А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

11.02.2015 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю секретаря ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11кп/777/61/2015 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.10.2014.
Цим вироком ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець і мешканець АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, неодружений, непрацюючий, судимий:
-18.09.2009 за ч.4 ст. 187 КК України на 2 роки позбавлення волі,
-17.07.2013 за ч.2 ст. 186 КК України на 5 років позбавлення волі зі звільненням від відбуття покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням, -17.09.2013 за ч.2 ст. 162 КК України на 5 років позбавлення волі з застосуванням ч.4 ст. 70 та звільненням від відбуття покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням,
-26.02.2014 за ч.1 ст. 296 КК України, з застосуванням ст.ст. 71, 72 КК України, на 5 років 6 місяців позбавлення волі, засуджений за ч. 1 ст. 121 КК України на 5 років позбавлення волі, за ч.1 ст. 122 КК України на 1 рік обмеження волі, за ч.1 ст. 296 КК України на 2 роки обмеження волі, за ч.2 ст. 296 КК України на 3 роки обмеження волі.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим ОСОБА_8 призначено 5 років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за вироком від 26.02.2014 остаточно до відбуття ОСОБА_8 визначено 5 років 9 місяців позбавлення волі.
Ухвалено: клопотання потерпілого ОСОБА_9 про перекваліфікацію дій обвинуваченого та закриття провадження в справі залишити без задоволення, запобіжним заходом щодо ОСОБА_8 залишити тримання під вартою, строк відбуття покарання обчислювати з 06.05.2014.
Як визнав доведеним суд, ОСОБА_8 :
06.03.2014 приблизно о 20:00, намагаючись проникнути до квартири АДРЕСА_2 , де проживає сім`я ОСОБА_9 , затіяв з ним сварку, порушив громадський порядок та спокій мешканців квартири, з хуліганських спонукань тривалий час ображав ОСОБА_9 нецензурними словами, штовхав його, наніс йому 4 удари кулаком в лице, якими спричинив легкі тілесні ушкодження;
08.03.2014 приблизно о 16:00 біля воріт по АДРЕСА_3 на ґрунті неприязні затіяв сварку з ОСОБА_10 , підняв і кинув у нього цеглу, якою потрапив у праву ногу і спричинив йому небезпечне для життя в момент заподіяння тяжке тілесне ушкодження;
12.03.2014 приблизно о 15:30 за попередньою змовою з невстановленими особами в громадському місті - біля будинку АДРЕСА_4 грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, з особливою зухвалістю наніс ОСОБА_11 удар ногою по нозі, яким заподіяв йому середньої тяжкості тілесне ушкодження, а далі множинні удари руками і ногами в область голови, якими спричинив йому легкі тілесні ушкодження.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить вирок скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції. На його думку суд у підготовчому судовому засіданні не дотримався вимог ст. 314 КПК України і призначив судовий розгляд на підставі обвинувального акта, який не відповідає вимогам ст. 291 цього Кодексу. Зокрема, суд не звернув уваги на те, що кримінальні провадження стосовно ОСОБА_8 від слідчих ОСОБА_12 і ОСОБА_13 17.04.2014 були передані слідчому ОСОБА_14 з порушенням припису п.2 ч.2 ст. 39 КПК України, а тому всі докази, отримані під час проведення останнім слідчих дій є недопустимими. Вказує також, що в матеріалах провадження немає документа, яким визначено прокурора для здійснення в ньому відповідних процесуальних повноважень, що судово-медичне обстеження потерпілого ОСОБА_9 , на порушення припису ст. 214 КПК України, проведено до внесення відомостей про спричинення йому тілесних ушкоджень до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ЄРДР). Діяння щодо потерпілого ОСОБА_9 , на його думку, слід кваліфікувати тільки як злочин проти особи, оскільки обвинувачений вчинив його на ґрунті неприязні, через протиправну поведінку самого потерпілого і не мав на меті порушення громадського порядку, а заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 та ОСОБА_11 саме ОСОБА_8 не доведено.
Апеляційний суд заслухав доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав апеляційні вимоги, промову прокурора, яка заперечила проти апеляційної скарги, провів судові дебати, перевірив матеріали кримінального провадження, обговорив доводи сторін і приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Суд апеляційної інстанції скасовує вирок і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено підстави, вказані у ч.1 ст. 415 КПК України. Таких підстав під час апеляційного розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_8 не встановлено.
Відповідно до приписів ст. 314 КПК України рішення про повернення обвинувального акта у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти лише за умови, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Вимоги, яким має відповідати обвинувальний акт, перелічені у ст. 291 КПК України. Про будь-які порушення цих вимог органом досудового розслідування або прокурором при складанні, підписанні та затвердженні обвинувального акту в даному кримінальному провадженні, в апеляційній скарзі не йдеться.
Твердження про те, що кримінальні провадження стосовно ОСОБА_8 були передані від одного слідчого іншому з порушенням припису п.2 ч.2 ст. 39 КПК України апеляційний суд відкидає. Зазначений припис застосовується у випадках, коли є підстави для відводу слідчого або у разі неефективного досудового розслідування, відомостей про які в кримінальному провадженні немає і в апеляційній скарзі не наведено. А визначення слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування на будь-якій його стадії, за межі повноважень керівника органу досудового розслідування не виходить.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що нагляд за додержанням законів під час досудового розслідування у ньому здійснював прокурор ОСОБА_15 , який в решті затвердив і обвинувальний акт. Його процесуальні повноваження до винесення вироку у учасників кримінального провадження, в тому числі у сторони захисту, сумнівів не викликали, будь-яких клопотань з цього приводу, зокрема про відвід прокурора, вони не заявляли.
Відповідно до вимог ст. 214 КПК України відомості про вчинення кримінального правопорушення мають бути внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань слідчим, прокурором невідкладно після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що протиправні дії щодо ОСОБА_9 були вчинені 06.03.2014 приблизно о 20:00, судово-медичне обстеження останнього було проведено 07.03.2014, а відомості про вчинення кримінального правопорушення внесені до ЄРДР 25.03.2014. Та обставина, що судово-медичне обстеження потерпілого було проведено до внесення відомостей про спричинення йому тілесних ушкоджень до ЄРДР до порушення прав і законних інтересів ОСОБА_8 не призвела, не перешкодила і не могла перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а отже не складає підстави для задоволення апеляційних вимог сторони захисту.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 в учиненні злочинів за обставин, викладених у вироку, підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами обвинувачення, яким суд дав правильну оцінку. Вони узгоджуються між собою, не містять суперечностей, сумнівів щодо своєї достовірності не викликають, а доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі, їх не спростовують.
Зокрема, як видно з показань потерпілого ОСОБА_9 , підтверджених ним під час слідчого експерименту, ОСОБА_8 прийшовши до його квартири у пошуках його сина, затіяв сварку з матір`ю потерпілого і у відповідь на його спробу закрити двері декілька раз вдарив його кулаком в лице.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи у ОСОБА_9 було виявлено тілесні ушкодження у вигляді синців на повіках, які виникли від удару твердим тупим предметом, можливо кулаком сторонньої людини, за давністю спричинення вкладається у час події і кваліфіковане як легке без розладу здоров`я.
Даних про те, що потерпілий ОСОБА_9 поводився протиправно у матеріалах кримінального провадження немає.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано угледів у таких діях ОСОБА_8 ознаки хуліганства, правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.1 ст. 296 КК України і переконливо вмотивував у вироку свій висновок з цього приводу.
Потерпілий ОСОБА_16 під час судового розгляду провадження пояснив, що зробив ОСОБА_8 зауваження з приводу його лайки на вулиці, на що останній став з ним сперечатись. Коли ж він обернувся і пішов до свого будинку, то отримав ззаду удар цеглою по нозі. Ці показання ОСОБА_16 підтверджені результатами слідчого експерименту і показаннями свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 .. А згідно з висновком судово-медичної експертизи у ОСОБА_16 виявлено тяжке тілесне ушкодження у вигляді відкритого дрібно-уламкового перелому нижньої третини діалізів обох кісток правої гомілки із зміщенням, яке виникло від удару твердим тупим предметом, можливо цеглою, і за давністю спричинення вкладається у час події.
Ці дії ОСОБА_8 правильно кваліфіковані за ч.1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження.
Потерпілий ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що саме ОСОБА_8 , якого він добре знає, наніс йому удар ногою по лівій нозі, коли разом з двома іншими особами безпричинно збивав його на вулиці.
Висновком судово-медичної експертизи у ОСОБА_11 виявлено садна в ділянці чола зліва і закритий перелом діалізу лівої малогомілкової кістки, який виник від удару твердим тупим предметом, можливо ногою сторонньої людини. За давністю спричинення ці тілесні ушкодження вкладаються в час події і кваліфікуються, відповідно, як легкі без розладу здоров`я і середньої тяжкості тілесні ушкодження. Як таких їх правова кваліфікація за ч.1 ст. 125 КК України, як умисного легкого тілесного ушкодження і за ч.1 ст. 122 КК України, як умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження є правильною.
Міра покарання ОСОБА_8 визначена з додержанням вимог ст. ст. 65, 70, 71 КК України є найм`якішою з передбачених законом за сукупність таких злочинів і наближеною до найм`якішої з передбачених законом за сукупністю таких вироків. Підстав для її пом`якшення в апеляційній скарзі не наведено і апеляційний суд таких не знаходить.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.10.2014 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців, а засудженим ОСОБА_8 - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.
Судді