Дата документу Справа № 336/147/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11кп/778/858/15 Головуючий в 1 інстанції
ЄУ №336/147/15-к ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.286 КК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 травня 2015 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області на вирок Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 16 лютого 2015 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000525 від 31.10.2014 року за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Любимівка Вільнянського району Запорізької області, громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , працює оператором ФОП ОСОБА_10 , одружений, має середню освіту, раніше не судимого в силу ст. 89 КК України (на момент розгляду кримінального провадження судом),
у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком затверджено угоду про примирення, укладену 16.02.2015 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 .

Визнано ОСОБА_7 винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у вигляді одного року обмеження волі.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням терміном на один рік.

Згідно зі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 протягом строку випробування обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчій інспекції про зміну місця проживання або роботи, періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.

Заступник прокурора області не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченого і доведеність його вини, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості просить скасувати вирок і направити провадження на новий судовий розгляд.
Апелянт вважає, що угода про примирення може застосовуватися лише якщо скоєне кримінальне правопорушення стосується приватних інтересів потерпілого, у вказаному ж випадку безпосереднім об`єктом кримінального правопорушення виступає безпека руху і експлуатації транспорту тому затвердження угоди про примирення між обвинуваченим і потерпілою є неприпустимим.
Апелянт зазначив що суд призначаючи основне покарання у вигляді обмеження волі не зазначив застосовується чи не застосовується додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобом, яке передбачено санкцією ч.1 ст.286 КК України.
Стосовно невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого апелянт лише в загальних рисах зазначив свою незгоду, повною мірою не обґрунтувавши цю позицію.
З вироку суду вбачається що ОСОБА_7 , керуючи автомобілем ВАЗ 210990-20, реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух про проїжджій частині вул. Червоної з боку вул. Кругової в напрямку пр. Моторобудівників у м. Запоріжжя. В цей же час пішохід ОСОБА_9 , знаходячись в районі БК ім. Т.Г. Шевченка по вул. Червоній, 24а у місті Запоріжжя по нерегульованому пішохідному переходу почала перетинати поїжджу частину вул. Червоної, рухаючись зліва-направо за напрямком руху автомобіля ВАЗ 210990-20. Водій ОСОБА_7 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, помітивши зниження швидкості автомобілів, що рухались попереду, всупереч вимогам п, 18.4 Правил дорожнього руху, відповідно до якого, якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, не зменшив швидкість, не зупинив автомобіль та, не переконавшись у відсутності на пішохідному переході пішоходів, перестроївся у сусідню праву смугу та продовжив рух автомобілю, в результаті чого допустив наїзд передньою правою частиною кузову автомобілю на пішохода ОСОБА_9 , яка вийшла із-за автомобілю, що-зупинився. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого внутрішньосуглобного оскольчатого переламу латерального мищелку правої великогомілкової кістки з частковим розривом малогомілкової колатеральної зв`язки з розвитком гемартрозу правого колінного суглобу, трабекулярного набряку головки малогомілкової кістки, що кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не є небезпечними для життя, але такими, що спричинили тривалий розлад здоров`я більш ніж 21 день.

В ході судового слідства між потерпілою та обвинуваченим 16.02.2015 року укладено угоду про примирення, умови якої, на переконання суду, відповідали вимогам КПК України, не суперечили інтересам суспільства та не порушували права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, кваліфікація злочину вірна.

Сторони в судовому засіданні заявили про затвердження зазначеної угоди та призначення визначеного нею покарання, підтвердили, що укладення угоди було добровільним. Судом були роз`яснені наслідки укладення угоди та наслідки її невиконання. Прокурор проти затвердження угоди не заперечував.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого його захисника і потерпілу, які вважали вирок законним і обґрунтованим, висновок прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, просив скасувати вирок і направити провадження на новий судовий розгляд, крім того зауважив, що один із дисків судового засідання не прослуховується, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Колегією суддів апеляційної інстанції, у межах апеляційної скарги, перевірені законність і обґрунтованість вироку. Обсяг обвинувачення, кваліфікація ніким з учасників процесу не оскаржується.

Відповідно п.3 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування вироку суду першої інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Положеннями ч.3 ст. 469 КПК України передбачено що угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Проаналізувавши вказану правову норму, а також рекомендації, які містяться в листі ВССУ від 05.04.2013 № 223-558/0/4-13, можна зробити висновок що угода про примирення може бути укладена тільки у випадках, коли кримінальне правопорушення завдає шкоди приватним інтересам (інтересам фізичної особи) та/або майновим інтересам юридичної особи, тобто лише щодо діянь, які посягають на приватні інтереси та не зачіпають значною мірою публічних інтересів. У злочинах, де основним безпосереднім об`єктом виступають публічні інтереси (зокрема, немайнові), а спричинена конкретним фізичним чи юридичним особам шкода є лише проявом посягання на основний об`єкт, укладення угоди про примирення не допускається.

У вказаному ж кримінальному провадженні безпосереднім об`єктом кримінального правопорушення виступають публічні інтереси, зокрема безпека руху й експлуатація транспорту, а спричинена потерпілій шкода є лише проявом посягання на основний об`єкт.

Таким чином, суд першої інстанції, затверджуючи угоду про примирення між обвинуваченим ОСОБА_7 та потерпілою ОСОБА_9 , допустив істотне порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке тягне за собою безумовне скасування вироку.

Згідно п.1 ч.2 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду на підставі угоди суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок і направити кримінальне провадження до суду першої інстанції для проведення судового провадження, якщо угода була укладена під час судового провадження.

Згідно матеріалам провадження, угода про примирення між потерпілою та обвинуваченим була укладена саме під час судового провадження - 16 лютого 2015 року (а.п.62).

Клопотання щодо запобіжного заходу від учасників судового провадження не надходило.

Стосовно доводів прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості слід зазначити, що покарання яке було призначене судом відповідало вимогам ст. 65 КК України з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення обставин його вчинення і особі обвинуваченого, тому підстав для призначення більш суворого покарання, на переконання колегії суддів, у суду першої інстанції не було. При цьому колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що суд не зазначив відомості про застосування чи не застосування додаткового покарання, які б мали бути зазначені.
Вимоги прокурора наведені в судовому засіданні апеляційної інстанції стосовно неможливості прослухати один із дисків запису судового засідання як ще на одну підставу для скасування судового рішення, колегія суддів залишає без розгляду оскільки апелянт з цього приводу скасувати судове рішення не прохав, а задоволення вимог в цій частині фактично погіршує становище обвинуваченого, що є неприпустимим.

На підставі викладеного та керуючись статями 376, 404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області задовольнити частково.

Вирок Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 16 лютого 2015 року стосовно ОСОБА_7 скасувати.

Матеріали кримінального провадження направити в суд першої інстанції для проведення судового провадження.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 не обирати.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді