Справа № Провадження №11-476/12 11/1090/2547/12 Головуючий у І інстанціїЛаврік
Категорія4Доповідач у 2 інстанції Капічон
УХВАЛА

Іменем України

04 квітня 2012 року колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі

головуючого судді: Миколюка О.В.

суддів: Капічон О.М., Димарецького В.М.

за участю прокурора: Тарасюк Т.В.

захисника: ОСОБА_1

потерпілих : ОСОБА_2, ОСОБА_3

пр ка потерпілих: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальну справу за апеляцією захисника ОСОБА_1 на вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2011 року, яким

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не одруженого, не працюючого, не військовозобовязаного, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_4, раніше не судимого,-

засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України на 7 років позбавлення волі. Постановлено стягнути на користь ОСОБА_3 майнову шкоду в розмірі 9077 гривень та моральну шкоду в розмірі 100000 гривень; на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 200000 гривень. Вирішено питання про речові докази,-

В С Т А Н О В И Л А :

За вироком суду ОСОБА_5 визнаний винним і засуджений за те, що 18 травня 2010 року близько 23 години він, перебуваючи в парку, що знаходиться поблизу ВАТ «Саливонківський цукровий завод»по вул. Леніна в смт. Гребінки Васильківського району Київської області, маючи намір на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, на грунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_6 умисно наніс останньому два удари кулаком в області обличчя, після чого потерпілий впав на асфальтове покриття. Продовжуючи свої злочинні дії підсудний ОСОБА_5 умисно наніс два удари ногою в ліву частину тулуба ОСОБА_6, заподіявши останньому тяжкі тілесні ушкодження, в результаті яких біля 23 години 30 хвилин потерпілий ОСОБА_6 помер на місці. Згідно з висновком судово-медичної експертизи від 23.07.2010 за № 316 смерть ОСОБА_6 настала від закритої травми тулуба з багаточисельними переломами кісток скелета, пошкодженням внутрішніх органів, яка ускладнилася розвитком гострої крововтрати.

В апеляції захисник просить вирок змінити в частині кваліфікації злочинного діяння, призначити покарання в межах санкції ст. 124 КК України та зменшити розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь потерпілих ОСОБА_2 до 50 000 гривень, ОСОБА_3 25 000 гривень. В обґрунтування апеляції посилається на те, що засуджений вчинив злочин за обставин перевищення меж необхідної оборони. Окрім цього, засуджений міг перебувати у стані емоційного збудження, що може розглядатися як психологічна підстава стану сильного душевного хвилювання. При проведенні судово-психіатричної експертизи експерт не був проінформований про причину конфлікту та всі його обставини, суд відхилив клопотання про проведення комплексної судової психолого - психіатричної експертизи та додатковий допит свідків очевидців події з метою встановлення психічного стану та поведінки засудженого під час вчинення злочину. Також, суд відмовив у приєднанні до матеріалів справи довідку Гребінківської лікарні, про те що в день скоєння злочину в цій медичній установі були можливості надати необхідну медичну допомогу та врятувати життя потерпілого; з матеріалів справи вбачається, що з моменту заподіяння тілесних ушкоджень до моменту смерті минуло не менше півгодини, впродовж яких потерпілий не подавав ознак загрози його життю. Розмір моральної шкоди є необґрунтованим, оскільки спростовуються аргументи цивільних позивачів про втрату годувальника тим, що ОСОБА_6 останнім часом не працював, заробляв на життя випадковими заробітками, зловживав спиртними напоями.

В запереченнях на апеляцію:

- прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, просить апеляцію захисника залишити без задоволення, а вирок без зміни, мотивуючи тим, що вина ОСОБА_5 повністю доведена зібраними на досудовому слідстві та в ході судового слідства доказами. Засуджений ОСОБА_5 на момент вчинення злочину не перебував в стані необхідної оборони, оскільки дії потерпілого не становили небезпеку, на образливі слова потерпілого засуджений першим наніс удар і продовжував бити потерпілого після того як він впав. При визначенні розміру відшкодування судом враховувалися вимоги розумності та справедливості.

- потерпіла ОСОБА_3 просить апеляцію захисника залишити без задоволення, а вирок без зміни, мотивуючи тим, що судом першої інстанції досліджені всі обставини справи, дії ОСОБА_5 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України, призначене покарання відповідає ступеню тяжкості злочину та особі засудженого.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який заперечував проти апеляції захисника, просив залишити вирок суду без змін; думку захисника, який просив задовольнити апеляцію та перекваліфікувати дії його підзахисного на ст.124 КК України; думку потерпілих та їх представника про залишення без задоволення апеляції захисника, а вироку суду без змін; обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція захисника не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину за обставин, наведених у вироку, доведена обєктивними доказами, які зібрані у передбаченому законом порядку і належним чином оцінені судом.

Що стосується посилання в апеляції захисника на неправильну кваліфікацію дій його підзахисного та необхідність перекваліфікації на ст.124 КК України, оскільки, на його думку, ОСОБА_5 вчинив злочин за обставин перевищення меж необхідної оброни, то дані доводи не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та спростовуються матеріалами справи, які суд належним чином дослідив та оцінив.

Так, допитаний в судовому засіданні ОСОБА_5 винним себе в предявленому обвинуваченні не визнав та зазначив, що після сварки, яка виникла між ним та ОСОБА_6 останній почав швидко йти в його сторону, на відстані 2 м він побачив в правій руці потерпілого монтировку і, не чекаючи удару, зробив крок назустріч та вдарив ОСОБА_6 два рази кулаком в обличчя, після чого останній впав, а він ще двічі вдарив того ногою в область тулуба.

Відповідно до розяснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 26.04.2002 року «Про судову практику у справах про необхідну оборону»стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При зясуванні такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема, спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається , підстави сприймати загрозу, як реальну. Також на наявність чи відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони впливають реальне співвідношення сил, зокрема, місце, час нападу, його раптовість, кількість нападників, і тих, хто захищається, їх фізичні дані, стан здоровя.

Ні під час досудового, ні судового слідства не здобуто доказів, що ОСОБА_6 вчинив щодо ОСОБА_5 дії, які б він міг сприймати як реальну загрозу своєму життю. Загиблий знаходився в стані алкогольного спяніння, на місці події були присутніми друзі засудженого, останній першим наніс удари загиблому, після яких той лежав на землі та не міг підвестися.

Всі свідки, які були очевидцями події, а саме ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 вказували, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 виникла сварка, загиблий вийшов з автомобіля та почав іти в сторону підсудного, однак останній першим наніс ОСОБА_6 два удари в обличчя, після чого той впав на землю, а ОСОБА_5 ще наніс йому декілька ударів ногою по тулубу і тільки після цього вони побачили, що у ОСОБА_6 випала з рук монтировка.

ОСОБА_3 того, в своїх перших поясненнях ОСОБА_5 чітко вказував, що причиною нанесення ним ударів ОСОБА_6 стали образливі вислови з боку останнього на його адресу, про наявність монтировки та загрози його життю він не зазначав / том 1 а.с.18 19/.

Тобто, враховуючи стан здоровя засудженого, його фізичну форму, стан спяніння ОСОБА_6, оточення друзями ОСОБА_5, реальне співвідношення сил, можна зробити висновок, що у засудженого була можливість запобігти нанесенню ударів загиблому та припинення конфліктної ситуації шляхом відібрання монтировки або залишення місця події.

Колегія суддів вважає, що дії ОСОБА_5 вірно кваліфіковані за ч.2 ст. 121 КК України . Порушень вимог кримінально процесуального закону України, які б тягли за собою скасування вироку, не виявлено.

Покарання засудженому ОСОБА_5 призначено у відповідності з вимогами ст.65 КК України з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину та особи засудженого і, на думку колегії суддів, є домірним вчиненому.

Підстав для помякшення покарання засудженому також не вбачається, оскільки суд врахував всі обставини справи та призначив мінімальне покарання, передбачене ч.2 ст.121 КК України, а помякшуючі обставини на день розгляду справи в апеляційному суді відсутні.

В апеляції захисник також посилається на необґрунтованість розміру стягнутої судом моральної шкоди, оскільки ОСОБА_6 останнім часом не працював, заробляв на життя випадковими заробітками, зловживав спиртними напоями.

На думку колегії суддів питання про стягнення моральної шкоди на користь потерпілих судом першої інстанції детально досліджено, достатньо обґрунтовано у вироку та визначено з урахуванням вимог розумності та справедливості.

Мати загиблого ОСОБА_2 в звязку із смертю сина зазнала значних душевних страждань, в її житті відбулися вимушені зміни, які спричинили діями засудженого душевний біль, нервовий стрес, і який би син не був за життя він завжди залишається для матері гарним сином з усіма його вадами та недоліками. Сестра загиблого ОСОБА_3 також в звязку із втратою брата, який фізично допомагав батькам , зазнала душевного болю, моральних страждань, оскільки втратила рідну людину.

Наведені в апеляції доводи не ставлять під сумнів законність та обґрунтованість вироку, а тому апеляція захисника не підлягає до задоволення.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.365, 366 КПК України колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Київської області, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляцію захисника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2011 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни.