Справа №466/2535/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/783/317/14 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2014 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 29 квітня 2014 року, -

в с т а н о в и л а:

ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 29 квітня 2014 року у задоволенні клопотання адміністрації Личаківської виправної колонії (№30) управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області та спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 відмовлено.

Не погоджуючись з даною ухвалою, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить прийняти таку до розгляду, змінити ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 29 квітня 2014 року, застосувати ст. 81 КК України та умовно-достроково звільнити від відбування покарання. В обгрунтування апеляційної скарги вказує, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, неправомірною, упередженою та не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки мотивується тим, що засудженому відмовлено у застосуванні пільгової норми, передбаченої ст. 82 КК України як небажаючому, проте не вказано, що така відмова зумовлена сподіваннями на умовно-дострокове звільнення.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який заперечив апеляційну скаргу засудженого, перевіривши матеріали справи №466/2535/14-к та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення із наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

За змістом ч.1 ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, тобто звільнення засуджених від відбування покарання після фактичного відбуття певної частини строку покарання є правом, а не обов`язком суду.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 раніше судимий 17.09.1991 року Хмельницьким обласним судом за ст.ст. 93 п. «є», 81 ч.4, 17, 81 ч.4, 215-3 ч.2, 42 КК України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна. 29.08.2002 року звільнений умовно-достроково на невідбутий термін 3 роки 08 місяців 13 днів. Під час невідбутої частини покарання скоїв злочини, передбачені ст.ст. 185 ч.3, ст. 187 ч.2, ст. 187 ч.3, ст. 263 ч.1, ст. 289 ч.2, 15, ст. 289 ч.3, 70, 71 КК України та засуджений до 13 (тринадцяти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

Перебуваючи під вартою в Ужгородському СІЗО з 11 жовтня 2003 року порушень режиму утримання не допускав, стягнень немає. Адміністрацією слідчого ізолятора не заохочувався. З 11 лютого 2006 року відбував покарання в Сокальській ВК № 47, де характеризувався позитивно, порушень режиму відбування покарання не допускав, адміністрацією п`ять раз заохочувався. 11 грудня 2010 року рішенням Апеляційної комісії з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі змінено умови тримання шляхом переведення із звичайних жилих приміщень колонії максимально рівня безпеки у колонію середнього рівня безпеки. До Личаківської ВК №30 прибув 26 січня 2011 року. По прибуттю в установу не був працевлаштований на виробництві установи в зв`язку із скороченням обсягів виробництва. За час відбування покарання у колонії допустив одне порушення вимог режиму утримання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності. За активну участь у суспільно-корисній праці щодо покращення комунально-побутових умов колонії адміністрацією колонії два рази заохочувався.

Проте, у спільному клопотанні адміністрації Личаківської виправної колонії №30 у Львівській області та спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про умовно-дострокове звільнення не вказано місце можливого працевлаштування ОСОБА_7 після звільнення, складу сім`ї, не зазначено жодних даних, які б свідчили про необхідність умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 .

Крім цього, наявність у засудженого за час відбування покарання кількох заохочень та одного стягнення не свідчать про те, що засуджений довів своє виправлення, оскільки належне виконання засудженим законних вимог адміністрації ЛВК №30 під час відбування покарання, його належна поведінка, є для засудженого обов`язком впродовж всього строку відбування покарання, що передбачено ч.3 ст. 107 КВК України.

За таких обставин ухвала Шевченківського районного суду м.Львова від 29.04.2014 року щодо відмови в умовно-достроковому звільненні ОСОБА_7 є законною та обґрунтованою, а підстави для її скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню. Порушень закону, які б впливали на законність прийнятого судом першої інстанції рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

у задоволенні апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 відмовити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 29 квітня 2014 року залишити без змін.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4