АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Крим. провадження № 622/886/13-к Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/675/15 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.125 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Харкові кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Золочівського районного суду Харківської області від 22 січня 2015 року, -
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Золочів, Золочівського району, Харківської області, громадянин України, з середньою освітою, не працюючий, розлучений, раніше не судимий, зареєстрований та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджений за ч.1 ст. 125 КК України до покарання у вигляді штрафу на суму 510 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_7 в якості відшкодування моральної шкоди 200 гривень.

Як встановив суд, 15 березня 2013 року близько 17-30 години ОСОБА_7 , перебуваючи у своєму автомобілі в с. Довжик, Золочівського району, Харківської області, разом із своєю колишньою дружиною ОСОБА_7 та їх спільним сином ОСОБА_9 , 2007 року народження, де під час словесного конфлікту, маючи раптово виниклий прямий умисел, направлений на нанесення тілесних ушкоджень, наніс останній один удар кулаком в область лівої половини грудної клітини, після чого за волосся витяг ОСОБА_7 із автомобіля та за затилок давив її до низу, коли вона сиділа на землі, спричинивши тим самим потерпілій легкі тілесні ушкодження у вигляді синця на лівій половині грудної клітини.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить скасувати вирок Золочівського районного суду Харківської області від 22 січня 2015 року та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 у зв`язку з відсутністю в його діяннях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. В обґрунтування своєї апеляції захисник посилається на те, що на його думку, вирок суду в частині визнання винним та засудження ОСОБА_7 постановлений з істотними порушеннями кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність та невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора про необхідність залишення апеляції захисника без задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчинені зазначеного злочину, за вказаних обставинах у вироку відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на зібраних по справі і досліджених у судовому засіданні доказах.

Юридична кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України є правильною.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_7 не наносив ОСОБА_7 будь-яких тілесних ушкоджень спростовуються сукупністю доказів досліджених та проаналізованих судом першої інстанції.

Так, потерпіла ОСОБА_7 в суді першої інстанції пояснила, шо знаходячись в автомобілі разом з ОСОБА_7 та її сином ОСОБА_9 , між нею та ОСОБА_7 виникла сварка, в ході якої обвинувачений почав наносити їй удари, та зупинивши автомобіль витяг її за волосся з машини, викинув її шапку, розірвав куртку та на вулиці почав притискати до землі, не даючи змогу встати. При цьому потерпіла зазначила, що вона голосно кричала, у зв`язку з чим на її крик прибігла жінка, та обвинувачений зупинився.

Факт нанесення потерпілій ОСОБА_7 тілесного ушкодження підтверджується даними судово-медичної експертизи №13-зл/ж/13 від 24 березня 2013 року, згідно якої у неї виявлено один крововилив на лівій половині грудної клітини, який міг утворитися від удару тупим твердим предметом з обмеженою поверхнею. Вказане тілесне ушкодження відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

При цьому як убачається з цієї ж експертизи, освідування потерпілої проводилося 18 березня 2013 року, та вищевказане тілесне ушкодження могло утворитися за 3-5 днів до освідування, тобто і в день, коли між ОСОБА_7 та ОСОБА_7 відбулась сварка.

Також, факт сварки, між обвинуваченим та потерпілою підтверджується дослідженим в суді першої інстанції звукозаписом, з якого убачається, що на протязі всієї розмови обвинувачений просить ОСОБА_7 залишити автомобіль, на що жінка відмовляється та висловлює при цьому образи на адресу ОСОБА_7 .

На думку, колегії суддів, суд першої інстанції зробив правильний висновок, про те, що саме така поведінка потерпілої, що тривала на протязі усього часу, поки ОСОБА_7 та ОСОБА_7 перебували в автомобілі, спровокувала у обвинуваченого раптове виникнення умислу на заподіяння потерпілій тілесного ушкодження, після чого він за волосся витяг її з автомобіля.

Окрім цього, вищевикладені пояснення потерпілої, також, підтверджуються оглянутою в судовому засіданні в суді першої інстанції жіночою курткою, що долучена до матеріалів провадження у якості речового доказу, в якій потерпіла була вдягнена в день вищевказаних подій, та на якій було виявлено пошкодження у вигляді розриву.

Крім того, свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в суді першої інстанції, зазначили, що ввечері 15 березня 2013 року, вони знаходячись в с. Довжик, почули голосні крики жінки, яка кликала на допомогу. При цьому, ОСОБА_11 зауважила, що коли прийшла на крик потерпілої, то побачила біля автомобіля чоловіка, жінку та дитину, та жінка з дитиною в цей час плакали.

Також, свідок ОСОБА_12 пояснив, що він є працівником міліції, та 15 березня 2013 року в момент коли він підійшов до автомобіля, то побачив потерпілу ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_7 та жінок, які сварили останнього. При цьому свідок ОСОБА_11 пояснила йому, що бачила, як обвинувачений давив на потерпілу зверху до землі, не даючи змоги їй піднятись.

Також, колегія суддів звертає увагу, що в судовому засіданні свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 дали пояснення з приводу вищевикладених подій, які вони пам`ятали на день їх допиту в судовому засіданні, та при цьому дані свідки зазначили, що погано пам`ятають інші обставини подій, що відбулись 15 березня 2013 року між обвинуваченим та потерпілою у зв`язку з тим, що пройшло багато часу.

Разом з тим свідок ОСОБА_12 зазначив, у зв`язку з тим, що він є працівником міліції, то добре пам`ятає обставини, які відбулись ввечері 15 березня 2013 року, зокрема, те що свідок ОСОБА_12 повідомила йому, що бачила, як обвинувачений ОСОБА_7 притискав потерпілу до землі біля автомобіля.

Крім того, згідно даних слідчого експерименту від 03 липня 2013 року та фототаблиці до нього, видно, що потерпіла ОСОБА_7 розповіла та показала, як саме ОСОБА_7 15 березня 2013 року наніс їх удар в лівої половини грудної клітини, та як витяг її за волосся з авто.

Колегія суддів, зазначає, що пояснення потерпілої ОСОБА_7 є послідовними та узгоджуються с даними вищевказаної судово-медичної експертизи, а також з даними слідчого експерименту від 03 липня 2013 року, що дає змогу зробити висновок, про те, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого за викладених обставин у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, як спричинення умисного тілесного ушкодження.

З урахуванням того, що суд обґрунтовано прийшов до висновку, що дії ОСОБА_7 були неправомірними, то відповідно між ними та шкодою є безпосередній причинний зв`язок та встановлена вина, а тому суд правильно та обґрунтовано вирішив заявлений цивільний позов потерпілої задовольнивши його частково.

Призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. ст.50, 65 КК України, є законним і обґрунтованим.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого не підлягає задоволенню, виходячи з викладеного.

Разом з цим, колегія суддів, враховуючи положення ч.2 ст.404 КПК України у якій зазначено, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.49 КК України та п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

Згідно вироку, ОСОБА_7 засуджений за вчинення 15 березня 2013 року злочину невеликої тяжкості, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, санкція якого передбачає покарання менш суворе, ніж обмеження волі. З дня вчинення злочину минуло більше двох років, перебіг давності не зупинявся та не переривався.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів вважає за необхідне змінити вирок в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України, звільнивши обвинуваченого від призначеного покарання вироком Золочівського районного суду Харківської області від 22 січня 2015 року на підставі ст. 49 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Золочівського районного суду Харківської області від 22 січня 2015 року щодо ОСОБА_7 змінити, відповідно до ч. 2 ст. 404 КПК України, звільнити ОСОБА_7 від призначеного цим вироком покарання в силу ст. 49 КК України.

В іншій частині цей же вирок залишити без змін.

Головуючий:

Судді: