Справа №1-117/08
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2008 року Миколаївський районний суд
Львівської області

в складі: головуючого-судді Березюка Г.М.

при секретарі Паньків В.І.

з участю прокурора Кравця С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві
справу про обвинувачення

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1року народження, уродженця с.Рудники Миколаївського
району Львівської області, громадянина України, українця, безпартійного, з
середньо-спеціальною освітою, військовозобов'язаного, розлученого, проживаючого
в АДРЕСА_1, не працюючого, раніше не судимого

- у вчиненні злочину, передбаченого ст.164 ч.1 КК
України,

в с т а н о в и в :

Підсудний ОСОБА_1, згідно рішення
Миколаївського районного суду Львівської області від 31.05.2002року,
зобов'язаний сплачувати в користь
ОСОБА_2 щомісячно аліменти на
утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2року народження в розмірі ј частини із всіх видів заробітку, до
досягнення дитиною повноліття.

Підсудний ОСОБА_1, знаючи про дане рішення суду і про кримінальну
відповідальність за злісне ухилення від сплати аліментів, злісно ухилявся від
виконання свого батьківського обов'язку,
і незважаючи на неодноразові попередження, злісно ухилявся від сплати
встановлених коштів, в результаті чого
станом на 01.04.2008року утворилась заборгованість по аліментах на суму
11194грн. 26коп., чим спричинив матеріальну шкоду.

В пред'явленому звинуваченні за ст.164 ч.1 КК України підсудний ОСОБА_1
винним себе визнав частково та пояснив,
що в період 1993-2002рр. перебував у шлюбі з ОСОБА_2, від якого
ІНФОРМАЦІЯ_2року народилася дочка ОСОБА_3. 31.05.2002року рішенням
Миколаївського районного суду Львівської області з нього присуджено стягувати
щомісячно аліменти в користь його
колишньої дружини ОСОБА_2 на утримання
дочки ОСОБА_3 в розмірі ј частини із всіх видів заробітку, до досягнення
дитиною повноліття. Дане рішення суду
він не виконував через перебування із колишньою дружиною у неприязних
відносинах, тому вважав за недоцільно сплачувати аліменти, так як такі
використовувались не за цільовим призначенням. В періоди з 1993-1996рр. та з
2000-2003рр. працював на склозаводі, на фірмах «ТОР», «Декор». Не маючи роботи, у період 1996-2000рр. він був вимушений
їздити в пошуках заробітків у Росію, із 2003-2008рр. їздив на заробітки по
Україні. Маючи гроші, він їх давав
дитині, купляв їй продукти харчування, одяг. Зазначив, що попереджався з боку державного виконавця та
працівників міліції про необхідність виконання батьківського обов'язку та
можливості кримінальної відповідальності і знав про заборговану суму аліментів
в розмірі 11194грн. 26коп., даний борг визнав повністю, однак на даний час
погасити його не спроможний через скрутне матеріальне становище, але обіцяє в найближчий час сплатити заборговану
суму аліментів.

Крім часткового визнання підсудним своєї винності у скоєному злочині, вина
ОСОБА_1 у пред'явленому звинуваченні за ст.164 ч.1 КК України повністю доведена
в судовому засіданні і стверджується такими доказами.

Так допитані судом неповнолітня потерпіла ОСОБА_3 пояснила, що ОСОБА_1
доводиться їй батьком, який з нею разом не проживає від її народження. ЇЇ батьки розірвали шлюб, зі слів її матері,
через вживання ОСОБА_1 спиртних напоїв, на ґрунті яких в сім'ї виникали сварки
та скандали. Батько деколи їздив на
заробітки закордон, однак ніколи їй нічого не купляв, не давав грошей на
лікування, оскільки має інвалідність з дитинства, таким чином не приймає
активної участі у її піклуванні, не забезпечує грішми, продуктами харчування,
одягом, ігноруючи тим самим судове рішення.

Показами допитаної в судовому засіданні законного представника
неповнолітньої потерпілої ОСОБА_3 -
ОСОБА_2 стверджується, що перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_1 нажили дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2р.н. Шлюб
між ними виявився невдалим через зловживання ОСОБА_1 спиртних напоїв, з приводу
чого шлюб розірвали. Оскільки між ними не було узгоджено порядок утримання
дитини, тому вона звернулася в судовому порядку
про стягнення аліментів. Однак ОСОБА_1, знаючи про рішення суду, і працюючи
за кордоном, ухилявся від сплати
аліментів, на виклики ДВС не реагував, чим злісно ухилявся від сплати
аліментів, сума заборгованості по який станом на 01.04.2008р. складає 11194грн.
26коп.

Протоколом допиту свідка ОСОБА_4 вбачається, що у її провадженні
знаходиться виконавчий лист, виданий на підставі рішення Миколаївського
районного суду Львівської області від 31.05.2002року про стягнення з ОСОБА_1 в
користь ОСОБА_2 щомісячно аліменти на утримання дитини ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2р.н. в розмірі ј частини із всіх видів його заробітку, до
досягнення нею повнолітня, починаючи з 13.05.2002року і заборгованість
аліментів по даному документу станом на 01.04.2008року складає 11194грн. 26коп.
Боржник, на неодноразові виклики та попередження про кримінальну відповідальність,
які робилися з дня відкриття виконавчих проваджень не реагував.

Крім вищенаведених доказів, винність підсудного ОСОБА_1 у пред'явленому
звинуваченні за ст.164 ч.1 КК України стверджується рядом письмових доказів по
справі, зокрема: поданням державного виконавця відділу ДВС Миколаївського РУЮ
ОСОБА_4 про порушення кримінальної справи; першими поясненнями учасників та
очевидців події злочину; виконавчим листом №81/2002р., виданого на підставі
рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 31.05.2002р.;
викликами ДВС та попередженнями про кримінальну відповідальність за ухилення
від сплати аліментів; постановою Миколаївського районного суду Львівської
області від 31.05.2002року про присудження аліментів в розмірі ј частини із
всіх видів заробітку; розрахунками щодо заборгованості по аліментах станом на
01.04.2008року на загальну суму 11194грн.26коп.; листом Миколаївського
районного центру зайнятості від
24.03.2008року щодо не звернення ОСОБА_1 з приводу сприяння працевлаштування, а
також іншими письмовими документами зібраними по даній справі.

Таким чином, вина підсудного ОСОБА_1 у злісному ухиленні від сплати
аліментів встановлених рішенням Миколаївського районного суду Львівської
області від 31.05.2002року, в судовому засіданні доведена повністю, тому суд вважає, що дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані досудовим слідством
за ст.164 ч.1 КК України.

При обранні виду і міри покарання
підсудному ОСОБА_1, суд враховує ступінь тяжкості злочину вчиненого
підсудним, з другого боку судом враховуються і ряд обставин, які пом'якшують
покарання, зокрема те, що підсудний ОСОБА_1 вперше притягується до кримінальної
відповідальності, по місцю проживання характеризується позитивною, активно
сприяв розкриттю злочину.

При таких обставинах, суд вважає, що виправлення і перевиховання ОСОБА_1
можливе без ізоляції від суспільства, а тому покарання підсудному слід обрати у
вигляді обмеження волі, звільнивши його від відбування покарання з
випробуванням, тобто із застосуванням ст.75 КК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.323,324 КПК
України, суд -

з а с у д и в :

ОСОБА_1 визнати винним та засудити
за ст.164 ч.1 КК України на 2 (два) роки обмеження волі.

У відповідності з ст.ст. 75, 76 КК України звільнити засудженого ОСОБА_1
від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки, якщо
він протягом цього терміну не вчинить нового злочину і виконає покладені на
нього обов'язки не виїжджати за межі України
на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи,
повідомляти про зміну місця свого проживання кримінально-виконавчу систему,
періодично з'являтися для реєстрації в
органи кримінально-виконавчої системи.

Міру запобіжного заходу щодо засудженого ОСОБА_1 - підписку про невиїзд,
- залишити без змін до набрання вироком
законної сили.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Львівської області протягом
15-ти днів з моменту його оголошення, через районний суд.

Суддя: