АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1203/15 Справа № 195/419/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні, в залі апеляційного суду, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000138 від 18 березня 2015 року, відносно обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки р/п Іскра Октябрьського району Кустанайської області Республіки Казахстан, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_7 на вирок Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2015 року, за участю прокурора ОСОБА_8 .

В апеляції прокурор просить вирок суду змінити, у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, зазначивши в мотивувальній частині обвинувального вироку обставину, яка обтяжує покарання ОСОБА_6 , а також в резолютивній частині обвинувального вироку рішення щодо речових доказів та порядок отримання копії вироку. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, прокурор посилається на те, що суд безпідставно не визнав як обставину, що обтяжує покарання, стан алкогольного сп`яніння обвинуваченої, чим порушив вимоги п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України. Разом з тим, прокурор вказує й на те, що суд першої інстанції, всупереч вимогам п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, не зазначив у вироку рішення щодо речових доказів та порядок отримання копії вироку.

Вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2015 року ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначено їй покарання у виді 80 годин громадських робіт.

ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, за наступних обставин.

08 березня 2015 року, приблизно о 16.30 годині, обвинувачена ОСОБА_6 , знаходячись на території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де переконавшись, що її дії ніхто із сторонніх осіб не бачить, діючи таємно, умисно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, викрала два алюмінієві бідони, ємністю по 40 літрів кожен, вартістю 385 грн. за один бідон, які винесла за територію вказаного домоволодіння, заволодівши ними таким чином, після чого, з викраденим з місця скоєння злочину зникла, заподіявши потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 770 грн.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи прокурора, що підтримує державне обвинувачення у суді апеляційної інстанції, який підтримав апеляцію прокурора ОСОБА_7 , перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляція прокурора підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо ним не погіршується становище обвинуваченого. Крім того, якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Ухвалений вирок суду повинен мати визначену процесуальним законом структуру та зміст, повинен бути повним, чітким, зрозумілим та викладеним у послідовності, встановленій ст. 374 КПК України.

Так у вступній частині вироку зазначаються дата та місце ухвалення, назва та склад суду, секретар судового засідання, найменування(номер) кримінального провадження, прізвище, ім`я та по батькові обвинуваченого дані щодо його особи, закон України про кримінальну відповідальність, що передбачає кримінальне правопорушення, вчиненні якого обвинувачується особа, сторони кримінального провадження.

Як вбачається з вироку, то судом першої інстанції цих вимог кримінального процесуального закону дотримано не було.

Так в вступній частині судом не вказані усі учасники кримінального провадження відповідно до вимог п. 26 ч.1 ст. 3 КПК України.

Разом з тим, в порушення вимог п. 3 ч. 2 ст. 374 КПК України, судом першої інстанції розглянуто не кримінальне провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000138 від 18 березня 2015 року, відносно обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України ОСОБА_6 , а обвинувальний акт щодо неї, який розглядається під час підготовчого судового засідання в порядку 314 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цих вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції не дотримав.

Як вбачається з вироку, визнаючи ОСОБА_6 винуватою, суд першої інстанції не навів у вироку належних і достатніх підстав та мотивів для прийняття такого рішення.

Всупереч вимогам ст. 370 КПК України, вирок суду не містить посилань на відомості, що містяться в досліджених судом доказах, а також даних про те, яким чином вони підтверджують факт вчинення обвинуваченою кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Поряд з цим, матеріалами провадження встановлено, що докази у кримінальному проваджені досліджені судом неповно.

Так, суд не здійснив допит свідка, а також не дослідив дані про особу обвинуваченої, однак врахував їх при визначенні виду та розміру покарання.

При цьому, дані про те, що кримінальне провадження розглянуто в порядку ст. 349 КПК України, колегією суддів також не встановлені.

Крім того, суд першої інстанції об`єктивно не оцінив докази у кримінальному проваджені.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Посилаючись як на підставу для визнання винуватою ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, суд зокрема посилався на довідку про вартість викраденого нею майна.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження (т. 1, арк.пр. 19), довідка про вартість викраденого майна складена ФОП ОСОБА_10 , що суперечить вимогам кримінального процесуального закону.

Згідно з вимогами п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України, слідчий або прокурор зобов`язаний звернутися до експерта для проведення експертизи, зокрема, щодо визначення розміру матеріальних збитків, шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяної кримінальним правопорушенням.

Таким чином, з огляду на те, що експертиза у кримінальному провадженні є обов`язковою, підстави визнати довідку ФОП ОСОБА_10 належним доказом у суду першої інстанції були відсутні.

На переконання колегії суддів, вказані обставини ставлять під сумнів обґрунтованість прийнятого рішення судом першої інстанції.

Приймаючи до уваги той факт, що діючим КПК України в перелік істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст. 412 КПК України, та підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції не входять вказані вище статті кримінального процесуального закону, виходячи із загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог п.п. 1, 2, 10 ч. 1 ст. 7 КПК України, згідно з якими до загальних засад відноситься верховенство права, законність та забезпечення доведеності вини, вказаний вирок відносно ОСОБА_6 підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду у суді першої інстанції.

При цьому, з огляду на наявність сумнівів щодо відповідності обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне призначити новий судовий розгляд зі стадії підготовчого судового засідання.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а тому ухвалений ним вирок з викладених вище підстав підлягає скасуванню.

Разом з тим, скасовуючи вирок у зв`язку з істотним порушеннями вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів не входить в обговорення інших доводів, викладених в апеляції прокурора, не досліджує їх та вважає, що останні підлягають ретельній перевірці під час нового судового розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 задовольнити частково.

Скасувати вирок Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2015 року щодо ОСОБА_6 та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду :
____________ ________________ ____________ ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4