Справа № 11-кп/777/240/15
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

20.05.2015 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі судових засідань ОСОБА_4 , з участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , законного представника обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 , представника служби у справах дітей при Іршавській РДА ОСОБА_9 , розглянув у відкритому засіданні кримінальну справу за апеляцією обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Іршавського районного суду від 14.02.2015 року, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, учня 11-Б класу Осійської ЗОШ І-ІІІ ступенів, не працюючого, судимого 18 грудня 2013 року Іршавським районним судом за ч.3 ст..185 КК України строком на 3 (три) роки, на підставі ст..104 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік
Визнано винним за ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у вигляді трьох років і одного місяця.
На підставі ст.71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Іршавського районного суду Закарпатської області від 18 грудня 2013 року і за сукупністю вироків визначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 2 (два) місяці.
Питання про речові докази вирішено у відповідності до ст.100 КПК України,.
Згідно встановлених судом обставин, ОСОБА_6 04 грудня 2014 року близько 19.00 год. знаходячись в неврологічному відділенні Іршавської районної лікарні, діючи умисно, повторно, з корисливих спонукань, з метою заволодіти чужим майном, взявши на посту з сестринського столу ключі від вхідних дверей сестринської кімнати, за допомогою ключа відкрив дані двері, зайшов до кімнати, де на ліжку побачив дві жіночі сумки, звідки з сумочки належної ОСОБА_10 , яка працює медсестрою неврологічного відділення, таємно викрав гаманець чорного кольору, вартістю 70 гривень, в якому знаходились гроші в сумі 1200,00 гривень та золотий ланцюжок з підвіскою, вартістю 3 998,00 гривень, та з сумочки належної ОСОБА_11 , яка працює молодшою медсестрою неврологічного відділення, таємно викрав гаманець чорно-коричневого кольору вартістю 70 гривень, в якому знаходились гроші в сумі 500,00 гривень, після чого привласнивши викрадене з місця злочину зник, завдавши потерпілій ОСОБА_10 матеріальні збитки на загальну суму 5 268,00 гривень, та потерпілій ОСОБА_11 матеріальні збитки на загальну суму 570,00 гривень.
.В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичних обставин справи, доведеності його вини та правильності кваліфікації його дій, просить вирок суду змінити в бік пом`якшення, звільнивши його від призначеного покарання з випробуванням. Зазначає, що судом першої інстанції при призначенні йому покарання не було враховано всіх обставин по справі, які суттєво зменшують рівень його суспільної небезпечності та пом`якшують його кримінальну відповідальність; не взято до уваги судом, на думку апелянта, відсутність до нього претензій з боку потерпілих та вчинення ним злочину внаслідок збігу важких сімейних обставин.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, прокурора про законність і обґрунтованість прийнятого судом першої інстанції рішення, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та доповнення до неї, подане 20.05.2015 року, оглянувши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи обвинуваченого про призначення занадто суворого покарання не заслуговують на увагу, тому апеляція задоволенню не підлягає з таких підстав.
У відповідності до ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Як встановлено матеріалами кримінального провадження, досудове розслідування і судовий розгляд по ньому проведені з дотриманням вимог розділів ІІІ, ІV КПК України. Викладені у вироку висновки про винність обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України при обставинах, вказаних у вироку суду, ґрунтуються на зібраних доказах, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і ніким із учасників кримінального провадження не оскаржуються.
Дії обвинуваченого ОСОБА_6 правильно кваліфіковано за ч.3 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, поєднане з проникненням в інше приміщення чи сховище.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначено у відповідності з вимогами ст.ст. 65-67, 71, 102-103 КК України та до рекомендацій, викладених в постанові ПВС від 23.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, пом`якшуючих відповідальність обставин та даних, що характеризують винну особу, і таке покарання є справедливим, достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Призначаючи, зокрема, обвинуваченому ОСОБА_6 , покарання, суд врахував дані про особу ОСОБА_6 , ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, молодий вік, а також те, що підсудний має непогашену судимість за злочин проти власності і вчинив кримінальне правопорушення під час іспитового строку, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення .
Одночасно, твердження обвинуваченого в апеляційній скарзі та його захисника в доповненні до такої, про неврахування судом всіх даних про його особу та обставин, що пом`якшують його відповідальність, є безпідставними, оскільки останні враховані судом першої інстанції в такій якості при обранні та призначенні ОСОБА_6 покарання. Так, зокрема, судом першої інстанції, у відповідності до ст.71 КК України, зважаючи на вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення в період іспитового строку та санкцію ч.3 ст.185 КК України (від трьох до шести років позбавлення волі) визначено обвинуваченому остаточне покарання за сукупністю вироків у вигляді позбавлення волі на строк три роки і два місяці.
Зазначені у апеляційній скарзі ОСОБА_6 та доповненні захисника до неї обґрунтування щодо необхідності призначення йому більш м`якого покарання, не пов`язаного з позбавленням волі є непереконливими, оскільки, враховуючи дані про особу обвинуваченого - наявність у нього непогашеної судимості та конкретні обставини кримінального провадження, зокрема і те, що кримінальне правопорушення , вчинене ОСОБА_6 у відповідності до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, і відсутність на момент апеляційного розгляду претензій до нього з боку потерпілих ще не свідчить про те, що дана особа не є суспільно-небезпечною, а тому висновок суду про можливість його виправлення лише в умовах ізоляції від суспільства є обґрунтованим.
Інших порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягнули за собою зміну чи скасування вироку по справі не встановлено.
Керуючись ст.ст.404, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляцію обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Іршавського районного суду від 14.02.2015 року, яким ОСОБА_6 визнано винним в скоєнні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.185 КК України без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді: