АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11кп/796/73/2015 Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія ч.3 ст.187 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 (в інтересах ОСОБА_7 ) на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Торез, Донецької області, громадянина України, українця, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 357 КК України, -

за участю прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за ч.3 ст.187, ч.3 ст.357 КК України та призначено покарання: за ч. 3 ст. 187 КК України 7 (сім) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві власності; за ч. 3 ст. 357 КК України 2 (два) роки обмеження волі та відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Запобіжний захід тримання під вартою, з 18.11.2014 року, зараховано до строку покарання строк попереднього ув`язнення у даному кримінальному провадженні з 12 вересня 2011 року до 17 листопада 2014 року.

По справі вирішено питання речових доказів.

Стягнуто з ОСОБА_7 витрати, пов`язані із залученням експерта в сумі 1975,43 грн., 1367,60 грн., 1367,60 грн.

Згідно з вироком суду першої інстанції, ОСОБА_7 16 серпня 2011 року, приблизно о 19 годині, перебуваючи поблизу Бесарабського ринку в м. Києві, познайомився з раніше невідомим ОСОБА_9 , який повідомив йому про свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння особистими документами потерпілого ОСОБА_10 шляхом проникнення до квартири АДРЕСА_3 . В подальшому, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_9 повідомив план скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_7 та невстановленій досудовим розслідуванням особі і здійснив розподіл ролей.

04 вересня 2011 року, ОСОБА_11 за вказівкою ОСОБА_12 , зробила та передала останньому дублікати ключів від під`їзду та вхідних дверей квартири АДРЕСА_3 для подальшого проникнення до приміщення останньої ОСОБА_7 і невстановленої досудовим розслідуванням особи з метою заволодіння особистими документами потерпілого ОСОБА_10 .

Після того, як ОСОБА_9 передав ОСОБА_7 та невстановленій досудовим розслідуванням особі дублікати вище зазначених ключів у останніх виник умисел на заволодіння майном потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_13 шляхом розбійного нападу, про який ОСОБА_9 та ОСОБА_11 повідомлено не було.

В подальшому, 08 вересня 2011 року, приблизно о 14 годині 45 хвилин, ОСОБА_7 та невстановлена досудовим розслідуванням особа, за допомогою масок, одягу, пістолету, який не є вогнепальною зброєю, і дублікатів ключів проникли до приміщення квартири АДРЕСА_3 та погрожуючи застосуванням пістолета, нанесли ОСОБА_14 по декілька ударів (кожен) в область обличчя, щоб подавити волю останнього до опору, відкрито заволоділи чужим майном і важливими особистими документами на загальну суму 3644 гривні.

Після чого, ОСОБА_7 та невстановлена досудовим розслідування особа з місця злочину зникли, а викраденим майном розпорядилися на власний розсуд.

На вказаний вирок суду захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить змінити вирок суду в частині визнання винним, засудження та призначення покарання ОСОБА_7 за ч.3 ст.187 КК України, визнавши його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, та призначити останньому покарання в межах санкції вказаної статті. При цьому зазначає, що обвинувачений ОСОБА_7 не визнає свою вину у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України. Так, особою, яка звільнена від кримінальної відповідальності, ОСОБА_11 добровільно було надано дублікати ключів від квартири АДРЕСА_3 , в якій остання зареєстрована та проживає. Тобто, обвинувачений не вчиняв незаконного проникнення у житло, а зайшов до приміщення вказаної квартири зі згоди особи, яка на законних підставах в ній проживала.

Обвинувачений не заперечує, що під час перебування в квартирі у нього виник умисел на заволодіння майном потерпілих і він з невстановленою досудовим розслідуванням особою, заволодів малоцінними речами останніх, однак без змови між собою.

Адвокат вважає, що з кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 187 КК України, мають бути виключені такі кваліфікуючі ознаки, як «проникнення у житло і попередня змова», а дії ОСОБА_7 мають бути кваліфіковані за ч. 1 ст. 187 КК України.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_6 (в інтересах ОСОБА_7 ), який підтримав подану ним апеляційну скаргу, просив її задовольнити у повному обсязі з наведених в них доводів та підстав, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, провівши судові дебати, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З апеляційної скарги захисника вбачається, що останній не оспорює висновки суду про доведеність вини та юридичну кваліфікацію дій ОСОБА_7 в частині визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 357 КК України, та звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, тому апеляційний суд не перевіряє законність вироку суду першої інстанції в цій частині.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло, а також у незаконному заволодінні паспортом та іншими важливими особистими документами шляхом розбою, за обставин, встановлених судом та викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наведеними у вироку доказами.

Так, з показань обвинуваченого ОСОБА_7 вбачається,що в серпні 2011 року, за пропозицією його знайомого ОСОБА_15 , вони вирішили допомогти ОСОБА_9 у вирішенні сімейних проблем останнього для чого мали забрати з квартири АДРЕСА_3 паспорт батька ОСОБА_16 , де той проживав.

07.09.2011 року до нього зателефонував ОСОБА_15 та запропонував зустрітися в обідній час на станції метрополітену «Берестейська». Коли він прибув на місце, ОСОБА_15 повідомив йому, що у нього є ключі від квартири ОСОБА_11 , звідки вони зможуть викрасти паспорт. По дорозі до місця проживання останнього, ОСОБА_15 із свого рюкзака дістав робочі комбінезони та попросив одягнути їх, а в під`їзді ОСОБА_15 дістав з рюкзака маски та сказав, що їх також потрібно одягнути. Після цього, вони підійшли до квартири і відкрили ключем вхідні двері, в квартирі було тихо. Вони пройшли до кімнати батьків ОСОБА_17 , де він побачив як жінка і чоловік дивились телевізор, а ще один чоловік спав. ОСОБА_15 дістав пістолет та наказав нікому не рухатися та пред`явити документи. Потерпілий ОСОБА_10 дістав невеликий матерчатий чемодан з документами, який ОСОБА_15 забрав. На шум в квартирі прокинувся ОСОБА_14 , ОСОБА_15 вдарив його рукояткою пістолета. Потім ОСОБА_15 дістав з мобільного телефону, який передали потерпілі, сім-карту, батарею живлення, і кинув все це в кімнаті, а інший мобільний телефон він забрав із собою. Коли вони виходили з кімнати, то ОСОБА_14 хотів схопити його за куртку, але він його відштовхнув. Після чого вони вийшли з квартири, сіли в той же автомобіль таксі, і поїхали з місця події. По дорозі ОСОБА_15 вийшов з автомобіля біля станції метрополітену, взявши з собою викрадений кейс, а в таксі залишив свій рюкзак, який він в подальшому забрав до себе до дому. Як з`ясувалось згодом, в рюкзаку був пістолет, а також спецодяг та маски. З переліком та вартістю викраденого майна погоджується. Зазначені показання обвинуваченого узгоджуються з даними протоколу відтворення обстановки і обставин події від 12.09.2011 року, відповідно до якого ОСОБА_7 в присутності понятих, добровільно, впевнено, без будь-якого фізичного чи психічного впливу показав, місце вчиненого ним злочину, та розповів про обставини його скоєння (т.2, а.с 12-15).

Окрім показань обвинуваченого, який не заперечує факт вчинення ним розбійного нападу, його винуватість в злочинах, за які він засуджений підтверджується іншими доказами, які суд першої інстанції ретельно дослідив і дав їм належну оцінку.

Так, з показань ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , які ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22.09.2014 року звільнені від кримінальної відповідальності за ч.3 ст. 27, ч.3 ст. 357 КК України на підставі п. 2 ч.1 ст. 49 КК України, вбачається, що вони проживали в квартирі батьків останньої за адресою АДРЕСА_4 протягом двох років. Оскільки у нього із батьками і братом ОСОБА_16 виникали конфлікти вони вирішили забрати паспорт ОСОБА_10 , який без документа не зможе зареєструватися в квартирі, а вони з ОСОБА_11 в той час зможуть зареєструвати шлюб. Про свої проблеми він, ОСОБА_9 , розповів знайомому на ім`я ОСОБА_15 , який сказав, що знає, як йому допомогти. За порадою ОСОБА_15 ОСОБА_16 виготовила дублікат ключів від квартири, в якій проживала. Через деякий час він, ОСОБА_9 , віддав дублікат ключів ОСОБА_15 , який порадив, щоб він поїхав з міста, щоб уникнути підозри. Він поїхав в м. Донецьк до батьків, а через декілька днів до нього знову зателефонував ОСОБА_15 та сказав, щоб ОСОБА_11 покинула квартиру 08.09.2011 року в обідній час. Він, ОСОБА_9 , 08.09.2011 року зателефонував ОСОБА_16 та сказав, що все має відбутися в цей день і щоб вона пішла із квартири. Приблизно о 14 год. 00 хв. 08.09.2011 року вона пішла до магазину. Через годину до неї зателефонував батько та повідомив, що вдома щось трапилось. В цей же день, 08.09.2011 року, увечері до ОСОБА_9 знову зателефонував ОСОБА_15 та повідомив, що він забрав паспорт.

Потерпіла ОСОБА_13 вказувала, що 08.09.2011 року вона з чоловіком ОСОБА_10 та сином ОСОБА_14 знаходились вдома. Син відпочивав, а вона з чоловіком дивилася телевізор. В цей час, вона почула як з квартири вийшла донька ОСОБА_11 , а приблизно через 5 хвилин, знову почула звуки відкривання дверей квартири та подумала, що це повернулася додому донька. Проте в кімнату зайшли двоє невідомих чоловіків в масках, в спецодязі і зі зброєю та представившись працівниками міліції, почали вимагати пред`явити документи. Вона дістала із сумки свій паспорт, один із чоловіків подивився його та повернув документ. Також нападники витягнули із телефону її чоловіка ОСОБА_10 сім-карту, а з її телефону дістати сім-карту не вдалося, тому вони забрали телефон. Крім того, нападники забрали кейс ОСОБА_10 , в якому знаходилися документи на квартиру, платіжні документи та особисті документи членів її сім`ї, а також гроші. В цей час прокинувся син ОСОБА_14 , який намагався затримати нападників, забрав кейс, проте один із чоловіків наніс йому удари в область обличчя та тулуба, а другий вдарив в обличчя та відібрав кейс. Після чого нападники покинули квартиру, а вони викликали працівників міліції.

Потерпілий ОСОБА_10 підтвердив показання потерпілої ОСОБА_13 та додав, що двоє чоловіків, які вдерлися до них у квартиру, погрожуючи пістолетом відібрали у нього мобільний телефон та кейс, у якому знаходилися його окуляри, вартістю 250 грн., в чохлі вартістю 60 грн., шкіряне портмоне, вартістю 250 грн., в середині якого були гроші в сумі 2000 грн. Стверджує, що нападники діяли узгоджено між собою, їх ролі були розподілені, оскільки один з них забирав телефони, спостерігав за обстановкою, а інший збирав речі.

Про вчинення розбійного нападу на нього і його сім`ю, з проникненням у квартиру, потерпілий ОСОБА_18 заявив правоохоронним органам, вказавши, що 08.09.2011 року до квартири АДРЕСА_3 , проникли двоє невідомих чоловіків та під погрозою предмету, схожого на пістолет, із застосуванням насильства заволоділи документами та мобільним телефоном марки «NOKIA1616» (т.2, а.с.55).

А потерпілий ОСОБА_14 вказав, що 08.09.2011 року після обіду він ліг спати. Прокинувся від шуму та побачив в квартирі людей у формі та в масках. В одного із нападників у руках був пістолет. Чоловік, у якого був пістолет, вимагав у його батька ОСОБА_10 документи. Він, побачивши це, намагався чинити нападникам опір та відбирати кейс, але у відповідь отримав удари в область голови, обличчя, тулуба. Удари наносили обидва нападники, від яких він декілька разів падав та втрачав свідомість.

Згідно даних, які містяться у висновку експерта №1541/Е від 07.11.2011 року, у ОСОБА_14 , 1980 р.н., виявлені ушкодження: синець на передній поверхні правого плеча у верхній третині; садна у лівій вилично-скроневій ділянці, на заднє-зовнішній поверхні лівого передпліччя у верхній третині, кожне з яких відноситься до легкого тілесного ушкодження (за критерієм тривалості розладу здоров`я). Характер та локалізація виявлених ушкоджень свідчать про те, що вони могли утворитися від дії тупих предметів, індивідуальні властивості яких в ушкодженнях не відобразились, за давністю можуть відповідати вказаному терміну (т.2, а.с.22-25).

На місці вчинення розбійного нападу, на підлозі у кімнаті №2 кв. АДРЕСА_3 , згідно протоколу огляду місця події від 08.09.2011 року, було виявлено фрагмент сліду взуття (т.2, а.с. 60-71).

У ОСОБА_7 , згідно протоколу огляду та вилучення від 12.09.2011 року, вилучено предмет схожий на пістолет, без назви з металу чорного кольору моделі «Glock-17» № НОМЕР_1 , коробку з-під вказаного пістолету з надписом «MEISTER AIR SOFTGUN», 2 комбінезони сірого кольору, дві кепки чоловічі бежевого кольору, рукавички матерчаті бежевого кольору, рукавички шкіряні чорного кольору, маску у вигляді шапки з прорізами для очей чорного кольору, маску у вигляді шапки з прорізами для очей зеленого кольору, кросівки «Adidas» синьо-білого кольору розмір 42 (т.2, а.с.56).

Згідно даних, які містяться у висновку експерта №878 від 27.10.2011 року, фрагмент сліду взуття, вилучений в ході огляду місця події, в приміщенні квартири АДРЕСА_3 , що мало місце 08.09.2011 року, залишений однотипним взуттям, кросівками ОСОБА_7 (т.2, а.с. 28-35).

Предмет, схожий на пістолет, який було виявлено та вилучено у ОСОБА_7 , згідно даних, що містяться у висновку експерта №279 від 27.10.2011 року, до вогнепальної зброї не відноситься в наданому на експертизу стані до стрільби не придатний є пневматичним пістолетом, моделі «Glock-17» № НОМЕР_1 , калібру 6 мм, промислового способу виробництва, пістолет призначений для гри у страйкбол (т.2, а.с.37-39).

Таким чином, суд, оцінюючи надані сторонами кримінального провадження докази кожен з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, прийшов до прального висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло та кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.3 ст. 187 КК України.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 про відсутність в діях ОСОБА_7 кваліфікуючої ознаки - проникнення у житло є безпідставними і такими, що спростовуються матеріалами даного провадження.

Зазначені доводи суд першої інстанції, перевірив і дав їм належну оцінку, яку колегія суддів вважає правильною. Крім того, колегія суддів вважає за необхідно зазначити, що хоча обвинувачені проникли в житло за сприянням і згодою особи, яка проживала в цій квартирі, але таке проникнення носило протиправний характер, оскільки вчинялось саме з метою розбійного нападу.

Доводи апеляційної скарги про відсутність попередньої змови на вчинення розбійного нападу є безпідставними і спростовуються матеріалами провадження, а саме показаннями потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_13 про узгодженість дій ОСОБА_7 та іншої невстановленої особи, розподілення ролей між ними. Так, потерпілий ОСОБА_10 пояснював суду, що між нападниками суперечок не було, вони діяли злагоджено, один забирав телефони, спостерігав за обстановкою, а інший збирав речі, їх ролі були розподілені. Потерпіла ОСОБА_13 підтвердила зазначене вище та додала, що у той момент, коли її син ОСОБА_14 намагався перешкодити нападникам заволодіти їх речами та документами, які знаходились у портфелі, саме ОСОБА_7 вирвав у нього з рук вказаний портфель. Це також підтвердив і потерпілий ОСОБА_14 , який у своїх поясненнях вказав, що його били обидва нападники по черзі.

Наведеними вище доказами, які підтверджують активні дії ОСОБА_7 при вчиненні злочину, та які були узгоджені із діями невстановленої досудовим слідством особи, спростовуються пояснення ОСОБА_7 про його необізнаність у планах невстановленої досудовим розслідуванням особи, щодо здійснення розбійного нападу із застосуванням предмета, схожого на пістолет, перебування його у шоковому стані після усвідомлення того, що їх дії носять відкритий характер.

Покарання призначене обвинуваченому ОСОБА_7 відповідно до вимог ст. 65 КК України. При цьому судом враховано характер та ступінь тяжкості скоєного, конкретні обставини справи, ступінь реалізації злочинного умислу, ставлення ОСОБА_7 до вчиненого, яке полягає у частковому визнанні вини, дані, які характеризують його особу, те, що він раніше не судимий, не перебуває на обліку у лікарів нарколога, психіатра, за місцем проживання характеризується посередньо.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку про законність і обґрунтованість вироку суду й підстав для його зміни, як про це йдеться в апеляційній скарзі захисника, не вбачає.

Істотних порушень кримінально-процесуального закону, які б зумовлювали зміну чи скасування вироку, у справі не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 (в інтересах ОСОБА_7 ) залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року, щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_7 в той же строк, з дня вручення йому копії ухвали.

С У Д Д І:

_________________ ________________ _________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4