Апеляційний суд Полтавської області
Справа №11- 153/2011 року Головуючий у 1-й інстанції:Стрюк Л.І.
Категорія: ч.2 ст.125 КК України - ОСОБА_1: ОСОБА_2
УХВАЛА

Іменем України

2011 року травня місяця 19 дня Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого - судді Лісіченко Л.М.

Суддів - Ландаря О.В., Довгаль С.А.

При секретарях - Гнітько А.М., Козин Н.В.

З участю потерпілої - ОСОБА_3

Представника потерпілої -ОСОБА_4

Виправданого - ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальну справу за апеляцією потерпілої ОСОБА_3 на вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 10 грудня 2010 року.

Цим вироком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,

Уродженець і мешканець с. Мачухи Полтавського району Полтавської області, громадянин України, одружений, непрацюючий, раніше не судимий

за ч.2 ст.125 КК України виправданий, а кримінальна справа щодо нього провадженням закрита.

За вироком суду ОСОБА_3 звернулась зі скаргою приватного звинувачення у якій вказувала, що 07.08.2010 року біля 23 години у будинку по вул. Космонавтів,З3 у с. Мачухи Полтавського району на ґрунті особистих неприязних стосунків виправданий ОСОБА_5 умисно завдав їй удар кулаком в голову та ногою в спину, хапав руками за горло і відповідно висновку судово - медичної експертизи спричинив їй легке тілесне ушкодження.

Виправдовуючи ОСОБА_5 суд у вироку вказав, що в ході судового розгляду підсудний ОСОБА_5 заявив про те, що не мав умислу на спричинення потерпілій тілесних ушкоджень і ці твердження потерпілою не спростовані, інших доказів того, що ОСОБА_5 мав намір спричинити легкі тілесні ушкодження умисно, а спричинення легких тілесних ушкоджень з необережності не тягне за собою кримінальної відповідальності.

В апеляції потерпіла ОСОБА_3 вважає вирок суду незаконним, а слідство, проведене по справі, однобічним і неповним, оскільки при її розгляді не було враховано її показання щодо умисного спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5, показання свідка ОСОБА_6, яка стверджувала, що ОСОБА_5 штовхнув потерпілу, а також по справі не проведена експертиза щодо тяжкості тілесних ушкоджень, хоча вона ще до закінчення судового розгляду продовжила лікування, тому ступінь тяжкості тілесних ушкоджень в акті освідування визначений неправильно.

Інші учасники судового процесу вирок не оскаржили.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи апелянта - потерпілої ОСОБА_7 та її представника - адвоката ОСОБА_8, які апеляцію підтримали і просили вирок суду скасувати та покарати ОСОБА_5 згідно закону, оскільки він ударив потерпілу умисно, тому закриття провадження по справі, на їх думку, є безпідставним, міркування виправданого ОСОБА_5, який проти апеляції потерпілої заперечував, а вирок суду вважає законним і обґрунтованим, провівши часткове судове слідство, перевіривши матеріали справи та мотиви апеляції, приходить до висновку, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи убачається, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну юридичну оцінку.

Так, звертаючись до суду зі скаргою в порядку ст.27 КПК України потерпіла ОСОБА_3 вказувала, що 07.08.2010 року близько 23 години, вважаючи її винною у вимкненні світла, до неї у кімнату заскочив ОСОБА_5, спочатку образив її нецензурними словами, а потім наніс удар ззаду по голові, ногою в область спини, хапав руками за горло, намагаючись душити.

Стверджуючи, що ОСОБА_5 спричинив їй легкі тілесні ушкодження потерпіла у скарзі просила порушити кримінальну справу за ч.2 ст.125 КК України ( а.с.2 ).

Під час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_3 свою скаргу підтримала, пояснивши, що після нецензурної лайки ОСОБА_5 з приводу відсутності світла у будинку вона обернулася, щоб іти у прихожу, а ОСОБА_5 ударив її кулаком по голові, ногою в підреберя, внаслідок чого вона ударилась об книжну шафу, потім він правою рукою схопив її за горло, а далі вона не памятає як опинилася в ліжку у спальні ( а.с.36 протоколу судового засідання ).

В ході часткового судового слідства потерпіла ОСОБА_3 підтвердила свої показання, пояснивши, що спочатку Федій ударив її кулаком в голову, потім ногою в спину в районі лопатки, внаслідок чого вона «влипла» в шафу, та став душити. Вказувала, що її донька ОСОБА_6 була при цьому присутня (а.с.63 протоколу ).

Заперечуючи проти скарги потерпілої виправданий ОСОБА_5 як при розгляді справи судом першої інстанції, так і в ході часткового судового слідства апеляційним судом пояснював, що дійсно 7 серпня 2010 року вони з дружиною ОСОБА_6 були на святкуванні Дня народження, а коли повернулись додому, то світла у будинку не було. Постукавши у двері половини будинку, де живе його теща - ОСОБА_3 він хотів пройти всередину, щоб зясувати чи не сталося короткого замикання, але та, відкривши двері, його не впускала. Він відсторонив ОСОБА_3 і, можливо, вона ударилась об дверну ручку. Оскільки в будинку було темно він не бачив, але ніяких ударів їй не наносив ( а.с.36,64 протоколів ).

Свідок ОСОБА_6 також повністю підтвердила під час часткового судового слідства свої показання в суді та пояснила, що її чоловік ОСОБА_5 відсторонив матір ОСОБА_3 та пройшов до холодильника. Вона не може точно описати відштовхнув чи відсторонив іі матір ОСОБА_5, бо було темно, але та не падала, і могла ударитись об двері, що ведуть в прихожу. Він не бив потерпілу ( а.с.37, 65 протоколів ).

Згідно висновку експерта №471 від 08.04.2011 року проведенням судово-медичної експертизи ОСОБА_3 медичної документації на її імя встановлене тілесне ушкодження у вигляді крововиливу в шкіру тулуба справа, яке кваліфікується як легке тілесне ушкодження.

Загострення попередніх захворювань після заподіяння тілесних ушкоджень, а також інші наслідки ушкодження, що обумовлені не власне характером цього ушкодження у відповідності з наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 року та п.4.7 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень не повинні враховуватись при оцінці ступеня тяжкості.

Не може враховуватись і діагноз «Деформуючий артоз правого ключично- акроміального зєднання та в плечовому суглобі. П/травматична деформація плечової кістки» у звязку з тим, що підекспертній у дану анатомічну ділянку 07.08.2010 року тілесних ушкоджень не наносили та в звязку з відсутністю у ОСОБА_3 обєктивних судово-медичних даних, в тому числі і в представленій медичній документації.

Вищевказане тілесне ушкодження утворилося від дії тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, яким могла бути і нога людини у взутті, чи при ударі об тупий предмет з виступаючою поверхнею, яким могли бути одвірки, кут шафи, чи будь-який інший предмет з подібною характеристикою, тобто не характерне при утворенні при падінні на площину.

Колегія суддів вищевказаний висновок експерта належним чином обґрунтованим і обєктивним та враховує його як допустимий доказ по справі.

Також, з огляду на досліджені як судом першої інстанції, так і апеляційним судом докази ОСОБА_3 отримала тілесне ушкодження у вигляді крововиливу в шкіру тулуба справа, яке кваліфікується як легке тілесне ушкодження, ударившись об шафу після того як ОСОБА_5відштовхнув потерпілу.

Відповідно до ст..24 КК України форма вини є умисною тоді, коли особа усвідомлювала суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно-небезпечні наслідки і бажала їх настання, а якщо не бажала, то свідомо допускала їх настання.

Як це видно з вироку такі обставини по справі не встановлені.

Зважаючи на те, що у потерпілої виявлено лише одне тілесне ушкодження, яке могло утворитися при ударі об виступаючу поверхню кута шафи чи одвірок дверей, колегія суддів критично ставиться до її показань про нанесення їй ударів ОСОБА_5 спочатку кулаком в голову, потім ногою в спину, після чого він став її душити та вважає їх непідтвердженими обєктивними доказами по справі.

Враховуючи вищевикладене висновок суду про недоведеність умислу ОСОБА_5 на спричинення легкого тілесного ушкодження є правильними.

Крім цього, ч.2 ст.125 КК України передбачає відповідальність за умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоровя або незначну втрату працездатності.

Тілесне ушкодження, виявлене у ОСОБА_3 не спричинило розладу її здоровя та втрати працездатності, тому її скарга не відповідає вимогам ст.251 КПК України, за змістом якої скарга потерпілого повинна відповідати вимогам, встановленим для обвинувального висновку, тобто сформульоване у ній обвинувачення повинно відповідати диспозиції статті, яка передбачає відповідальність за даний злочин.

З огляду наведеного підстав для скасування вироку, яким Федія виправдано за ч.2 ст.125 КК України у звязку з відсутністю в його діях складу злочину не встановлено.

Разом з тим, перевіряючи справу за апеляцією на підставі ст..365 КПК України в ревізійному порядку колегія суддів вважає, що з резолютивної частини вироку слід виключити вказівку суду про закриття провадження по кримінальній справі як зайво зазначене, оскільки кримінально-процесуальним законодавством такої підстави для закриггя як винесення виправдувального вироку не передбачено.

В іншій частині вирок суду слід залишити без зміни.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляцію потерпілої ОСОБА_3 залишити без задоволення.

На підставі ст..365 КПК України в ревізійному порядку вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 10 грудня 2010 року стосовно ОСОБА_9 уточнити, виключивши з його резолютивної частини вказівку суду про закриття провадження по кримінальній справі.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

СУДДІ:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_2