Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_5,

суддів: ОСОБА_6, ОСОБА_7,

за участю прокурора ОСОБА_8,

захисника ОСОБА_1,

розглянула в судовому засіданні 24 лютого 2015 року в м. Києві кримінальну справу за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Харківської області від 07 серпня 2014 року щодо ОСОБА_2

Вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2013 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду,

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, такого, що

не має судимостей,

засуджено за ч. 2 ст. 368 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах на строк 2 роки без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_2 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладенням на нього обов'язків, передбачених пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

За вироком суду ОСОБА_2 визнано винуватим та засуджено за те, що він, працюючи на посаді старшого оперуповноваженого відділу по боротьбі зі злочинами в галузях економіки управління Державної служби по боротьбі із економічним злочинами ГУ МВС України в Харківській області та будучи службовою особою, у період із 13 березня по 29 квітня 2010 року за результатами перевірки роботи автозаправної станції ТОВ «Торговий дій «Рітейл Ко» намагався одержати від ОСОБА_3 у завуальованій формі хабар у розмірі 9000 грн.

Однак, одержати цей хабар ОСОБА_2 не зміг з причин, які не залежали від його волі, оскільки 29 квітня 2010 року він був затриманий співробітниками Служби безпеки України.

У касаційній скарзі прокурор, не погоджуючись із ухвалою апеляційного суду, постановленою щодо ОСОБА_2, через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок м'якості, просить її скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно погодився з рішенням місцевого суду в частині призначення засудженому покарання із застосуванням положення ст. 75 КК України, не врахувавши при цьому суспільної небезпеки вчиненого злочину, невизнання останнім своєї винуватості, у зв'язку з чим призначене покарання не відповідає вимогам статтей 50, 65 КК України.

На касаційну скаргу прокурора засудженим подано письмове заперечення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримання поданої скарги, пояснення захисника із запереченнями проти скарги, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі та письмовому запереченні на неї, колегія суддів дійшла висновку, що вона підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Положенням ч. 1 ст. 398 КПК України (1960 року) встановлено, що підставами для скасування або зміни вироку, ухвали чи постанови касаційним судом є істотне порушення кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину й особі засудженого.

Згідно з вимогами статей 362 і 365 КПК України (1960 року) суд апеляційної інстанції зобов'язаний перевірити всі доводи апеляцій, у тому числі якщо для того є підстави - і шляхом проведення судового слідства. Усі доводи, що містяться в апеляціях, мають бути ретельно вивчені, проаналізовані з урахуванням наявних у справі та додатково поданих матеріалів з тим, щоб жодний довід не залишився нерозглянутим.

Ухвала апеляційного суду - це рішення суду стосовно законності та обґрунтованості судового рішення, що перевіряється в апеляційному порядку. Тому вона повинна відповідати тим же вимогам, що й вирок суду першої інстанції, тобто бути законною та обґрунтованою. Окрім додержання інших, передбачених ст. 377 КПК України (1960 року), вимог, в ухвалі слід проаналізувати й співставити з наявними у справі та додатково поданими матеріалами всі доводи, наведені в апеляції, й дати на кожен з них вичерпну відповідь.

Відповідно до вимог ст. 377 КПК України (1960 року) у своїй ухвалі суд апеляційної інстанції зобов'язаний навести докладні мотиви прийнятого рішення, і, якщо апеляція залишається без задоволення, зазначити підстави, через які її визнано необґрунтованою.

Однак судом апеляційної інстанції справа розглянута з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону, а ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 377 КПК України (1960 року).

Як убачається з матеріалів справи, на вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2013 року сторонами обвинувачення та захисту були подані апеляції.

Не погоджуючись із вироком суду, прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого, просив його скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд, захисники, вказуючи на однобічність та неповноту досудового та судового слідства, істотне порушення вимог кримінального-процесуального закону та неправильне застосування кримінального закону - необґрунтовану кваліфікацію за ч. 2 ст. 368 КК України, - скасувати, а справу щодо ОСОБА_2 закрити.

Апеляційний суд під час перегляду рішення суду першої інстанції, хоча й виклав в ухвалі докладний зміст апеляцій учасників процесу, однак належним чином усіх доводів сторони захисту в ній не проаналізував та допустив суперечливі формулювання своїх висновків про підтвердження винуватості ОСОБА_2

Так, відповідно до п. 4 ст. 368 КК України ( в редакції 2001 року ) вимаганням визнається вимагання службовою особою хабара з погрозою вчинення або невчинення з використанням влади чи службового становища дій, які можуть завдати шкоди правам чи законним інтересам того, хто дає хабар, або умисне створення службовою особою умов, за яких особа вимушена дати хабара з метою запобігання шкідливим наслідкам щодо своїх прав і законних інтересів.

Суд апеляційної інстанції в мотивувальній частини ухвали, зазначаючи про наявність в діях ОСОБА_2 кваліфікуючої ознаки злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України, - вимагання, вказав про намір хабародавця ОСОБА_3 уникнути негативних наслідків через зафіксовані під час перевірки на АЗС порушення та особисту пропозицію останнього надати засудженому винагороду.

Тобто апеляційний суд фактично поставив під сумнів законність інтересів ОСОБА_3 А отже його висновки про правильність кваліфікації дій ОСОБА_2, на думку колегії суддів, є недостатньо переконливими та обґрунтованими.

Крім того, залишилися не спростованими апеляційним судом доводи сторони захисту про неможливість отримати засудженим коштів з розрахункового рахунку ОСОБА_4 та розпоряджатися ними, що, на її думку, виключає наявність закінченого складу злочину.

За таких обставин ухвалу суду апеляційної інстанції не можна визнати законною та обґрунтованою.

Ураховуючи викладене, колегія суддів уважає, що ухвала апеляційного суду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 398 КПК України (1960 року) щодо ОСОБА_2 підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий апеляційний розгляд, під час якого необхідно врахувати вищезазначене, з використанням усіх процесуальних можливостей, у тому числі й шляхом проведення судового слідства, належно перевірити всі доводи апеляцій учасників процесу та прийняти обґрунтоване й законне рішення, використавши при цьому також висновки Верховного Суду України, зроблені в рішеннях за подібними обставинами.

Керуючись статтями 395, 396 КПК України (1960 року), пунктами 11, 15 розділу XI «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Харківської області від 07 серпня 2014 року щодо ОСОБА_2 скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд.

С у д д і:

ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7