1 Справа № 335/3210/13-к 1-кп/335/2/2015
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 січня 2015 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі колегії: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , представника потерпілого ОСОБА_9 , розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився у м. Запоріжжя, маючого вищу освіту, приватного підприємеця, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не засудженого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Згідно обвинувального акту, ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що у травні 2010 року, між ОСОБА_6 і ОСОБА_10 досягнута усна домовленість про надання грошової позики у сумі 55 000 доларів США під заставу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_11 - батькові ОСОБА_10 .
При цьому, ОСОБА_6 , маючи намір на шахрайське заволодіння вказаною квартирою, переконав ОСОБА_10 , уповноваженого на підставі довіреності розпоряджатися нею, підписати завідомо неправдивий договір купівлі - продажу квартири, нібито для забезпечення виконання зобов`язань по поверненню боргу. Крім цього ОСОБА_6 запевнив ОСОБА_10 , що після погашення боргу за позикою, поверне право власності на квартиру, про що при нотаріальному посвідченні договору купівлі- продажу надасть відповідну розписку.
Будучи введеним в оману, ОСОБА_10 погодився з даними умовами.
18 травня 2010 року, приблизно о 10 годині 30 хвилин, ОСОБА_6 , реалізовуючи свій злочинний намір, направлений на незаконне заволодіння квартирою ОСОБА_11 , шляхом шахрайства, не маючи наміру передавати ОСОБА_10 які-небудь грошові кошти як за позикою, так і за даним договором купівлі-продажу, в конторі приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_12 , за адресою: АДРЕСА_3 , за дорученням від імені свого батька ОСОБА_13 , скориставшись начебто загубленим у лютому 2010 року цивільним паспортом серії НОМЕР_1 , виданим 22.05.2001 року Орджонікідзевським РВ УМВС України в Запорізькій області на ім`я ОСОБА_6 , уклав з ОСОБА_10 , який також діяв за дорученням від імені свого батька ОСОБА_11 , договір купівлі-продажу квартири, вартість якої згідно звіту оцінки складає 860 280 гривень.
Після підписання договору, ОСОБА_6 яких-небудь грошових коштів ОСОБА_10 не передавав. Повідомив ОСОБА_10 , що обдурив його і передавати гроші не збирається.
20 травня 2010 року, реалізовуючи свій злочинний намір, ОСОБА_6 звернувся до Київського міського бюро технічної інвентаризації і реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна з метою реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_4 .
Так само, 20 травня 2010 року, ОСОБА_6 письмово звернувся до ЖБК «Локомотив» і повідомив про нового власника вказаної квартири.
Проте, заволодіти квартирою ОСОБА_11 , ОСОБА_6 не зміг з причин, які не залежали від його волі, оскільки на неї був накладений арешт.
Органом досудового розслідування умисні дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 190 КК України, як замах на придбання права на майно шляхом обману і зловживання довірою (шахрайство), вчиненому в особливо великих розмірах, не доведеному до кінця з причин, які не залежали від волі винного.
Дослідивши матеріали кримінального провадження, дослідивши та проаналізувавши зібрані по справі докази, які представлені стороною обвинувачення і докази, які зібрані в ході судового розгляду, оцінивши їх, вислухавши пояснення свідків, обвинуваченого, потерпілого, суд приходить до наступних висновків.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину не визнав та пояснив, що восени 2009 року до нього та його батька ОСОБА_13 звернувся раніше знайомий ОСОБА_14 з пропозицією сумісно придбати станки, які реалізовує ВАТ «Мотор-Січ». Загальна вартість станків зі слів ОСОБА_14 , складала 460 тисяч гривень. ОСОБА_14 пояснив, що між ТОВ «Грандбудсервіс», власником якого він є, та ТОВ «Станкоінвест» укладена угода про продаж вказаних станків за 765 тисяч гривень. На підтвердження наявності угоди, він надав договір в оригіналі від 14 жовтня 2009 року та оригінал рахунку. Як пояснив ОСОБА_14 , у нього були відсутні грошові кошти для викупу станків на ВАТ «Мотор-Січ». ОСОБА_13 та ОСОБА_6 погодились та частинами передали ОСОБА_14 460 тисяч гривень. В подальшому ОСОБА_14 повідомив про викуп вказаного обладнання та передачу його на зберігання на ВАТ «Запорізький машинобудівний завод». На початку 2010 року, ОСОБА_14 повідомив, що ТОВ «Станкоінвест» втратило інтерес до придбання обладнання. В квітні 2010 року ОСОБА_14 повідомив, що в нього є особа, яка для організації виробництва бажає придбати вказані станки, але пропонує розрахуватись за придбання станків квартирою в Києві з доплатою. ОСОБА_13 погодився на придбання квартири за умови її огляду та оформлення договору купівлі - продажу. При цьому було обумовлено, що власник квартири наполягає передбачити умову, відповідно до якої Маловічки не будуть реєструвати право власності на квартиру протягом року з метою надання можливості її викупити. Маловічки погодились з цією вимогою. ОСОБА_6 оглянув квартиру ОСОБА_11 (власника квартири) та підтвердив ОСОБА_10 (сину) можливість надання розписки про те, що право власності на квартиру не буде реєструватись протягом року. Також, ОСОБА_6 підтвердив ОСОБА_10 надання можливості викупити квартиру, сплативши її вартість з урахуванням плати за користування коштами в розмірі 5 відсотків щомісяця, виходячи із загальної вартості угоди приблизно 80 тисяч доларів США. Під час огляду квартири обумовили доплату з боку ОСОБА_13 в розмірі 180 тисяч гривень, які складались з різниці між вартістю квартири та вартістю станків. Деталей угоди не обговорювали, тому що на той момент вони були повністю узгоджені. Після огляду квартири, він зайшов до сусідів для перевірки відповідності повідомленої ОСОБА_10 інформації щодо стану будинку. В подальшому, або ОСОБА_14 , або ОСОБА_15 , надали копії документів на квартиру з повноваженнями довірителя та інші необхідні для угоди документи. 17 травня 2010 року ОСОБА_10 приїхав для укладання угоди, звертався до офісу, де юристи узгоджували проект договору купівлі-продажу квартири. Сам з ОСОБА_10 не спілкувався, хтось із працівників офісу направив ОСОБА_10 до нотаріуса ОСОБА_12 , послугами якого Маловічки постійно користуються. В призначений час ввечері, прибути до нотаріуса не зміг, тому зателефонував до нотаріуса ОСОБА_12 і повідомив про це, також для економії часу нотаріуса, запропонував підписати договір в його відсутності з подальшим розрахунком, але ОСОБА_10 категорично відмовився. Укладення угоди було перенесено на наступний день. 18 травня 2010 року вранці ОСОБА_6 , взявши у батька ОСОБА_13 180 тисяч гривень поїхав до офісу нотаріуса ОСОБА_12 . В подальшому, усвідомивши про необхідність сплати послуг нотаріуса, попросив ОСОБА_16 піднести до нотаріуса ОСОБА_12 ще 10 тисяч гривень. Коли він приїхав до офісу нотаріуса, ОСОБА_10 був на вході біля офісу. Пізніше, ОСОБА_10 сів до нього в автомобіль для попереднього розрахунку, як він наполягав, після чого йому було передано 170 тисяч гривень. В цей момент ОСОБА_16 піднесла 10 тисяч гривень, яких не вистачало. Вони також були передані ОСОБА_10 в її присутності. Після цього, ОСОБА_6 разом з ОСОБА_10 пройшли до офісу нотаріуса. Нотаріус пересвідчилась в особі сторін. Чи надавав ОСОБА_6 свій паспорт, не пам`ятає. Копію паспорта ОСОБА_6 взяли з матеріалів по іншим угодам. ОСОБА_10 підтвердив нотаріусу проведений із ним розрахунок і погодився підписати договір. Після цього, ОСОБА_6 склав розписку, яку раніше було обумовлено та вони роз`їхались. Після 14 години зателефонував ОСОБА_13 і повідомив, що до офісу приїжджав ОСОБА_10 з ОСОБА_14 , забрали технічну документацію на станки та просили додаткових коштів, на що їм було відмовлено. Почали погрожувати судовими перепонами в реалізації їх прав на квартиру, судовими позовами через проживання в квартирі малолітніх дітей. Ввечері, на неодноразові дзвінки від ОСОБА_10 , за допомогою СМС повідомлення, запропонував зустрітися в офісі. Приїхати не зміг через зайнятість та зателефонував ОСОБА_10 , який повідомив, що обладнання його не влаштовує і висунув вимогу сплати йому 55 тисяч доларів США замість станків, на що отримав відмову і пропозицію отримати ці гроші від ОСОБА_14 , тому що саме він отримав ці кошти. На запитання ОСОБА_10 , що його «кинули», ОСОБА_6 повідомив що, якщо він так вважає, то нехай вважає, що його дійсно «кинули». В подальшому, намагаючись убезпечити угоду, написав попереджувальні листи до ЖБК «Локомотив», звернувся до КП КМБТІ із заявою про реєстрацію права власності, але після консультацій з адвокатом, вирішив забрати правовстановлюючі документи в КП КМБТІ, про що попросив ОСОБА_17 . В подальшому стало відомо, що ОСОБА_14 не придбавав обладнання, а отримав його на зберігання від ОСОБА_18 .

Допитаний в якості потерпілого ОСОБА_11 пояснив, що він є власником квартири АДРЕСА_4 , в якій проживає його син ОСОБА_10 зі своєю родиною. Навесні 2010 року його син вирішив зайнятися своєю справою з партнером, разом з яким він розробив бізнес-план з виробництва біопалива. Прізвище партнера йому невідоме. З метою розпочати справу син звернувся до нього з проханням надати йому право отримати грошові кошти під заставу квартири. Зі слів сина, квартира передається під заставу. Потерпілий ОСОБА_11 пояснив, що укладення договору купівлі-продажу квартири було умовою того, хто надавав позику. Він зі своєю дружиною звернулись до нотаріуса в м. Києві та посвідчили необхідні документи. Зі слів сина, йому відомо, що було укладено договір купівлі-продажу квартири з ОСОБА_6 , однак грошових коштів за квартиру отримано не було. Також зазначив, що звертались в банк «Родовід», який міг надати кредит під 25 % річних. Вирішили у банків кредиту не брати. Йому відомо, що ОСОБА_6 звертався до Київського МБТІ з метою оформлення квартири, але через арешт, який накладений правоохоронними органами, йому було відмовлено в реєстрації. Наполягає на стягненні вартості квартири.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_10 пояснив, що разом з ОСОБА_19 вирішили зайнятися виробництвом біопалива. Звертався до банків, але банки кредитували під великі відсотки. В середині квітня ОСОБА_19 повідомив, що необхідні грошові кошти можна отримати в борг у Маловічка, який мешкає у м. Запоріжжі. Пізніше ОСОБА_19 познайомив його з ОСОБА_14 , який в свою чергу познайомив його з ОСОБА_13 . Умовою надання позики була застава, яка повинна бути оформлена виключно шляхом укладення договору купівлі-продажу квартири. Крім того, умовою було зняття з реєстрації місця проживання малолітніх дітей та дружини. Зазначив, що була домовленість про складання розписки на підтвердження позики грошей. ОСОБА_14 було передано необхідні копії документів на квартиру. В подальшому, ОСОБА_14 телефоном повідомив про згоду в наданні коштів і необхідність надання документів, яких не вистачало. В середині квітня 2010 року до м. Києва приїжджав особисто ОСОБА_6 , з яким повторно було обговорено умови надання грошових коштів у борг. В м. Києві ОСОБА_10 отримав довіреність від ОСОБА_11 та ОСОБА_20 , довідку КМБТІ на квартиру та приблизно 16-17 травня 2010 року приїхав у м. Запоріжжя, де зустрівся з ОСОБА_14 , який познайомив його з ОСОБА_21 , якого відрекомендував його як «праву руку» Маловічка. Приїхавши в офіс ОСОБА_6 , де знаходився ОСОБА_13 , зняли копії документів. В подальшому, йому телефонував юрист, з яким узгоджували умови договору, але які саме не пам`ятає. Пізніше ОСОБА_14 повідомив про призначений час у нотаріуса ОСОБА_22 на 16 годину. Разом із знайомою юристом ОСОБА_23 поїхав до вказаного нотаріуса. На запитання щодо можливості внесення пункту про неоформлення квартири протягом певного часу, нотаріус виключила таку можливість. Можливість складання розписки не заперечувала. У зв`язку з відсутністю ОСОБА_6 , було запропоновано підписати угоду, а ввечері отримати гроші. Порадившись з ОСОБА_23 , відмовився від підписання угоди. В подальшому укладення угоди було відкладено на наступний день, ранок 18 травня 2010 року. В призначений час прибув до офіса нотаріуса, де з ним перебували ОСОБА_14 , ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , які перебували на вулиці біля офісу нотаріуса. Коли під`їхав ОСОБА_6 , вони зайшли до нотаріуса. На запитання нотаріуса, ОСОБА_6 повідомив, що паспорта при ньому нема. На прохання нотаріуса, помічниця надала копію паспорта ОСОБА_6 . Після укладання договору ОСОБА_6 склав розписку, але іншу, про те що він не буде оформляти квартиру протягом року. На запитання ОСОБА_10 в присутності нотаріуса та помічниці про розрахунок, ОСОБА_6 пообіцяв розрахуватись в приміщенні офісу по вул. Рекордна о 14 годині. Від складання іншої розписки відмовився. ОСОБА_14 повідомив, що розрахунок буде проведений о 19 годині. Біля офісу на вул. Рекордна знаходились ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 та Боровік. Він телефонував ОСОБА_6 , але той не відповідав. З офісу вийшов ОСОБА_13 та на запитання про гроші повідомив, що ОСОБА_14 винен йому гроші, тому усі кошти знаходяться у нього. Зателефонував до ОСОБА_6 , який повідомив, що він його «кинув» та порадив звертатись за грошима до ОСОБА_14 . Наступного дня звернувся до міліції. В серпні 2010 року йому телефонував ОСОБА_13 та погрожував. У будь-кого із сім`ї ОСОБА_29 , грошових коштів не вимагав.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_19 пояснив, що знає ОСОБА_10 , який деякий час працював директором торгівельної компанії в м. Київ. ОСОБА_10 звертався до нього щодо виробництва твердого біопального. ОСОБА_10 безпосередньо займався підшуканням сировини, придбанням обладнання, жодних угод укладено не було. Йому для цього потрібні були грошові кошти, і він звернувся до нього з цим питанням. Він познайомив ОСОБА_10 з ОСОБА_14 , який був знайомий із сім`єю ОСОБА_29 , які могли надати позику під заставу квартири у м. Києві. Зі слів ОСОБА_14 знає про умови укладання угоди. ОСОБА_14 були передані документи на квартиру. В подальшому він не приймав участі в переговорах щодо позики. В травні повинно було відбутись підписання договору, але зі слів ОСОБА_10 . ОСОБА_6 до нотаріуса не прибув, підписати угоду за його відсутності ОСОБА_10 відмовився і угода була підписана наступного дня, а розрахуватись ОСОБА_6 пообіцяв в приміщенні офісу пізніше. При укладанні договору у нотаріуса присутнім не був. Ввечері ОСОБА_19 , разом з ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_24 та незнайомим на ім`я ОСОБА_30 був присутній біля офісу на вул. Рекордна в м. Запоріжжі. ОСОБА_13 сказав, що ОСОБА_14 винен йому гроші, тому ОСОБА_14 тепер винен гроші ОСОБА_10 . Телефоном, ОСОБА_6 на запитання ОСОБА_10 , повідомив що «кинув» його.

Свідок ОСОБА_14 пояснив, що ОСОБА_19 познайомив його з ОСОБА_10 , якому була потрібна позика під заставу квартиру у м. Київ. Він запропонував звернутись до ОСОБА_6 і познайомив його з ОСОБА_31 , який повинен був вивчити обставини отримання кредиту. Сам ОСОБА_14 не обговорював ані з ОСОБА_13 , ані з ОСОБА_6 умови надання позики ОСОБА_10 . Також, не обговорював передання станків у розрахунок за квартиру. Усі питання вирішувались з ОСОБА_32 . Зі слів ОСОБА_33 відомо, що ОСОБА_6 оглядав квартиру. Коли вони домовились про угоду, приїхав до нотаріуса, але угода не відбулась через відсутність ОСОБА_6 . Наступного дня за участю ОСОБА_6 відбулась угода. Після угоди ОСОБА_6 вийшов із офісу нотаріуса і ні з ким не розмовляючи пішов до свого автомобіля та поїхав. Розрахунків в його присутності не було. Зі слів ОСОБА_10 , ОСОБА_6 пообіцяв розрахуватись о 14 годині в офісі. Зустріч була відкладена на 19 годину, однак гроші ОСОБА_34 не надали. Телефоном, ОСОБА_6 на запитання ОСОБА_10 , повідомив що «кинув» його. Усі присутні чули розмову. Зазначив,що у нього з ОСОБА_13 були ділові стосунки, пов`язані з придбанням станків, однак вони не мають ніякого відношення до укладення угоди з ОСОБА_10 . Про обставини придбання станків повідомив, що вони разом з ОСОБА_13 придбали станки на ВАТ «Мотор-Січ». За договором купівлі-продажу станки належали ОСОБА_13 .

Допитана в якості свідка ОСОБА_12 пояснила, що вона працює нотаріусом. 17 травня 2010 року до неї в офіс звернувся ОСОБА_10 , який надав документи та просив перевірити їх на відповідність вимогам законодавства та можливість укласти угоду купівлі-продажу квартири. Просив оформити угоду купівлі-продажу квартири. Майже одразу зателефонував ОСОБА_6 та повідомив про намір придбати квартиру. Йому було повідомлено, що продавець саме знаходиться у неї в кабінеті. Укладення угоди було призначене на 17 годину. В призначений час ОСОБА_10 прибув разом з юристом, отримали проект договору купівлі-продажу, який вивчали в приміщенні нотаріальної контори. Усі основні умови договору були повідомлені саме ОСОБА_10 . ОСОБА_6 на угоду не з`явився, просив перенести укладання угоди на 18 травня 2010 року. ОСОБА_6 запитав, чи можливо підписати за його відсутності, але ОСОБА_10 без розрахунку за договором виключив таку можливість. Наступного дня ОСОБА_6 разом з ОСОБА_10 , які були представниками покупця і продавця, прибули до офісу, узгодили остаточний проект договору. Їй, перед підписання угоди, обома сторонами було повідомлено про повний розрахунок по угоді. Якби, повідомили лише про намір розрахунку, пункт 3 в угоді був би в іншій редакції, з умовою розрахунку після підписання договору. Розрахунок було підтверджено саме продавцем. Жодних умов про відстрочку оплати, виселення або інших обставин, крім тих які зазначені в договорі, не було. Також після укладання угоди не було ніяких зауважень. Розмови про те, що під видом договору купівлі-продажу мається на увазі позика, не було. ОСОБА_6 та ОСОБА_10 на приставному столі щось писали, але що саме не знає, уваги на це не звертала. Із кабінету в день укладення угоди ОСОБА_12 не виходила, нікого на вулиці не бачила. Після укладання угоди ОСОБА_10 до неї не звертався та нічого не повідомляв. Жодних претензій не висловлював.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_13 повідомив, що восени ОСОБА_14 запропонував сумісно з ним придбати станки для їх подальшого перепродажу. Протягом листопада-грудня 2009 року, ним були передані грошові кошти за станки. В квітні 2010 року, ОСОБА_14 запропонував викупити станки, розрахувавшись квартирою в м. Києві, з відповідною доплатою різниці вартості ОСОБА_13 . У ОСОБА_14 були документи на квартиру. Повідомив, що йому з компаньйоном потрібні станки. Домовились подивитись квартиру, так як ОСОБА_6 часто бував у Києві, йому і було доручено оглянути запропоновану квартиру. ОСОБА_6 оглянув квартиру і повідомив про згоду на її придбання. 17 травня 2010 року в офіс ОСОБА_14 разом з ОСОБА_10 привезли документи на квартиру з довіреностями, згодами та довідкою БТІ. В присутності юриста, з ОСОБА_10 було узгоджено суму доплати за квартиру в розмірі 180 тис. гривень, що дорівнювалось приблизно 22 500 доларів США, а також враховано вартість станків. 18 травня 2010 року, вранці він передав грошові кошти ОСОБА_6 в сумі 180 тис. гривень. При укладенні угоди присутнім не був. Йому відомо, що ОСОБА_35 довозила ОСОБА_6 10 000 грн. для укладення договору купівлі-продажу. Після укладення угоди ОСОБА_14 і ОСОБА_10 були у нього в офісі, ніяких претензій не висували. Пізніше, в цей день ОСОБА_14 просив у нього гроші у розмірі 20 000 доларів, які він відмовився йому надати. Зазначив, що ОСОБА_14 заборговув йому велику суму грошей. Після чого ОСОБА_14 почав погрожувати, що у нього будуть великі проблеми та придбану квартиру вони не отримають. Після чого, ОСОБА_14 вимагав гроші у великих розмірах та погрожував йому. Він пропонував ОСОБА_10 розірвати договір купівлі-продажу, у разі повернення отриманих ним коштів за квартиру, однак він відмовився.

Свідок ОСОБА_36 суду пояснила, що в 2010 році до неї звернувся ОСОБА_10 з проханням бути присутньою при укладенні угоди позики з ОСОБА_29 . 17 травня 2010 року вона приїхали до офісу Маловічка, але зустрічі з ним не відбулось. Приїхав ОСОБА_14 , який супроводжував угоду, але в офіс нікого не пропустили. В подальшому приїхав ОСОБА_37 , який представляв інтереси ОСОБА_6 і вони разом без неї прослідували до приміщення офісу, де з їх слів вони зробили копії документів, які були передані юристам. Того ж дня, вони зустрілись з ОСОБА_10 і ОСОБА_14 . Телефоном у неї були перемовини щодо документів з юристом. В подальшому ОСОБА_38 повідомив про необхідність прямувати до нотаріуса. Коли входили в офіс нотаріуса, із нього виходив ОСОБА_6 , повідомив, що прибуде на угоду через півгодини. Разом з ОСОБА_10 вони повідомили нотаріусу, що фактично укладається саме угода позики із заставою. Нотаріус повідомила, що їй відомо про укладення угоди про позику під виглядом купівлі-продажу. На прохання ОСОБА_10 про те, що вона може порадити, у зв`язку з укладанням угоди купівлі-продажу, замість угоди позики і застави, вона порадила отримати від ОСОБА_6 розписку, відповідно до якої він буде зобов`язаний не переоформляти квартиру протягом року. Як зрозуміла свідок, угода полягала в поверненні прав на квартиру після погашення боргу. Також нотаріус порекомендувала скласти розписку, відповідно до якої особа зобов`язується повернути кошти в певний строк. З нотаріусом було обговорено умови договору, але в запропонованому проекті договору не було зазначено суми, а також не було положення про виселення мешканців. Також, нотаріус повідомила про укладення угоди від імені ОСОБА_13 . Нотаріус повідомила, що ОСОБА_6 не буде і запропонувала підписати угоду без його участі. Запропонувала розрахунок наступного дня з підписанням угоди ОСОБА_6 , але вони відмовились і покинули офіс нотаріуса. При укладенні угоди 18 травня 2010 року присутня не була. Також зазначила, що вона повідомляла ОСОБА_10 про неприпустимість укладення угоди купівлі-продажу замість договору позики і застави.

Допитана в якості свідка ОСОБА_16 повідомила, що 18 травня 2010 року їй зателефонував ОСОБА_6 та попросив принести до офісу нотаріуса ОСОБА_12 10 000 гривень. В приміщенні, в якому вона перебувала, знаходився сейф с грошима, які належали родині ОСОБА_29 . Свідок була уповноважена на видачу грошей та мала ключі від сейфу. Підійшла до автомобілю Фольксваген серебристого кольору, який належить ОСОБА_6 , передала йому гроші. Він передав гроші хлопцю, який перебував на передньому пасажирському сидінні. Запитав у нього, чи повністю з ним розрахувався, на що хлопець згодився. Хлопець повідомив, що тепер усі 180 тис. гривень. В подальшому цього хлопця бачила у судових засіданнях по кримінальній справі. Зрозуміла, що передаються гроші за квартиру, яку родина ОСОБА_29 придбала в м. Києві. Про придбання квартири знала зі слів родини ОСОБА_29 , адже неодноразово була присутня при обговоренні цього питання.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_18 пояснив, що на теперішній час з ОСОБА_14 перебуває в дружніх стосунках. У зв`язку з його роботою на ВАТ «Мотор-Січ» до нього звернувся ОСОБА_14 з проханням посприяти в придбанні станків для подальшого перепродажу. Договору не укладали. Йому було повідомлено, яке саме обладнання є для реалізації. ОСОБА_14 просив надати станки з відстрочкою розрахунку. Частина станків була передана на відповідальне зберігання. Було передано три станки вартістю приблизно 25 тисяч гривень. ОСОБА_14 зазначені станки були вивезені та зберігались на території Запорізького машинобудівного заводу. Станки були вивезені автотранспортом, який було надано ОСОБА_14 . ОСОБА_14 за станки не розрахувався. Йому зателефонував ОСОБА_6 , потім показав документи, в яких були суттєво завищені ціни приблизно в 5 разів. ОСОБА_6 просив надати йому допомогу в продажі цих станків. Права продавати станки ОСОБА_14 не надавав. В подальшому, приблизно восени 2010 року ним були забрані станки, якими він розпорядився на власний розсуд.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_39 пояснив, що працює директором ТОВ «Станкоінвест». Знайомий з ОСОБА_14 , як директором підприємства ТОВ «Грандбудсервіс», у якого у 2008 році придбали один станок. В подальшому ОСОБА_14 пропонував обладнання, але його воно не влаштовувало. Укладання угоди про придбання станків та попередню оплату заперечив. Повідомив, що наскільки йому відомо була проведена експертиза, яка підтвердила відсутність його підпису на договорі, який надавав ОСОБА_14 ОСОБА_13 .

Свідок ОСОБА_40 у судовому засіданні пояснив, що йому відомо про придбання ОСОБА_13 станків за допомогою ОСОБА_14 . Приблизно в середині березня 2010 року ОСОБА_14 повідомив йому про підшукання в якості компаньйона ОСОБА_10 , який бажає викупити станки. 17 травня 2010 року до нього в офісі звернулись ОСОБА_14 і ОСОБА_10 , які повідомили про продаж квартири. Надали документи для оформлення договору купівлі-продажу квартири. Планувалось відобразити в договорі придбання квартири, з частковою оплатою шляхом передання станків, але було прийняте рішення оформити придбання квартири за гроші у розмірі 180 000 гривень, що складало різницю між вартістю квартири і вартістю станків. Усі документи були на продаж квартири. Мови про позику не йшлося. Після перевірки документів, вони самостійно поїхали до нотаріуса. 18 травня 2010 року після укладання угоди, в офіс приходили ОСОБА_14 з ОСОБА_10 за технічною документацією на станки та підтвердили проведений з ОСОБА_10 розрахунок. Цього ж вечора, коли виник конфлікт, ОСОБА_40 порекомендував ОСОБА_13 зареєструвати право власності на квартиру. В подальшому до нього звертався ОСОБА_14 і пропонував за винагороду та працевлаштування надати показання проти ОСОБА_6 .

Допитаний свідок ОСОБА_41 пояснив, що навесні 2010 року перебував в офісі родини ОСОБА_29 , де зустрівся з ОСОБА_14 . ОСОБА_13 було запропоновано свідку зайнятись підшуканням покупця для обладнання, яке було придбане за допомогою ОСОБА_14 , але ОСОБА_14 пояснив, що у нього є компаньйон із м. Києва, з яким вони планують почати сумісне виробництво і вони самостійно заберуть станки в обмін на квартиру в м. Києві.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_24 пояснив, що ОСОБА_10 з його слів потребував позики під бізнес. Про умови позики знає зі слів ОСОБА_10 та ОСОБА_42 , які стверджували про укладення саме угоди застави. Про те що укладається угода купівлі-продажу квартири йому невідомо. В перший день у нотаріуса був ОСОБА_10 , ОСОБА_43 та ОСОБА_14 . Угоди не відбулось. Причина невідома. Наступного дня він перебував біля офісу нотаріуса в автомобілі з ОСОБА_10 та ОСОБА_25 . Під`їхав ОСОБА_6 . Разом з ОСОБА_6 . ОСОБА_10 пішов до нотаріуса. Свідок до приміщення нотаріуса не заходив. В процесі укладення угоди, ані ОСОБА_6 , ані ОСОБА_10 із офісу нотаріуса не виходили. Після укладання угоди, ОСОБА_10 вийшов від нотаріуса, та повідомив, що гроші не отримав, ОСОБА_6 пообіцяв розрахуватись о 14 годині. О 14 годині цього ж дня ОСОБА_10 телефонував ОСОБА_6 , який повідомив про розрахунок у 19 годині. До вечора з ОСОБА_10 не розлучались. Приблизно о 18 або 19 годині разом з ОСОБА_25 , ОСОБА_10 та ОСОБА_14 прибули до офісу, де очікували ОСОБА_6 . Біля офісу перебували близько години. Також був присутній ОСОБА_44 . За гучним зв`язком по мобільному телефону ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_10 на запитання про гроші, що він його «кинув». Вийшов батько ОСОБА_6 - ОСОБА_13 і порекомендував їх більше не турбувати.

Свідок ОСОБА_25 пояснив, що в квітні 2010 року ОСОБА_10 звернувся до нього з проханням допомогти отримати позику. Свідок звернувся до ОСОБА_24 і переказав прохання ОСОБА_10 ОСОБА_24 повідомив ОСОБА_10 про можливість отримання позики від ОСОБА_6 . ОСОБА_10 спілкувався з ОСОБА_6 17 травня 2010 року він разом з ОСОБА_10 завозив копії документів в офіс ОСОБА_6 , які були передані безпосередньо ОСОБА_45 , який займався угодою. В приміщення не заходили. Був призначений час угоди. Разом з ОСОБА_10 на угоду спрямували юриста ОСОБА_46 . В перший день угоди не відбулось через нез`явлення ОСОБА_6 . Домовились укласти угоду наступного дня. Вночі з 17 на 18 травня 2010 року ОСОБА_10 перебував у ОСОБА_25 . В день укладення угоди приблизно в 10 годині під`їхав до офісу нотаріуса, де вже перебували ОСОБА_10 , ОСОБА_14 і ОСОБА_24 . Також, біля офісу нотаріуса перебував ОСОБА_19 . Очікували біля дороги на тротуарі. Через деякий час під`їхав ОСОБА_6 на автомобілі «Фольксваген». Що було у ОСОБА_6 в руках, уваги не звертав. Вони увійшли до приміщення нотаріуса, де знаходились приблизно 40 хвилин. Він разом з ОСОБА_24 очікували на вулиці. Після цього, зі слів ОСОБА_10 , йому стало відомо, що ОСОБА_6 не розрахувався і пообіцяв розрахуватись в 14-00 годині в його офісі. Зі слів ОСОБА_10 в призначений час розрахунку не відбулось і запросили його до офісу ОСОБА_6 приблизно на 18 годину. Біля офісу перебували ОСОБА_10 , ОСОБА_24 , ОСОБА_14 і ОСОБА_47 Повідомили, що щось відбувається, розрахунок затримується. Із офісу вийшов ОСОБА_13 , який повідомив, що не треба очікувати грошей, щоб ОСОБА_10 його більше не турбував. Пізніше ОСОБА_10 затефонував ОСОБА_6 , який на запитання ОСОБА_10 про гроші сказав, що «кинув» його. Стверджує, що саме ОСОБА_10 зателефонував ОСОБА_6 та розмовляв з ОСОБА_6 на гучному зв`язку.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_48 повідомив, що наприкінці 2009 року ОСОБА_13 запропонував разом з ним придбати у ОСОБА_49 станки з метою їх подальшого перепродажу. Він передав ОСОБА_13 40 тисяч гривень, в якості позики з домовленістю про сплату винагороди за користування грошовими коштами. Навесні 2010 року ОСОБА_6 , на його прохання повідомити про стан справ та можливість повернення позики, запросив його до офісу, де зустрілись разом із ОСОБА_14 , який повідомив, що він викупає вказані станки, тобто він їх забирає в рахунок часткової оплати за квартиру в м. Києві. Станки йому необхідні для виробництва разом з власником цієї квартири, який і продає квартиру. В подальшому зустрічався з ОСОБА_14 за його ініціативою та раніше невідомою особою, як зрозумів власником квартири у м. Київ, який має вади мовлення, та пропонував повідомити йому про об`єкти нерухомості родини ОСОБА_29 для подальшого його відібрання. Пропонував не працювати разом з ОСОБА_6 , тому що в нього скоро будуть великі проблеми, та щодо квартири в м. Києві, то ОСОБА_6 вже обманули.

Свідок ОСОБА_50 суду пояснив, що Маловічкам є родичем. В 2010 році ОСОБА_13 повідомив його, що вирішив придбати квартиру в м. Києві і з цього питання радився з ним та його дочкою, яка проживає в Києві. В подальшому повідомив, що квартиру придбати не змогли, тому що за квартиру повинні були сплатити грошима та обладнанням, але щось не вийшло, сказав, що потрапив на шахраїв, що в квартирі зареєстровані неповнолітні діти.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_51 пояснив, що до нього, як до голови житлового кооперативу поштою надійшов лист з копією договору купівлі-продажу та заявою від ОСОБА_13 . Хто проживав в квартирі, не знає. Обставин надання довідки про склад родини не пам`ятає.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_52 пояснив, що восени 2010 року був присутнім при зустрічі власника квартири у м. Києві на ім`я ОСОБА_30 з ОСОБА_13 . Зустріч відбулась в кафе на бульварі Шевченка в м. Запоріжжі. Власник квартири сказав, що припинить будь-які переслідування в тому разі, якщо ОСОБА_6 заплатить йому триста тисяч доларів США. Про повернення проданої квартири мови не йшлось.

Допитана в якості свідка ОСОБА_53 (дружина ОСОБА_13 та мати ОСОБА_6 ) пояснила, що ОСОБА_14 пропонував продаж квартири у м. Київ, і вартість станків враховувалась при розрахунку за квартиру. 17 травня 2010 року в офіс приходили ОСОБА_10 і ОСОБА_14 , мова йшла про купівлю-продаж квартири на вказаних умовах (станки+доплата 180 000 грн.). За допомогою ОСОБА_54 , складався договір купівлі-продажу квартири з частковим розрахунком станками, але було прийнято рішення не вказувати їх в договорі через його суттєве ускладнення при його посвідченні нотаріусом. 17 травня 2010 угода не відбулась. 18 травня 2010 року ОСОБА_16 приносила гроші у розмірі 10 000 грн. ОСОБА_6 . Після укладення угоди, 18 травня 2010 року приходили ОСОБА_14 з ОСОБА_10 та підтвердили повний розрахунок за договором купівлі-продажу. ОСОБА_14 постійно вимагав грошові кошти, погрожуючи позбавленням волі ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_55 пояснила суду, що протягом тривалого часу орендує приміщення по АДРЕСА_5 у родини ОСОБА_29 . Зі слів ОСОБА_54 їй стало відомо про підшукання ОСОБА_14 варіантів придбання квартири в м. Київ. Повідомила, що пам`ятає як в офіс приходили ОСОБА_14 з продавцем квартири. Обговорювали укладання угоди купівлі-продажу квартири. В подальшому, від ОСОБА_56 дізналась про придбання квартири у Києві з частковим розрахунком станками. Приходив ОСОБА_14 , вимагав грошові кошти, обіцяв «посадити» ОСОБА_6 та усіх присутніх в офісі. Як вона зрозуміла, разом з ОСОБА_14 приходив власник квартири у м. Київ.

Свідок ОСОБА_57 пояснила, що працює у нотаріуса ОСОБА_12 помічником. 18 травня 2010 року допомагала при реєстрації договору купівлі-продажу квартири, який був укладений між ОСОБА_6 і ОСОБА_10 . Щодо розмов про фактичне укладення договору позики, не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_58 пояснив, що зі слів ОСОБА_14 йому відомо, що він мав намір продати ОСОБА_13 квартиру в рахунок вартості станків. Також зазначив, що ОСОБА_14 хотів „кинути ОСОБА_29 та пропонував йому допомогти у цьому, на що він відмовився.

Свідок ОСОБА_59 у судовому засіданні нічого не пояснив по обставинам справи.

Також, у судовому засіданні було досліджено наступні письмові докази.

Лист ОСОБА_13 від 20.05.2010 р. (з конвертом), згідно якого він повідомив ЖБК „Локомотив про те, що він є власником квартири АДРЕСА_4 .(т.2 а.с.191,194)

Договір купівлі-продажу від 18 травня 2010 року, посвідчений ОСОБА_12 , приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 4876, відповідно до якого ОСОБА_10 від імені ОСОБА_11 продав ОСОБА_13 , від імені якого діяв ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_4 , а ОСОБА_10 отримав грошові кошти за продану квартиру у розмірі 180 000,00 грн. (т.2 а.с.100-101)

Правовстановлюючі документи та інші документи на вказану квартиру, на підставі яких було укладено договір купівлі-продажу від 18.05.2010 року. (т.2 а.с.102-124)

Довіреність від 05 травня 2010 року, посвідчена ОСОБА_60 державним нотаріусом дев`ятої Київської державної нотаріальної контори, зареєстрована в реєстрі за № 8-797, згідно якої ОСОБА_11 уповноважив ОСОБА_10 продати, обміняти або здати в оренду квартиру АДРЕСА_4 , яка належить йому на праві власності. (т.2 а.с.117)

Згода від 05 травня 2010 року, посвідчена ОСОБА_60 державним нотаріусом дев`ятої Київської державної нотаріальної контори, зареєстрована в реєстрі за № 8-800, згідно якої ОСОБА_20 (дружина потерпілого ОСОБА_11 ) дала згоду на продаж квартири АДРЕСА_4 . (т.2 а.с.109)

Заява про реєстрацію прав власності на нерухоме майно від 20 травня 2010 року та Витяг з замовлення з розпискою до вказаної заяви, згідно яких ОСОБА_13 звернувся до КП КМБТІ із проханням про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_4 . (т.2 а.с.94)

Витяг з Журналу обліку документації КП КМБТІ відповідно до якого, ОСОБА_17 отримав в КП КМБТІ 20 липня 2010 року правовстановлюючі документи на квартиру АДРЕСА_4 . (т.2 а.с.95)

Постанова прокурора Орджонікідзевського району м. Запоріжжя ОСОБА_61 від 26 липня 2010 року, згідно якої по кримінальній справі накладено арешт на квартиру АДРЕСА_4 лише 26 липня 2010 року. (т.2 а.с.131)

Звіт про оцінку майна від 18.05.2010 року, складений оцінювачем ОСОБА_62 за замовленням ОСОБА_10 , згідно якого вартість квартири АДРЕСА_4 станом на 18 травня 2010 року складає 860 280 гривень. (т.2 а.с.141-180)

Копія чернетки договору купівлі-продажу від 17.05.2010 року, у п.3 якого, зазначено ціну продажу квартири 100 000 грн. з виправленням на 440 000 грн. (т.2 а.с.184-187)

Розписка ОСОБА_6 від 18 травня 2010 року, відповідно до якої він зобов`язується не реєструвати право власності на квартиру АДРЕСА_4 до 19 травня 2011 року. (т.2 а.с.190)

Протокол огляду телефону, вилученого у ОСОБА_10 від 22.09.2010 року, згідно якого встановлено прийняте смс наступного змісту: „Подъезжайте на рек, там ждут. Відправник: ОСОБА_63 НОМЕР_2 , 18:23:46, 18.05.2010. (т.2 а.с.198-199)

Протокол впізнання по фотознімкам від 13.10.2010 року, згідно якого свідок ОСОБА_64 впізнав ОСОБА_6 як особу, яка приходила до нього у 20-х числах квітня 2010 року з приводу отримання інформації про мешканця ОСОБА_65 . (т.2 а.с.200)

Інформація про вхідні та вихідні телефонні дзвінки з номеру мобільного телефону ОСОБА_65 НОМЕР_3 за період часу з 17.05.2010 р. по 18.05.2010 р. (т.3 а.с.206-210)

Адміністративна справа №433 відносно ОСОБА_6 , з якої вбачається, що ОСОБА_6 10.01.2010 року втратив свій паспорт НОМЕР_1 виданий Орджонікідзевський РВ м. Запоріжжя 22.05.2001 року та отримав новий паспорт НОМЕР_4 виданий 26.03.2010 року. (т.3 а.с.211-219)

Договір №1 від 29.10.2009 року, укладений між СПД ОСОБА_14 (продавець) та СПД ОСОБА_13 (покупець), відповідно до якого продавець передав у власність покупця станки загальною вартістю 460 000 грн., з копіями відповідних розписок (т.3 а.с. 245-254)

Протокол огляду території ТОВ „ЗМЗ від 06.12.2011 року, згідно якого виявлено станки та договір зберігання від 28.11.2009 року, укладений між СПД ОСОБА_13 та ВАТ „Запорізький машинобудівний завод. (т.3 а.с.220-228)

Експертний висновок № ОЦ-238 від 10.08.2011року, складений на підставі ухвали Господарського суду Запорізької області від 21.07.2011 року, відповідно до якого вартість станків у кількості 7 штук станом на 10.08.2011 року складає 366 000,00 грн. (т.3 а.с.161-165)

Рішення господарського суду Запорізької області від 21.09.2011 року у справі за позовом ПП ОСОБА_13 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький машинобудівний завод» про витребування майна (справа № 3/5009/2552/11), згідно якого витребувано від Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький машинобудівний завод» станок координатнорасточний 2Д 450 б/у у кількості 1 шт.; прес ERFURD-160 б/у у кількості 1 шт.; станок токарно-карусельний 1512 ФЗ б/у у кількості 1 шт.; станок токарний 1А 625 б/у; станок плоскошлифовальний ЗГ71 б/у у кількості 1 шт. шляхом передачі вказаного майна ПП ОСОБА_13 та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький машинобудівний завод» на користь ПП ОСОБА_13 суму збитків у розмірі 422 500 грн. (т.3 а.с.139-143)

Ухвала господарського суду Запорізької області від 10.08.2011 року (справа № 25/5009/4690/11), згідно якої порушено провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький машинобудівний завод», введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та процедуру розпорядження майном боржника. (т.3 а.с. 144)

Ухвала господарського суду Запорізької області від 05.09.2011 року (справа № 25/5009/4690/11), з якої вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізький машинобудівний завод» зобов`язано подати до офіційного друкованого органу оголошення про порушення справи про банкрутство та розпорядника скласти реєстр вимог кредиторів. (т.3 а.с.145-146)

Ухвала господарського суду Запорізької області від 10.08.2011 року (справа № 25/5009/4690/11), згідно якої Фізичну особу-підприємця ОСОБА_13 визнано конкурсним кредитором Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький машинобудівний завод» з вимогами в розмірі 423 581 грн. 4 черга задоволення. (т.3 а.с. 147-150)

Постанова господарського суду Запорізької області від 24.11.2011 року, згідно якої Товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізький машинобудівний завод» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. (т.3 а.с. 151-152)

Підводячи підсумки судового розгляду справи, суд враховує основні засади кримінального судочинства.

Так, ст.2 КПК України встановлює, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 2 ст. 62 Конституції України та аналогічна позиція держави закріплена й у ч. 2 ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину (кримінального правопорушення) і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, а, відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України та ч. 4 ст. 17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 р. передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». Так, у справі «Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain» від 6 грудня 1998 р. (п.146) Європейський Суд з прав людини встановив, що «принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного. (Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain, judgment of 6 December 1988, Series A no. 146, p. 33, § 77).

У справі "Федорченко та Лозенко проти України" (Заява N 387/03) 20 вересня 2012 року, Європейським судом зверталася увага на фактах неможливості встановити "поза розумним сумнівом" причетність до вчинення злочину, відтак констатовано порушення ст. 14 у поєднанні з ст. 2 Конвенції в її процесуальному аспекті, у зв`язку з не проведенням державними органами розслідування можливих інших мотивів.

За змістом ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: у тому числі подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення і обов`язок доказування вказаних обставин, згідно до ч. 1 ст. 92 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Згідно зі ст.84 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Стаття 370 КПК України встановлює, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Суд, розглянувши кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акта, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, в їх сукупності, вважає, що пред`явлене обвинувачення не знайшло своє підтвердження в ході судового розгляду з огляду на наступне.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Оцінюючи письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що договір купівлі-продажу від 18 травня 2010 року, посвідчений ОСОБА_12 , приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 4876, між ОСОБА_10 від імені ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , від імені якого діяв ОСОБА_6 щодо продажу квартири АДРЕСА_4 , укладений згідно вимог чинного законодавства, посвідчений нотаріально, містить всі істотні умови договору купівлі-продажу, обумовлену сторонами ціну продажу, має відомості щодо повного розрахунку за продаж квартири перед підписанням цього Договору та відсутність матеріальних претензій, які б стосувалися розрахунків за продану квартиру. Зазначений договір ніким не оспорений, у спосіб встановлений чинним законодавством і є діючим.

При цьому, викладені зазначені факти підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_12 (нотаріус), яка у судовому засідання пояснила, що перед підписанням сторонами договору, нею було з`ясовано питання щодо розрахунку і ОСОБА_10 підтвердив отримання ним коштів у розмірі, зазначеному у договорі.

Суд критично оцінює показання свідка ОСОБА_10 щодо не проведеного з ним розрахунку 18 травня 2010 року перед підписанням договору, оскільки ці показання не узгоджуються з показаннями обвинуваченого ОСОБА_6 , свідка ОСОБА_16 , свідка ОСОБА_12 , а також суперечать змісту договору купівлі-продажу квартири від 18 травня 2010 року, щодо повного розрахунку за договором до його підписання.

Крім того, зазначені вище твердження свідка ОСОБА_10 , на думку суду, є нелогічними, оскільки як ним було зазначено у судовому засіданні, 17.05.2010 року на пропозицію ОСОБА_6 підписати договір купівлі-продажу у його відсутності та без відповідного розрахунку, він категорично відмовився, що також підтверджується показаннями свідка ОСОБА_23 , яка була присутня у нотаріуса 17.05.2010 року.

Також показання обвинуваченого ОСОБА_6 щодо факту розрахунку з ОСОБА_10 не спростовано і показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_24 і ОСОБА_66 , оскільки жодний із вказаних свідків не заперечували існування можливості розрахуватись до підписання угоди, категорично заперечуючи можливість розрахунку саме після укладення угоди. Необізнаність свідків про наявність розрахунку за договором купівлі-продажу не свідчить про відсутність такого розрахунку.

Доводи сторони обвинувачення, що між ОСОБА_6 і ОСОБА_10 досягнута усна домовленість про надання грошової позики у сумі 55 000 доларів США під заставу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_11 - батькові ОСОБА_10 , є безпідставними, оскільки стороною обвинувачення не надано жодного належного та допустимого доказу, який би свідчив про намагання отримати ОСОБА_10 позики з наданням квартири в заставу.

Так, Довіреність від 05 травня 2010 року, посвідчена ОСОБА_60 державним нотаріусом дев`ятої Київської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 8-797, згідно якої ОСОБА_11 уповноважив ОСОБА_10 продати, обміняти або здати в оренду квартиру АДРЕСА_4 , яка належить йому на праві власності та Згода від 05 травня 2010 року, посвідчена ОСОБА_60 державним нотаріусом дев`ятої Київської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 8-800, згідно якої ОСОБА_20 (дружина потерпілого ОСОБА_11 ) дала згоду на продаж квартири АДРЕСА_4 , свідчать про намір власника квартири саме на її відчуження, а не укладання договору застави, на що посилається сторона обвинувачення.

З огляду на вищевикладене, суд критично відноситься до показань потерпілого ОСОБА_11 щодо надання повноважень на передання квартири у заставу, оскільки вони не узгоджуються із зазначеними вище письмовими доказами.

Суд оцінює критично показання свідка ОСОБА_10 щодо наміру укласти договір позики під заставу квартири, оскільки вони суперечать також змісту розписки від 18.05.2010 року про зобов`язання не реєструвати право власності на квартиру до 19.05.2011 року, написаною ОСОБА_6 . Факт написання такої розписки обвинуваченим у нотаріуса під час укладання договору підтвердили, як сам свідок ОСОБА_10 так і обвинувачений ОСОБА_6 .

Аналізуючи покази свідків сторони обвинувачення, яких було допитано у судовому засіданні ОСОБА_51 , ОСОБА_67 , ОСОБА_12 , суд встановлює, що жоден із свідків не підтвердив обставин, викладених у обвинувальному акті щодо наявності усної домовленості про надання грошової позики під заставу квартири та відсутності наміру обвинуваченого на передачу грошових коштів.

Показання свідків сторони обвинувачення, яких було допитано у судовому засіданні ОСОБА_10 , ОСОБА_19 , ОСОБА_14 , ОСОБА_23 , ОСОБА_25 , ОСОБА_24 , про наявність усної домовленості про надання грошової позики під заставу квартири, не узгоджуються з дослідженими у судовому засіданні доказами та не містять даних про вчинення кримінального правопорушення. Крім того, свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_23 , ОСОБА_25 , ОСОБА_24 не були присутніми при обговоренні умов укладення договору, а ці обставини їм відомі з чужих слів.

Оцінюючи інші письмові докази, які було досліджено у судовому засіданні, суд вважає, що вони не містять доказів інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_6 замаху на придбання права на майно потерпілого шляхом обману та зловживання довірою.

Проте, оцінюючи показання обвинуваченого ОСОБА_6 щодо наміру укладення договору купівлі-продажу на умовах передання у власність станків з доплатою грошових коштів у розмірі, передбаченому договором, повного розрахунку за договором до його підписання, суд приходить до висновку, що вони узгоджуються з дослідженими судом доказами по кримінальному провадженню та не спростовані стороною обвинувачення.

Так, судом встановлена наявність відносин між ОСОБА_13 та ОСОБА_14 щодо купівлі-продажу станків, які були наявними, що підтверджується договорами купівлі-продажу, договором зберігання, рішеннями господарських судів, експертною оцінкою, протоколом огляду місця їх зберігання, а також поясненнями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_53 , ОСОБА_18 , ОСОБА_39 , ОСОБА_56 , ОСОБА_68 , ОСОБА_69 , яких було допитано у судовому засіданні.

Доводи сторони обвинувачення, що про шахрайські дії свідчить звернення обвинуваченого після укладення договору купівлі-продажу квартири до господарського суду з позовом про стягнення грошових коштів за станки та їх витребування, суд вважає безпідставними, у зв`язку з наступним.

Так, зазначені дії були вчинені власником станків ОСОБА_13 (батьком обвинуваченого), вже після порушення кримінальної справи, і як зазначили у судовому засіданні, як обвинувачений ОСОБА_6 , так і свідок ОСОБА_13 , були спрямовані на захист порушеного права, у зв`язку з невизнанням права ОСОБА_13 на придбану квартиру.

Показання свідків сторони захисту ОСОБА_70 , ОСОБА_58 , ОСОБА_71 , суд не бере до уваги, оскільки вони не містять жодних даних по обставинам, які підлягають дослідженню у даному кримінальному провадженні.

Щодо доводів обвинувачення про використання ОСОБА_6 при укладенні договору купівлі-продажу загубленого паспорту НОМЕР_1 , виданого Орджонікідзевським РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області 22.05.2001 року, то суд вважає ці дії такими, що не тягнуть жодних правових наслідків і не можуть свідчити про шахрайські дії, оскільки особа ОСОБА_6 при укладанні договору не викликала сумніву.

Доводи прокурора та представника потерпілого про те, що свідків сторони захисту було допитано судом з порушенням вимог Кримінального процесуального кодексу України, у зв`язку з тим, що ці докази не були відкриті стороні обвинувачення в порядку, передбаченому ст. 290 КПК України є неспроможними, оскільки клопотання про виклик та допит свідків заявлено та вирішено судом в порядку, визначеному нормами КПК України. При цьому, суд врахував, що більшість вказаних свідків допитувалися в ході досудового розслідування та судового розгляду кримінальної справи в порядку КПК України 1960 року, з матеріалами якої сторони ознайомлені в повному обсязі, що не заперечувалося учасниками судового розгляду та підтверджується відповідними документами, долученими до кримінального провадження.

Згідно з ч.1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій засобами, передбаченими цим Кодексом.

За змістом ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин події злочину покладається на слідчого та прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Доведення події злочину передбачає достовірне встановлення наявності передбаченого кримінальним законом суспільно небезпечного діяння, його наслідків, причинного зв`язку між діянням і його наслідками, часу, місця, способу, обстановки, засобів вчинення злочину, безпосереднього об`єкта злочину, предмета посягання, особи і змісту поведінки потерпілого тощо.

Згідно ч.3 ст.373 КПК України обвинувальний вирок ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, і не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 190 КК України шахрайство - це заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою.

Обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) чи зловживання довірою (недобросовісне використання довіри потерпілого) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їм майна або права на нього. Обов`язковою ознакою шахрайства є добровільна передача потерпілим майна чи права на нього.

Згідно п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 р. № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» отримання майна з умовою виконання якого-небудь зобов`язання може бути кваліфіковане як шахрайство лише в тому разі, коли винна особа ще в момент заволодіння цим майном мала на меті його привласнити, не виконуючи зобов`язання.

Надані прокурором докази, суд не визнає такими, що доводять вину обвинуваченого у вчиненні злочину поза розумним сумнівом і не доводять в цілому події кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч. 4 ст. 190 КК України. Окрім того, суб`єктивна сторона складу вказаного злочину передбачає дії з прямим умислом та наявність корисного мотиву, об`єктивна сторона передбачає спосіб заволодіння та інші складові злочину, однак вказані обставини під час судового розгляду прокурором не доведені.

При цьому, суд вважає достатньо забезпеченими в ході судового процесу процесуальні права прокурора на надання ним додаткових доказів на підтвердження доведеності події та вини обвинуваченого.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно до ч.3 ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови, доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. Така позиція також знаходить своє відображення і в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.06.1990 року №5 «Про виконання судами України законодавства з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку». Згідно вказаної постанови виправдувальний вирок постановляється: за відсутністю події злочину, коли судовим розглядом справи встановлено, що діяння, у вчиненні якого обвинувачувався підсудний, взагалі не мало місця або відсутній причинний зв`язок між діянням підсудного і шкідливими наслідками, настанням яких обумовлюється злочинність діяння, зокрема, коли шкідливі наслідки настали внаслідок дій особи, якій заподіяно шкоду, або в результаті дії сил природи тощо.

Виправдувальний вирок постановляється судом у випадках передбачених статтею 373 КПК України. Пунктом 1 ч.1 ст. 373 КПК України встановлено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа.

Аналіз перерахованих вище доказів на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, оцінених судом за своїм внутрішнім переконанням, з точку зору належності, допустимості, достовірності, на переконання суду свідчить про те, що наявність самої події, яка могла б бути розцінена як злочин, виходячи з висунутого звинувачення, не доведена.

З урахуванням викладеного, суд прийшов до переконання, що ОСОБА_6 необхідно визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.15, ч. 4 ст.190 КК України та виправдати його на підставі п.1 ч.1 ст.373 КПК України.

Оскільки, не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_6 , то цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 підлягає залишенню без задоволення, на підставі ч.2 ст.129 КПК України.

Долю речових доказів по даному кримінальному провадженню, суд вирішує у відповідності до ст.100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 349, 366-371, 373-376 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати невинуватим та виправдати на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України, за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.15, ч. 4 ст.190 КК України .

Запобіжний захід обраний ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишити у вигляді застави, після набрання вироком законної сили - скасувати.

Повернути суму застави у розмірі 17 000,00 (сімнадцять тисяч гривень 00 коп.) грн. заставодавцю.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 про стягнення шкоди у розмірі 1 431 426,00 (один мільйон чотириста тридцять одна тисяча чотириста двадцять шість гривень 00 коп.) залишити без задоволення.

Скасувати арешт на квартиру АДРЕСА_4 , накладений постановою прокурора Орджонікідзевського району м. Запоріжжя від 26 липня 2010 року.

Речові докази:
- поштова довідка (форма №107), звернення до ЖБК „Локомотив ОСОБА_13 , копія договору купівлі-продажу от 18.05.2010 року, конверт, які долучені до матеріалів справи залишити в матеріалах кримінального провадження;

- супровідний лист КП КМБТІ від 13.10.2010 р. №41886 (И-2010), електронна версія Заявки №4086 на квартиру АДРЕСА_4 та копія сторінки із книги документів, які долучені до матеріалів справи залишити в матеріалах кримінального провадження;

- нотаріальна справа, в якій містяться: договір купівлі продажу від 18.05.2010 року та документи, на підставі яких його було укладено, які долучені до матеріалів справи повернути нотаріусу ОСОБА_12 , залишивши в матеріалах кримінального провадження копії, засвідчені належним чином;

- документи звіту про оцінку майна квартири АДРЕСА_6 на 40 арк., які долучені до матеріалів справи залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3