
уперше притягується до кримінальної відповідальності, злочин вчинив у
неповнолітньому віці, позитивно характеризується, що визнано пом'якшуючими
покарання обставинами.

У засіданні суду касаційної інстанції захисником надано
документи на підтвердження того, що ОСОБА_3. почав сплату коштів на
відшкодування потерпілій заподіяної їй
шкоди.

Призначене покарання відповідає
вимогам ст.65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3. та
попередження нових злочинів.

Вважати це покарання м'яким підстав
немає.

Твердження потерпілої ОСОБА_2. про те, що ОСОБА_3. вчинив злочини,
перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, не відповідає матеріалам
кримінальної справи.

За дії з порушення правил безпеки руху, у тому числі і керування автомобілем
без водійських прав, а також за
залишення пішохода у небезпечному для життя стані ОСОБА_3. засуджений вироком
суду, і тому ці ж обставини не можуть враховуватись як обтяжуючі покарання
ОСОБА_3.

Те, що ОСОБА_3. не відшкодував потерпілій ОСОБА_2. у повному обсязі
спричинену злочином матеріальну та моральну шкоду, не є підставою для визнання
призначеного йому покарання м'яким.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 395, 396 КПК
України, колегія суддів

у х в а л и
л а:

касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_2. залишити без
задоволення, а вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 31 травня
2006 року щодо ОСОБА_3 - без зміни.

С у д д і:

Паневін В.О.
Кліменко М.Р. Школяров В.Ф.