Ухвала

іменем україни

22 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_36,

суддів ОСОБА_37, ОСОБА_38,

при секретарі ОСОБА_39,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000009, за обвинуваченням

ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця с. Гошів Долинського району Івано-Франківської області, проживаючого у АДРЕСА_1,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 212, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 366 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_40

за касаційною скаргою прокурора на вирок Київського районного суду м. Полтави від 18 червня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 21 серпня 2014 року щодо ОСОБА_1,

в с т а н о в и л а :

У касаційній скарзі прокурор ставить питання про скасування постановлених судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотні порушення кримінального процесуального закону, неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що викладення показань свідків у вироку не відповідає їх свідченням в судовому засіданні, судом не дана належна оцінка показанням свідка, який підтверджує винуватість ОСОБА_1, а у вироку суд послався на показання свідка ОСОБА_2, яка в судовому засіданні не допитувалася. На його думку істотні порушення КПК України полягають у безпідставній відмові суду повторно викликати в судове засідання свідків обвинувачення, відсутність на носії інформації технічного запису підготовчого судового засідання. Наголошує, що у порушення вимог закону апеляційний суд не в повному обсязі розглянув апеляцію прокурора, а лише щодо істотного порушення кримінального процесуального закону. Доводи прокурора щодо неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження апеляційна інстанція залишила без розгляду.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав касаційну скаргу, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Вироком Київського районного суду м. Полтави від 18 червня 2014 року ОСОБА_1 визнано невинуватим та виправдано за ч. 2 ст. 212, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 366 КК України у зв'язку з недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочинів.

Скасовані запобіжний захід щодо ОСОБА_1 у виді особистого зобов'язання і обрані щодо нього процесуальні заборони та припинено дію постанов про накладення арештів на майно та банківські рахунки.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 21 серпня 2014 року вирок залишено без зміни.

Органом досудового розслідування ОСОБА_1 обвинувачувався в ухиленні від сплати податків у великих розмірах, використанні завідомо підроблених документів та службовому підробленні за наступних обставин.

ОСОБА_1, обіймаючи посаду директора ТОВ фірма "Техінпром", виконував організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, тобто був службовою особою суб'єкта підприємницької діяльності, у період з липня 2008 року по вересень 2010 року, при проведенні фінансово-господарської діяльності ТОВ фірма "Техінпром" та відображенні її результатів за даними бухгалтерського та податкового обліку шляхом незаконного формування податкового кредиту з податку на додану вартість, по взаємовідносинах з ТОВ «Маркет Стандарт»; ТОВ «Каскар»; ТОВ «Дон Снек» , ТОВ «Бефель»; ТОВ «Гаррос», вчинив умисне ухилення від сплати податків у великих розмірах на загальну суму 1652663 грн.

У період з липня 2008 року по вересень 2010 року, директор ТОВ фірма «Техінпром» ОСОБА_1, будучи службовою особою, в адміністративних приміщеннях підприємства за адресою: м. Полтава, вул. Ковпака, 21, використовуючи своє службове становище, умисно підробив податкові декларації з ПДВ та розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту ТОВ фірма «Техінпром» - вніс до них завідомо неправдиві відомості щодо наявності взаємовідносин з вищезазначеними підприємствами та виниклі при цьому суми податкового кредиту. Ці документи у паперовому вигляді ОСОБА_1 завірив особистим підписом, а у електронному виді посвідчив особистим сертифікатом відритого ключа ОСОБА_1 та надав до ДПІ у м. Полтаві в якості звітних податкових документів.

Крім того, директор ТОВ фірма «Техінпром» ОСОБА_1, як службова особа, за вищевказаних обставин і умов, з метою доведення до кінця злочинного наміру, направленого на ухилення від сплати податків, достовірно знаючи, що очолюване ним підприємство фактично не придбавало товарно-матеріальних цінностей у ТОВ "Маркет Стандарт"; ТОВ "Каскар"; ТОВ "Дон-Снек"; ТОВ "Бефель" та ТОВ "Гаррос", тобто розуміючи, що зміст отриманих від невстановлених під час досудового розслідування осіб видаткових накладних, договорів та додаткових угод з поставки товарно-матеріальних цінностей не відповідають дійсності, підписав їх та завірив печаткою підприємства, засвідчивши отримання товару, що не відповідає дійсності, а укладені угоди є нікчемними в силу закону.

Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неналежна, на думку прокурора, оцінка доказів судом, не є предметом розгляду суду касаційної інстанції.

Натомість, зазначені обставини, є предметом перегляду суду апеляційної інстанції, який розглядає справу в межах поданих апеляцій.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України, мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред'явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

За змістом цієї норми закону у мотивувальній частині виправдувального вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у справі, як тих, що були зібрані стороною захисту так і тих, що зібрані стороною обвинувачення, в тому числі і поданих у судовому засіданні

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу.

За змістом ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Цих вимог закону суд першої інстанції дотримався.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, у судовому засіданні, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, суд перевірив зібрані на досудовому слідстві та досліджені в судовому засіданні докази, на підставі яких ОСОБА_1 було пред'явлене обвинувачення, надав належну оцінку, як окремим доказам, так і їх сукупності, навів детальний аналіз досліджених доказів.

Спростовуючи пред'явлене ОСОБА_1 обвинувачення, суд навів мотиви за яких взяв до уваги одні докази та відкинув інші і обґрунтовано дійшов висновку про його невинуватість, вказавши у мотивувальній частині вироку підстави виправдання.

Згідно з ч. 2 ст. 22 КПК України, сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізація інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження забезпечено принцип змагальності сторін та свободи у поданні ними суду своїх доказів.

Докази, зазначені та надані сторонами кримінального провадження суд першої інстанції безпосередньо дослідив у повному обсязі і неупереджено, обставин, які б завадили сторонам скористатися своїми процесуальними правами у наданні інших доказів не встановлено.

Суд оцінив докази, на підставі яких ОСОБА_1 було пред'явлене обвинувачення, керуючись законом.

Виправдовуючи ОСОБА_1, суд у вироку вказав, що стороною обвинувачення не надано достатніх доказів для доведення його винуватості в умисному ухиленні від сплати податку, а також у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 358 та ч. 1 ст. 366 КК України, оскільки органом досудового розслідування досудове слідство проведено неповно і необ'єктивно, не доведено, що підприємства-постачальники займались фіктивним підприємництвом, а операції з ТОВ фірма «Техінпром» були безтоварними. Не встановлено, як бланки первинних документів ТОВ «Маркет Стандарт», ТОВ «Корсар», ТОВ «Дон-Снек», ТОВ «Бефель» та ТОВ «Гаррос» потрапили до ОСОБА_1, яким чином на них з'явились штампи і печатки цих товариств, хто вносив відомості у бланки накладних та підписував їх, не перевірено чи є дійсними штампи та печатки на податкових накладних, не проведені зустрічні перевірки для підтвердження безтоварності фінансово-господарських операцій із вказаними товариствами.

Зокрема, свої висновки суд першої інстанції обґрунтував, дослідивши і проаналізувавши показання самого ОСОБА_1, який зазначив, що інкримінованих злочинів не вчиняв, а обвинувачення органу досудового розслідування є надуманими, стороною обвинувачення не доведено, що взаємовідносин з постачальниками не було. Завідомо неправдивих відомостей до бухгалтерських документів не вносив та не давав вказівок на це. Бухгалтерських та податкових документів від імені товариств постачальників не складав і не використовував у податкових обліках, як завідомо підроблених. Зазначив, що всі первинні документи товариств мають відповідні реквізити, печатки. Почеркознавчою експертизою не встановлено, що він вносив відомості в первинні документи бухгалтерського та податкового обліку. Його неодноразові клопотання про проведення зустрічних документальних перевірок про взаєморозрахунки між ТОВ фірма «Техінпром» та товариствами "Маркет Стандарт", "Каскар", "ДонСнек", "Бефель" та "Гаррос" відхилялись на досудовому слідстві. Вважає, що без проведення таких перевірок акти ДПА та похідні від них висновки експертизи є однобічними та необґрунтованими.

Також суд дослідив і надав оцінку показанням свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18 - токарів, слюсарів, фрезерувальників на підприємстві, очолюваному обвинуваченим. У судовому засіданні вони пояснили, що виготовляли запчастини, болти, втулки, шредери та інше. Якщо обсяг роботи був незначний, то деталі виготовляли самі, а якщо замовлення були великі, то використовували заготовки і з них виготовляли відповідні деталі. Щодо надходження заготовок, їх обліку, проведення закупівель їм нічого не відомо.

Взято до уваги і показання свідків ОСОБА_19 - першого заступника директора, ОСОБА_20 - заступника директора з фінансових питань та економічної діяльності, які пояснили, що безпосередньо займалися пошуком підприємств, які випускають необхідну продукцію через мережу Інтернет. Всі домовленості велися в телефонному режимі, або через електронну пошту. Після з'ясування всіх робочих моментів замовлявся товар. Фірма-продавець доставляла замовлену продукцію на свій розсуд: власним транспортом або кур'єром-перевізником. Разом доставлялись бухгалтерські і податкові документи з підписами та печатками. Після перевірки товару та документів вони здавались в бухгалтерію для оплати та на підпис директору. Стверджували, що ОСОБА_1 не давав будь-яких вказівок на проведення незаконної господарської діяльності.

Належну оцінку дано показанням свідків ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24 - начальників та заступників начальника механічного цеху, котрі підтвердили, що дійсно на їх підприємство завозилися заготовки деталей, але звідки і хто цим займався їм не відомо.

Суд послався на показання свідків ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27 - головного бухгалтера та бухгалтерів, які пояснили, що їх службою складались податкові декларації на підприємстві, відповідно до первинної бухгалтерської та податкової документації, а потім їх підписував головний бухгалтер та директор. Крім того, вказані декларації перевірялись у податковій службі. В суді вони також засвідчили, що будь-ким із службових осіб вказівка на внесення у податкову чи бухгалтерську документацію неправдивих чи перекручених відомостей не давалась.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що показання цих свідків, свідчення ОСОБА_1 підтверджують необізнаність обвинуваченого у проведенні нібито безтоварних операцій з метою ухилення від сплати податків, використання завідомо підроблених документів та внесення до офіційних документів завідомо неправдивої інформації.

Обґрунтованим є і висновок суду, що прокурором будь яких доказів у підтвердження того, що підприємства постачальники займались фіктивним підприємництвом, або щодо причетності їх директорів до вчинення інкримінованих ОСОБА_1 злочинів, суду не надано.

Отже, колегія суддів погоджуються з висновком суду першої інстанції про те, що прокурором не надано жодного доказу, який би вказував на факт умисного перекручування ОСОБА_1 податкового обліку в податковій чи звітній документації, використання завідомо підроблених документів і вчинення ним службового підроблення.

Як правильно зазначив суд, у обвинувальному акті вказано, що ОСОБА_1 використав первинні бухгалтерські документи, які отримував у невстановленому місці, від невстановлених слідством осіб договори, накладні, податкові накладні) та інші документи, складені від імені ТОВ "Маркет Стандарт"; ТОВ "Каскар"; ТОВ "Дон-Снек", ТОВ "Бефель"; ТОВ "Гаррос", про начебто постачання на адресу ТОВ фірма ''Техінпром" товарно-матеріальних цінностей, для незаконного формування податкового кредиту, однак прокурор не встановив та не вказав, які саме незаконні дії вчиняв обвинувачений з цими первинними документами.

Докази про незаконність використання обвинуваченим зазначених документів прокурор не надав і в суді.

Судом зазначено, що якщо первинними бухгалтерськими документами ТОВ "Маркет Стандарт", ТОВ "Каскар", ТОВ "Дон-Снек", ТОВ "Бефель", ТОВ "Гаррос" орган досудового розслідування та прокурор вважають накладні з усіма заповненими необхідними реквізитами цих контрагентів (штампами, печатками, підписами, даними про кількість отриманого товару, його вартість, тощо), то він мав би встановити та вказати в обвинувальному акті яким чином ОСОБА_1 використовував ці документи, у чому виявилось, незаконне їх використання, які правила бухгалтерського обліку були при цьому порушені та чи був поінформований обвинувачений про порушення, допущені при оформленні первинних документів контрагентами.

Належно вмотивованим є і висновок, що органом досудового розслідування не було проведено зустрічних перевірок з питань з'ясування дійсності фінансово - господарських операцій між ТОВ фірма «Техінпром» та ТОВ «Маркет Стандарт»; ТОВ «Каскар»; ТОВ «Дон-Снек»; ТОВ «Бефель», ТОВ «Гаррос». Про те, призначаючи по справі комісійну судово-економічну експертизу слідчий зобов'язав експерта проводити дослідження з обов'язковим урахуванням матеріалів кримінальної справи, а саме допитів свідків, матеріалів обшуків та виїмок висновків почеркознавчих та попередніх судово-економічних експертиз, висновку акту № 8361/23-5/30485824 від 26.10.2011 року «Про результати невиїзної документальної перевірки ТОВ фірма «Техінпром» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.01.2008 року по 01.01.2011 року». Експерт не зазначив про безпосереднє дослідження бухгалтерських та податкових документів як ТОВ фірма «Техінпром», так і підприємств-продавців ТОВ «Маркет Стандарт», ТОВ «Каскар», ТОВ «ДонСнек», ТОВ «Бефель» та ТОВ «Гаррос».

З урахуванням зазначеного, без перевірки вказаних питань, висновки комісійної судово-економічної експертизи №799, акт № 8361/23-5/30485824 «Про результати невиїзної документальної перевірки ТОВ фірма «Техінпром» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.01.2008 року по 01.01.2011 року» є неповними та передчасними.

В судовому засіданні встановлено, що можливість проведення зазначених перевірок втрачена, оскільки сплинув тривалий термін від події і про це не клопотав прокурор.

Правильно у вироку зазначено, що висновки почеркознавчих експертиз не заслуговують на увагу, оскільки ними не встановлено, що саме ОСОБА_1 вносив в отримані документи первинного бухгалтерського обліку відповідні записи та підписував їх. Така версія органом досудового слідства взагалі не перевірялась. Експертиза вказує лише на те, що директори «Маркет Стандарт», ТОВ «Каскар», ТОВ «Дон-Снек», ТОВ «Бефель» та ТОВ «Гаррос» не підписували договори та податкові накладні.

Будь-яких доказів причетності ОСОБА_1 до заповнення реквізитів у договорах та податкових накладних від зазначених підприємств стороною обвинувачення не надано.

Не встановлено органом досудового розслідування і те хто саме вносив у зазначені документи дані про кількість, якість, ціну товару, інші реквізити та хто підписував первинні документи.

Посилання сторони обвинувачення на те, що директори «Маркет Стандарт», ТОВ «Каскар», ТОВ «Дон-Снек», ТОВ «Бефель» та ТОВ «Гаррос» не підписували первинні документи про постачання товару, не свідчить про те, що це зробив обвинувачений або, що він знав про недійсність наданих від їх імені документів.

Прокурором надано суду письмові договори купівлі-продажу товару між ТОВ фірма «Техінпром та підприємствами ТОВ «Маркет Стандарт», ТОВ «Каскар», ТОВ «Дон-Снек», ТОВ «Бефель» та ТОВ «Гаррос», згідно яких оплата товару повинна здійснюватись при отриманні товару у безготівковій формі.

Проте, органами досудового слідства взагалі не перевірявся факт ухилення від сплати податку підприємствами ТОВ «Маркет Стандарт», ТОВ «Каскар», ТОВ «Дон-Снек», ТОВ «Бефель» та ТОВ «Гаррос», оскільки саме на ці підприємства покладено обов'язок сплати ПДВ після отримання прибутку.

Відповідно до копій свідоцтв про реєстрацію товариства та свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість ТОВ «Маркет Стандарт», ТОВ «Каскар», ТОВ «Дон-Снек», ТОВ «Бефель», ТОВ «Гаррос» станом на 2008 - 2010 роки зареєстровані як платники податків.

За таких обставин, твердження ОСОБА_1 про необхідність сплати податку зазначеними фірмами, а не ТОВ фірма «Техінпром», відповідає як наявним у провадженні доказам, так і чинному законодавству.

Відповідно до п. 1.3 ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість», платником податку виступає особа, яка зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем. В даному випадку покупцем виступало ТОВ фірма «Техінпром».

Оскільки по справі встановлено, що ТОВ фірма «Техінпром» сплатило ТОВ «Маркет Стандарт», ТОВ «Каскар», ТОВ «Дон-Снек», ТОВ «Бефель» та ТОВ «Гаррос» вартість отриманого товару з включенням у неї ПДВ, то на вказаних продавців законом покладено обов'язок сплати вказаного податку.

З урахуванням викладеного, твердження виправданого про невинуватість в ухиленні від сплати податку, відповідає приведеним доказам і не спростоване стороною обвинувачення у судовому засіданні.

Також, у справі не встановлено і прокурором не доведено, що ОСОБА_1 вносив у податкові декларації завідомо неправдиві відомості з метою ухилення від сплати ПДВ та знав про це, підписуючи декларації. Відповідні експертизи не проводились.

Твердження ОСОБА_1 про те, що він не знав і не міг знати, що в податкові декларації могли бути внесені неправдиві відомості, прокурором у судовому засіданні не спростоване.

Відповідно до Закону України «Про податок на додану вартість» податкова накладна складається продавцем у двох примірниках, один з яких надається покупцю (в даному випадку ТОВ фірма «Техінпром»), а інший - залишається у продавця.

Для перевірки того, чи були внесені в податкові накладні у ТОВ фірма «Техінпром» неправдиві відомості і чи відповідають дані цих накладних другому примірнику податкової накладної, залишеної у себе продавцями ТОВ «Маркет Стандарт», ТОВ «Каскар», ТОВ «Дон-Снек», ТОВ «Бефель» та ТОВ «Гаррос», необхідно було провести документальну звірку цих двох примірників. Однак, органом досудового слідства не витребовувались та не приєднувались до матеріалів провадження податкові накладні цих підприємств і відповідні перевірки не проводились.

За таких обставин, колегія суддів погоджується в висновком суду першої інстанції про те, що стороною обвинувачення суду не надано достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_1 в умисному ухиленні від сплати податку, не надано жодного достатнього доказу для висновку про вчинення ОСОБА_1 злочинів, передбачених ч. 4 ст. 358 та ч. 1 ст. 366 КК України.

У вироку суд проаналізував і дав належну оцінку цим та іншим зібраним у справі та дослідженим у судовому засіданні доказам у їх сукупності, обґрунтовано виправдав ОСОБА_1

Докази винуватості ОСОБА_1 на які посилалися органи досудового розслідування, ретельно перевірені судом та згідно зі ст. 94 КПК України належним чином оцінені з точки зору їх допустимості, належності, достовірності та достатності.

Посилання на незаконність відмови в повторному допиті свідків ОСОБА_14, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_9, безпідставні, оскільки клопотання прокурора було належним чином розглянуте і його відхилення судом вмотивовано.

Також судом обґрунтовано відмовлено в задоволенні клопотання прокурора про примусовий привід свідків ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35 (директорів ТОВ "Маркет Стандарт"; ТОВ "Каскар"; ТОВ "Дон-Снек"; ТОВ "Бефель" та ТОВ "Гаррос"), оскільки вказані свідки неодноразово викликались до суду шляхом надання повісток прокурору для забезпечення їх явки в судове засідання. Прокурор жодного разу до суду не надав підтверджуючого документу про вручення повісток свідкам, а також не довів, що свідки умисно ухиляються від явки до суду.

При цьому суд правильно зазначив, що на показання цих свідків посилаються у своїх висновках ревізори інспектори при складанні акту «Про результати невиїзної документальної перевірки ТОВ фірма «Техінпром» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.01.2008 року по 01.01.2011 року», який перевірявся експертами при вирішенні комісійної судово-економічної експертизи, що надав прокурор, як доказ вини ОСОБА_1 В дослідницькій частині акту детально викладені показання цих свідків, останні свідчили лише про те, що в угодах та податкових документ стоять не їх підписи, і що їм нічого не відомо про укладання договорів з ТОВ фірма «Техінпром».

Доводи прокурора, що у порушення вимог закону апеляційний суд не в повному обсязі розглянув апеляцію прокурора, безпідставні, оскільки до початку розгляду справи в апеляційному порядку, прокурор змінив та доповнив подану апеляцію, а під час апеляційного розгляду підтримував її в частині внесених змін та відмовився від клопотання про дослідження доказів. Апеляцію просив задовольнити у зв'язку з допущеними істотними порушеннями кримінального процесуального закону, на підставі п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК України.

За таких обставин, апеляційний суд переглянув кримінальне провадження в межах підтриманої прокурором зміненої апеляційної скарги і не мав правових підстав перевіряти судове рішення з приводу його неповноти чи невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Апеляційний розгляд провадження проведений відповідно до вимог кримінального процесуального закону. Доводи прокурора щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, відсутності технічного запису підготовчого судового засідання на носії інформації, належним чином перевірені судом апеляційної інстанції, на них надані вмотивовані відповіді. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Разом з тим, відповідно до вимог ч. 4 ст. 95 КК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

З матеріалів провадження вбачається, що у вироку суд послався на показання свідка ОСОБА_2, яка в судовому засіданні безпосередньо не допитувалася.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що посилання суду, на показання свідка ОСОБА_2 підлягають виключенню з мотивувальних частин судових рішень, які підлягають зміні.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б давали підстави для скасування судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, як про це ставить питання прокурор, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 434, 436, 438 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Київського районного суду м. Полтави від 18 червня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 21 серпня 2014 року щодо ОСОБА_1 змінити.

Виключити з мотивувальної частини судових рішень посилання суду, як на доказ, на показання свідка ОСОБА_2

В решті судові рішення щодо ОСОБА_1 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_43 ОСОБА_42 ОСОБА_41