Ухвала

іменем україни

12 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Головуючого ОСОБА_10,
суддів ОСОБА_11 і ОСОБА_12,
при секретарі судового засідання ОСОБА_13,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Донецька, мешканця АДРЕСА_1, такого, що судимості не мав,

за участю прокурора ОСОБА_14,
захисника ОСОБА_7,
представника цивільного відповідача ОСОБА_8,

ВСТАНОВИЛА:

З касаційною скаргою до суду касаційної інстанції звернулась потерпіла ОСОБА_9 з вимогами про перевірку постановлених щодо ОСОБА_5 судових рішень в частині вирішення цивільного позову.

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 7 травня 2014 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.

На підстав ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробовуванням, з встановленням іспитового строку 1 рік та з покладенням на нього обовʼязків, передбачених п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України.

З ПрАТ «СК «Провідна» на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди постановлено стягнути 5 477 грн. 77 коп. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 250 грн.

З ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди постановлено стягнути 4 750 грн. та судові витрати в розмірі 4 000 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2014 року вирок залишено без зміни.

В касаційній скарзі потерпіла посилаючись на недотримання судом при постановленні вироку вимог законодавства щодо вирішення її цивільного позову, просить скасувати судові рішення в цій частині та призначити новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства. Мотивуючи скаргу потерпіла зазначає про те, що ряд позовних вимог при постановленні вироку суду залишилися не розглянутими, що свідчить про порушення судом вимог ст. 374 КПК України щодо зазначення в резолютивній частині вироку рішення про цивільний позов. Також потерпіла твердить про необґрунтованість вироку щодо вирішення питання про відшкодування їй моральної шкоди а також про те, що суд не дослідив усі докази на підтвердження її доводів щодо завданої їй матеріальної шкоди. Апеляційний суд не зваживши на допущені судом першої інстанції порушення, у свою чергу порушив вимоги кримінального процесуального закону.

ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 11 червня 2013 року приблизно о 20 годині 25 хвилин, керуючи автомобілем «Деу-Ланос», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 та рухаючись по пр. Героїв з боку бул. Слави в напрямку вул. Набережної Перемоги в м. Дніпропетровську, в районі будинку №10 по пр. Героїв, в порушення п.п. 18.1, 18.4 ПДР України, не зменшив швидкість руху керованого ним автомобіля та не зупинив його для надання дороги пішоходу ОСОБА_9, яка рухалась по пішохідному переходу та для якої була створена перешкода чи небезпека, продовжив рух автомобіля, скоїв на неї наїзд, внаслідок чого потерпіла отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Заслухавши доповідача, прокурора, яка частково підтримала касаційну скаргу потерпілої та вважала за необхідне скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий апеляційний розгляд, захисника ОСОБА_7 та представника цивільного відповідача, які просили залишити судові рішення без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Ухвала апеляційного суду це судове рішення вищого суду щодо законності та обґрунтованості судового рішення, що перевіряється в апеляційному порядку, і повинна відповідати тим же вимогам, що і вирок суду першої інстанції, тобто бути законною та обґрунтованою.

Відповідно до ст. 370 КПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі обʼєктивно зʼясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

В мотивувальній частині ухвали апеляційного суду згідно з вимогами п. 2 ч. 1 ст. 419 КПК України мають бути зазначені, зокрема, встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази, а також мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними.

Апеляційний розгляд згідно з ч. 1 ст. 405 КПК України здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції, з урахуванням особливостей, передбачених Главою 31 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв'язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Розглядаючи апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 апеляційний суд зазначених положень закону не дотримався.

Так, зі змісту апеляційної скарги потерпілої вбачається, що остання зазначала про незаконність, необґрунтованість та невмотивованість вироку, недотримання апеляційним судом вимог ст. 407, 409 КПК України. Потерпіла заперечувала законність рішення місцевого суду щодо причин, з яких не підлягають відшкодуванню сума втраченого заробітку, витрати на стоматологічні послуги, на ліки. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу потерпіла твердила, що місцевий суд, якому вона надала докази на підтвердження понесеної нею шкоди, неналежно дослідив їх, та заявила клопотання про дослідження таких доказів апеляційним судом. Так потерпіла висловлювала клопотання про необхідність дослідження довідки від 27 грудня 2013 року №22576/10/174-15 Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міністерства доходів у Дніпропетровській області; копію податкової декларації №12061020 платника єдиного податку-фізичної особи-підприємця ОСОБА_9 за 2012 рік, з відміткою від 25 січня 2013 року Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міністерства доходів у Дніпропетровській області про її отримання; ксерокопію карти амбулаторного лікування потерпілої ОСОБА_9, заведену у Міській поліклініці №2 м. Дніпропетровська; копії рецептів про призначення відповідних лікарських препаратів ОСОБА_9, зазначених у відповідних чеках.

Зазначала ОСОБА_9 в апеляційній скарзі й про те, що місцевим судом при вирішенні питання щодо суми, необхідної для стягнення на її користь на відшкодування моральної шкоди, не враховано всіх зазначених нею в позові моральних страждань та обмежень, яких вона зазнала внаслідок ДТП.

Також потерпіла вказувала на відсутність у резолютивній частині вироку рішення щодо всіх її позовних вимог, зазначених нею у позовній заяві, що на її думку свідчить про залишення без розгляду ряду її позовних вимог при постановленні вироку.

Однак, в порушення вимог п. 3 ч. 1 ст. 401 КПК України, якою на суддю-доповідача покладається обовʼязок після відкриття апеляційного провадження за скаргою вирішувати клопотання, під час підготовки до апеляційного розгляду суддя-доповідач не вирішив заявлені ОСОБА_9 клопотання, а розглядаючи кримінальне провадження суд не дослідив долучені потерпілою документи й прийняв рішення без їх урахування. Крім того, апеляційний суд всі доводи апеляційної скарги потерпілої не перевірив і відповіді на них не дав. Апеляційний суд не навів в ухвалі переконливих підстав прийнятого ним рішення, не дав вичерпної відповіді на всі доводи скарги, не сформулював належним чином висновки щодо обґрунтованості вироку в частині вирішення цивільного позову.

Отже, наведене свідчить про те, що апеляційна скарга потерпілої розглянута не по суті, а формально.

З урахуванням наведеного ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_5 не можна визнати такою, що відповідає вимогам ст. 419 КПК України, тому вона підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду необхідно ретельно перевірити і проаналізувати всі доводи апеляційної скарги, дати на них відповідь та постановити законне рішення.

Керуючись ст.ст. 434, 436 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2014 року щодо ОСОБА_5 скасувати та призначити новий апеляційний розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набуває чинності з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12