Справа № 461/3693/15-к
Провадження № 1-кс/461/2155/15
УХВАЛА
іменем України
07.04.2015 р. м. Львів
Слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора Галицького району м. Львова,-
скаржник ОСОБА_3 звернувся до суду із скаргою на протиправну бездіяльність прокурора Галицького району м.Львова ОСОБА_4 щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення по заяві від 10.12.2014 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань, в якій просить зобов`язати прокурора Галицького району м.Львова, посадовою особою якою є ОСОБА_5 , внести відомості, викладені у заяві про кримінальні правопорушення від 10.12.2014 р., скоєні ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 до ЄРДР та розпочати розслідування.
В обґрунтування поданої скарги покликається на те, що 10.12.2014 р. скаржником у відповідності до норм Конституції України та КПК України була подана до прокуратури Львівської заява про кримінальне правопорушення з ознаками складу злочинів, відповідальність за які передбачена ст.ст.364, 366, 375 КК України, скоєних посадовими особами судового органу ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . Дана заява про кримінальне правопорушення була скерована прокуратурою Львівської області прокурору Галицького району м.Львова ОСОБА_9 для розгляду згідно чинного кримінального процесуального законодавства. Однак, в порушення вимог ст.ст.3, 19, 40 Конституції України та ст.ст.2, 214 КПК України, прокурором Галицького району м.Львова ОСОБА_10 не внесені до ЄРДР відомості про кримінальні правопорушення, що містяться у заяві від 10.12.2014 р. Скаржник, вважає, що прокурором Галицького району м.Львова ОСОБА_10 проігнуровано вимоги ст.ст.2, 214 КПК України, порушено норми ст.ст.3,19, 40 Конституції України і права заявника, а тому просить скаргу задоволити.
Скаржник ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву про розгляд скарги у його відсутності та про підтримання її в повному обсязі. Просив скаргу задоволити.
Прокурор в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, наслідки неявки, а тому відповідно до ч.3 ст. 306 КПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності прокурора оскільки це не є перешкодою для розгляду скарги.
Вивчивши матеріали скарги, приходжу до висновку, що скарга безпідставна та не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Саме в запровадженні механізму реального захисту громадянами своїх прав у суді полягає здійснення функцій правової держави та її утвердження як такої.
Судом встановлено, що 10.12.2014 р. ОСОБА_3 у відповідності до норм Конституції України та КПК України була подана до прокуратури Львівської області заява про кримінальне правопорушення за ознаками складу злочинів, відповідальність за які передбачена ст.ст.364, 366, 375 КК України, скоєних посадовими особами судового органу ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . У своїй заяві ОСОБА_11 покликається на те, що Львівським окружним адміністративним судом розглядалась справа №813/786/14 за позовом ОСОБА_3 до СБ України про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, що пов`язано із неправомірним і необгрунтованим зберіганням Службою безпеки в особовій справі полковника ОСОБА_3 висновку №2071 від 02.07.1997р. та його використанням з негативною метою в подальшому. 12.06.2014 р. колегією Львівського окружного адміністративного суду прийнято рішення, яким у задоволенні позову відмовлено повністю, обґрунтовуючи тим, що інформація, яка міститься у висновку службового розслідування та зберігається в особовій справі СБУ, не є публічною інформацією. 04.11.2014 р. Львівським апеляційним адміністративним судом, у складі суддів ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 по справі №813/786/14 (№876/7470/14) за апеляційною скаргою ОСОБА_3 була винесена ухвала про відмову у її задоволенні, посилаючись на накази СБ України №0140-1993 і №23б5/дск-2012р., а також на викривлену та спотворену судом інформацію щодо гарантованого законом України права громадянина вимагати вилучення будь якої інформації. Тобто, для прийняття і умотивування завідомо неправосудного рішення, що кваліфікується за ст.375 Кримінального кодексу України, колегія суддів у складі ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , зловживаючи службовим становищем, оскільки діяла із використанням посадових повноважень всупереч норм закону і на шкоду правам апелянта, внесла до судового рішення необ`єктивні, перекручені та спотворені дані, які не відповідають дійсності.
Отже, вищевказаними суддями, а саме - ОСОБА_6 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 скоєні кримінально карані діяння, що містять ознаки злочинів, відповідальність за які передбачена ст.ст. 364, 366, 375 КК України.
Таким чином, незаконними діями суддів правам ОСОБА_3 нанесена істотна моральна шкода, оскільки прийняте ними завідомо неправосудне рішення обмежило можливості подальшого оскарження протиправної діяльності Служби безпеки України та ін. суб`єктів державної влади, негативно вплинуло та порушило право на недоторканість гідності, честі та ділової репутації, тому звернувся до прокуратури Львівської області із заявою про вчинення вищезазначеними суддями кримінального правопорушення./а.с.3-5/.
Як вбачається із листа першого заступника прокурора м.Львова ОСОБА_16 №64-690-12 від 18.12.2014 р., заяву ОСОБА_3 про кримінальне правопорушення щодо постановлення 04.11.2014 р. суддями Львівського апеляційного адміністративного суду ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 завідомо неправосудного рішення по адміністративній справі №813/786/14 скеровано до прокурора Галицького району м.Львова ОСОБА_9 , для розгляду згідно чинного кримінально процесуального законодавства /а.с.6/.
Відповідно до ч.1 ст.47 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції ( 254к/96-ВР) і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом.
Частинами 1, 2 ст.126 Конституції України встановлено, що незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України, а вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється.
Згідно ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
Крім того, абзацами 1-4 пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13.06.2007 року «Про незалежність судової влади» роз`яснено, що відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом. Органи, які вирішують питання про дисциплінарну відповідальність та відповідальність за порушення присяги судді, не наділені законом повноваженнями оцінювати законність судового рішення. Голови судів та інші судді, які обіймають адміністративні посади в судах, органи суддівського самоврядування, кваліфікаційні комісії, Вища рада юстиції, органи та посадові особи законодавчої та виконавчої влади не мають повноважень перевіряти правовий зміст судових рішень.
Відповідно до ч.2 ст.307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність прокурора під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.
Таким чином, з врахуванням вищенаведеного, приходжу до висновку, що прокурором Галицького району м.Львова ОСОБА_10 не порушено вимог КПК України, прав та законних інтересів скаржника, а тому в задоволенні скарги слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 22, 214, 303, 304, 306, 318-380 КПК України, Конституцією України, слідчий суддя,-
у задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора Галицького району м. Львова- відмовити за безпідставністю.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1