АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Чернівці 28 лютого 2008 р. колегія суддів
судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Чернівецької області у
складі:

Головуючого Горецької
С.О.

судді: Струбіцької
О.М.

народних
засідателів: Воронка І.А., Золотівського Г.Г.,

Чабаненко В.П.

при
секретарі Марчук
Я.В.

за
участю прокурора Сулятицького
І.С. , Єжелєва П.П.

та
адвокатів ОСОБА_1,
ОСОБА_2

законних
представників ОСОБА_3
, ОСОБА_4

потерпілих ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянула у відкритому
судовому засіданні кримінальну
справу по

обвинуваченню

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця і мешканця АДРЕСА_1, з
середньою освітою, студента 3 курсу
Ставчанського СПТУ № 21,
неодруженого, раніше судимого:
23.03.2004 року Хотинським районним судом Чернівецької області за ст.
ст. 185 ч.3 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі, на підставі
ст. ст. 75,
104 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком
на 1 рік, - у скоєнні злочинів, передбачених
ст. ст. 115 ч. 2 п.п. 6,
12, 187 ч. 4 КК

України.

Справа №
1-2/2008 р.

2

ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця та
мешканця АДРЕСА_1, українця, громадянина України, неодруженого,
учня Білівської ЗОСШ, раніше не
судимого, -

у скоєнні злочинів, передбачених
ст. ст. 115 ч. 2 ,
п.п. 6, 12,
187 ч. 4 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Підсудні
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вчинили розбій
за попередньою змовою групою осіб,
поєднаний з проникненням у житло,
з заподіянням тяжких тілесних ушкоджень,
від яких наступила смерть потерпілої,
та умисне вбивство потерпілої з корисливих мотивів та за попередньою
змовою групою осіб.

Злочини
вчинили при наступних обставинах. 6 березня 2004 року, приблизно о 21 годині в селі Білівці
Хотинського району Чернівецької області підсудні ОСОБА_7 та неповнолітній ОСОБА_8, знаючи,
що ОСОБА_9 проживає у власному
будинку одна, має грошові
заощадження, за пропозицією
ОСОБА_8, вступили у попередню змову і
домовились вчинити на неї розбійний напад,
заволодіти її грошима і вбити потерпілу.

Вночі 7
березня 2004 року біля 00 годин 30 хвилин,
розподіливши між собою ролі,
підсудні ОСОБА_7 та ОСОБА_8
підійшли до будинку потерпілої ОСОБА_9
по АДРЕСА_2, постукавши у двері
попросили впустити їх для здійснення нібито телефонного дзвінка.

ОСОБА_9, знаючи їх як односельчан, а ОСОБА_8,
крім цього, як свого родича, впустила їх в будинок.

Опинившись
в будинку, діючи узгоджено, підсудній ОСОБА_8, вдаючи,
що хоче телефонувати, підійшов до
телефону і вирвав з гнізда телефонний шнур,
а підсудний ОСОБА_7 в цей
час, діючи умисно, з метою подолати опір потерпілої, користуючись тим, що ОСОБА_9
стояла до нього спиною, взяв з
вішалки дві хустки і накинув їх на шию потерпілої. Одночасно він збив
ОСОБА_9 з ніг та повалив на підлогу.
Продовжуючи застосовувати насильство небезпечне для життя потерпілої, усвідомлюючи,
що здавлювання шиї та перекриття дихальних шляхів людини може привести
до її смерті і бажаючи цього, він сильно
здавив шию потерпілої хустками,
складеними по довжині, кінці яких
зав'язав вузлом ззаду на рівні потиличної ділянки голови. При цьому
ОСОБА_7 перекрив зазначеними хустками
рот та частково ніс потерпілої. З метою,
щоб ОСОБА_9 не змогла стягнути з
себе хустки, підсудній ОСОБА_7 третьою хусткою, зав'язав її руки за спиною.

Після
цього, підсудні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 почали шукати у будинку потерпілої
ОСОБА_9 гроші. Однак, не знайшовши нічого, будучи упевненими, що внаслідок застосованого ними насильства
ОСОБА_9 помре, вони з місця вчинення злочину зникли.

3

Внаслідок
протиправних , насильницьких дій
підсудних ОСОБА_7 та ОСОБА_8 потерпілій
ОСОБА_9 були заподіяні тяжкі тілесні
ушкодження, небезпечні для життя в
момент їх заподіяння, а її смерть
настала від наростаючої комбінованої механічної асфіксії, внаслідок стискання органів шиї та перекриття
ротового отвору на отвору носа хустками.

Будучи
допитані в судовому засіданні підсудні ОСОБА_7
та ОСОБА_8 вину свою у вчиненні інкримінованих їм злочинів не визнали.
При цьому підсудні пояснили суду, що в
той час коли була вбита ОСОБА_9
знаходились вдома. На досудовому слідстві вони оговорили себе, коли визнавали свою вину у вчиненні
злочинів, так як до них застосовували
недозволені методи слідства.

Незважаючи
на невизнання своєї вини підсудними ОСОБА_7
та ОСОБА_8, винність їх у
вчиненні злочинів повністю доведена зібраними і проаналізованими судом
доказами.

Невизнання
підсудними своєї вини у вчиненні злочинів,
суд розцінює, як спосіб їх
захисту з метою уникнути кримінальної відповідальності, а їх твердження про те, що вони злочину не вчиняли вважає
неправдивими і такими, що спростовуються
доказами по справі.

Так, будучи неодноразово допитаний в ході
досудового слідства, в якості
підозрюваного та обвинуваченого, з
дотриманням норм кримінально-процесуального законодавства, підсудний ОСОБА_7 детально,
послідовно пояснив, що разом з
ОСОБА_8 домовились пограбувати ОСОБА_9,
обговоривши всі деталі вчинення злочину,
а саме, що ОСОБА_8, як родич потерпілої, якого вона добре знає, під приводом подзвонити по телефону, має проникнути в будинок. Потім вони зв'яжуть
«бабку» і викрадуть гроші.

6.03.2004
року близько 24 години вони підійшли до будинку ОСОБА_9, ОСОБА_8 постукав у вікно, коли ОСОБА_9 відчинила вхідні двері, то ОСОБА_8 зайшов вперед, а «бабка» пішла слідом за ним. Він - ОСОБА_7 пішов слідом за
потерпілою, взяв з вішалки хустку, накинув на обличчя та шию потерпілої і з
силою зав'язав, від чого вона впала.
ОСОБА_8 знаходився в кімнаті, і
побачивши це, також підійшов до
ОСОБА_9, та іншою хусткою зав'язав їй
руки за спиною. Після цього вони почали шукати гроші, одягнувши шерстяні рукавички з чорними
пластиковими «пупиришками». Шукали гроші скрізь - під подушкою, під матрацом,
в шухлядах, в шафі, дерев'яній софі. В будинку знаходились
близько 30 хвилин. Почувши гавкіт собак,
вони злякалися та втекли, нічого
цінного так і не знайшли. Він розумів,
що ОСОБА_9 може померти від їх дій (т.2 а.с. 99,
102-104, 172-174).

Дані
показання підсудний ОСОБА_7 підтвердив
при відтворенні обстановки та обставин події,
з застосуванням відеозапису (т.2 а.с.
129-135).

Допитаний
неодноразово в ході досудового слідства в якості підозрюваного, обвинуваченого, за участю захисника, із роз'ясненням ст. 63
Конституції України, додаткового допиту
в якості обвинуваченого, на очній ставці
з ОСОБА_7, проведеними за участю
захисника, законного представника, підсудний ОСОБА_8 послідовно
пояснив, що він та

4

ОСОБА_7 вирішили пограбувати його бабку - ОСОБА_9 , обговоривши під яким приводом проникнуть у
будинок, та як будуть діяти. 6.03.2004
року біля 24 години підійшли до хати і він постукав. Зразу в кімнаті, а потім і на вулиці увімкнулося світло.
ОСОБА_9 впустила його в хату, бо впізнала. Він пройшов в кімнату, а «бабка» за ним, за нею зайшов ОСОБА_7 Вдаючи,
що хоче подзвонити, він підняв
трубку. Він бачив як ОСОБА_7 зв'язує ОСОБА_9
жіночою хусткою. ОСОБА_9 почала
«сіпатись», тобто намагалась вирватись
та хотіла кричати.

На ліжку
була ще одна хустка і ОСОБА_7 наказав
дати йому цю хустку.

Взявши
хустку, ОСОБА_7 зав'язав ОСОБА_9 руки за
спиною. Після цього ОСОБА_7 наказав
йому, щоб він йшов в іншу кімнату шукати
гроші, при цьому дав йому робочі
рукавиці білого кольору, на долонях яких
були гумові шипи. Він надягнув рукавиці і перейшов в другу кімнату, де шукав гроші.

Потім в
кімнату зайшов і ОСОБА_7 Удвох вони
відчиняли руками софу, але й там грошей
не було. Шукаючи гроші, речі вони
перекладали з місця на місце. В будинку пробули близько 30 хвилин. Коли на
вулиці загавкали собаки, вони злякалися
і втекли з будинку. Коли вони виходили з кімнати, то ОСОБА_9
продовжувала лежати в тій самій кімнаті,
де була зв'язана, вчиняючи якісь
рухи, намагаючись звільнитися. Додому
свого дядька ОСОБА_7, у якого ночував, прийшов близько 1 години, увімкнув телевізор та світло на кухні і сів
їсти, в зв'язку з чим прокинулися його
дядько та бабуся (т.2 а.с. 112-113, 178-180, 265-267, 268-270, 311-312).

Дані
показання підсудний ОСОБА_8 підтвердив при відтворенні обстановки та обставин
події, з застосуванням відеозапису (т. 2
а.с. 136-140).

Аналізуючи
та даючи оцінку вищевказаним показанням підсудних, які вони давали в ході досудового
слідства, суд вважає, їх достовірними, правдивими,
ложить в основу обвинувального вироку,
тому, що такі обставини вчинення
злочину, на які вони вказували, а саме - як і де вони домовилися про вчинення
злочину, коли і де зустрілися, як і під яким приводом проникали в
будинок, розташування предметів
обстановки, місця, де вони шукали гроші, перекидаючи речі, що використовували рукавички, детально описуючи їх, та інші обставини, на які вказували ОСОБА_8 та ОСОБА_7, могли бути відомі тільки їм, як безпосереднім виконавцям злочину.

Переглянувши
в судовому засіданні відеозапис протоколу відтворення обстановки та обставин
події за участю ОСОБА_8 та ОСОБА_7, які
були проведені з дотриманням вимог кримінально-процесуального
законодавства, суд переконався в
тому, що підсудні показували і
розказували на місці події про обставини скоєного ними злочину
добровільно, ніякого тиску на них ніхто
не чинив.

Потерпілий
ОСОБА_6 пояснив в судовому засіданні, що
його мати - ОСОБА_9 проживала сама. До неї часто приходили односельчани, щоб подзвонити по телефону, однак вона ніколи б не відчинила двері
незнайомим особам, тим більше в ночі.

5

Потерпіла
ОСОБА_5 пояснила в судовому засіданні,
що її матір - ОСОБА_9 проживала
одна, до неї часто приходили
односельчани, щоб подзвонити. 7.03.2004
року їй повідомили, що матір найшли
мертвою в будинку. Коли вона приїхала
до будинку матері, там вже були
працівники міліції.

Після
проведення в будинку слідчих дій,
працівники міліції дозволили зайти в будинок, для того,
щоб вияснити, що пропало з
будинку. Обстановка в будинку була порушена, речі розкидані. Серед безладу розкиданих на
столі речей та документів, у шкільному
зошиті вона знайшла 350 гривень. При цьому потерпіла пояснила, що вказаний зошит з грішми та
документами, раніше знаходився у
серванті у коробці з-під цукерок.

Серед
цінних речей, які знаходились у будинку
матері, вона знала лише про гроші, які були в зошиті та про золотий ланцюжок, який був схований у софі і який там і був нею
виявлений. Золотий ланцюжок знаходився внизу софи, під паласом, у целофановому пакеті, складеному у декілька разів. Речі у софі були
передані, але палас ніхто не чіпав.
Потерпіла підтвердила також, що її мати
ніколи б не відчинила двері незнайомим людям,
тим більше у ночі.

Крім
того, потерпіла пояснила суду, що в червні 2004 року до неї додому
приїжджали батьки підсудних, які
просили, щоб вона забрала заяву і щоб їх
дітей випустили з-під варти, так як
матір вже не повернеш, а вони ще є
молоді хлопці.

Також
потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_5 підтримали цивільні позови і просили їх задовольнити.

Свідок
ОСОБА_11. дав покази суду, що 7.03.2004
року біля 9 години ранку він підійшов до будинку ОСОБА_9 і побачив,
що відкриті вхідні двері. Коли він заглянув в середину, то побачив,
що ОСОБА_9 лежить на підлозі
зв'язана, без ознак життя, у хаті горіло світло.

З
показів свідка ОСОБА_12 , які були
оголошені і досліджені судом видно, що
вона, будучи допитана в ході досудового
слідства, дала показання, що її будинок розташований поруч з будинком
покійної ОСОБА_9 і що з її вікон добре
видно вікна покійної. 7.03.2004 року,
близько 2 години ночі вона прокинулась і побачила, що в будинку ОСОБА_9 ввімкнене світло, але це її не насторожило, так як вона подумала, що до ОСОБА_9
приїхали родичі (т. 5 а.с. 26).

Свідок
ОСОБА_13 дала покази суду, що в квітні
2004 року вона приймала участь при відтворенні обстановки та обставин події за
участю ОСОБА_7. та ОСОБА_8,
в якості статиста. При проведенні відтворення підсудні
показували як вони зайшли в будинок ОСОБА_9,
як зв'язували її. Все, що відбувалося
зафіксовано на відеокасету.

Свідок ОСОБА_14,
покази якого були оголошені і досліджені в судовому
засіданні показав на досудовому слідстві,
що при відтворенні обстановки і обставин події за участю ОСОБА_7. та ОСОБА_8 він був в якості понятого. Спочатку
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 розказували як
вчинили злочин, а потім вже на місці
події показали, як вони його скоїли.
Робили все це вони добровільно, ніякого
тиску на них з боку працівників

6

міліції не було.
При відтворенні з ОСОБА_8 був присутній
адвокат (т.2 а.с. 141).

Свідок
ОСОБА_15 дав покази суду, що 2.03.2004
року, коли він вийшов з бару «Буфет» у
селі Білівці Хотинського району,
приблизно о 22 годині 30 хвилин,
зустрів ОСОБА_8, разом з яким
пішов до своєї дівчини ОСОБА_6, будинок
якої знаходиться на відстані 5 хвилин ходу. Біля будинку ОСОБА_9 вони
розмовляли хвилин 10, після ОСОБА_8
сказав, що іде додому. Відстань від
будинку ОСОБА_6 до будинку ОСОБА_8 можна подолати швидким ходом за 20-30
хвилин.

Свідок
ОСОБА_6 дала покази суду, що 2.03.2004
року, приблизно о 22 годині 30 хвилин до
неї приходив її знайомий ОСОБА_15 Пізніше ОСОБА_15 їй розповідав, що в той вечір приходив до неї разом з
ОСОБА_8 Особисто ОСОБА_8 в той вечір вона не бачила.

Свідок
ОСОБА_16 пояснив в судовому
засіданні, що 6.03.2004 року його
племінник ОСОБА_8 прийшов до нього додому близько 22 години 30 хвилин і з дому
більше не виходив.

Аналогічні
показання дала в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 - бабуся ОСОБА_8

Свідок
ОСОБА_10 дав показання в судовому засіданні,
що його син - ОСОБА_7 в ніч вбивства потерпілої знаходився
вдома.

Таким
чином, показання потерпілих про те, що їх мати ніколи б не відчинила двері, невідомим особам, а тим більше в нічний час, свідчать про правдивість показань підсудних
на досудовому слідстві, що в будинок
потерплої вони проникли під приводом подзвонити по телефону, а матеріальних цінностей не знайшли, бо злякавшись, втекли з місця події.

Потерпіла
ОСОБА_5 підтвердила
в судовому засіданні, що у матері, крім грошей в сумі 350 гривень, та золотого ланцюжка, інших цінностей не було. Гроші в сумі 350
гривень, які і були в учнівському зошиті
і коробці з іншими документами, так там
і залишилися, хоч і документи і
зошит, в якому знаходилися гроші, були викинуті з коробки. Золотий ланцюжок
зберігався на дні софи, під
килимом, де його і виявили, хоча інші речі, які раніше знаходились у софі, були викинуті з софи.

Показання
свідків ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_10.,
близьких родичів підсудних, суд
вважає їх неправдивими, оскільки вони
повністю спростовуються іншими доказами по справі, зокрема показаннями свідків ОСОБА_15, ОСОБА_6,
з яких встановлено, що ОСОБА_8
6.03.2004 року близько 22 години 30 хвилин знаходився не дома. А з показань
самих підсудних, які вони давали на
досудовому слідстві, і які суд вважає
правдивими, видно 6.03.2004 року, в ніч вбивства потерпілої, вони покинули свої домівки скритно і їх ніхто
не бачив.

Про правдивість
показань ОСОБА_8 та ОСОБА_7, які вони
дали на досудовому слідстві свідчать і показання свідка ОСОБА_18 Так, свідок ОСОБА_18 дав показання суду, що осінню 2004 року він утримувався в одній
камері з ОСОБА_7 Вони обоє з одного
району і підтримували дружні стосунки. ОСОБА_7 розказував йому, що він разом з своїм братом ОСОБА_8 напали на
бабку, щоб взяти гроші.

7

З показань
ОСОБА_18 видно, що
ОСОБА_7 назвав ОСОБА_8
братом, і такі деталі, як наявність родинних стосунків між
підсудними, свідчать про
правдивість показань свідка
ОСОБА_18, оскільки не працівники правоохоронних органів і не сам свідок
ОСОБА_18 не може знати про такі деталі.

Хоча
самі підсудні в судовому засіданні заперечують наявність родинних стосунків між
ними, однак потерпіла ОСОБА_5, яка є одночасно родичкою ОСОБА_8 підтвердила
даний факт. Та і сам ОСОБА_7 на
досудовому слідстві вказував, що злочин
вчинив зі своїм братом ОСОБА_8 (т. 2а.с.
172-174).

Тому
твердження підсудних та захисту про недостовірність показань свідка ОСОБА_18 є
необгрунтовані і спростовуються вищевикладеними доказами.

В судовому
засіданні були допитані свідки ОСОБА_19
та ОСОБА_20
- інспектори-кінологи. Свідки пояснили,
що найбільш ефективне застосування розшукової собаки протягом 4-6 годин
після вчинення злочину, і собака перш за
все «бере» свіжий слід, це може бути і
не слід злочинця.

Свідок
ОСОБА_19 , який безпосередньо
застосовував собаку, дав показання, що на місці події вони приїхали приблизно
через 10-11 годин після вчинення злочину. На місці події працювала
слідчо-оперативна група, було багато
людей. Застосування розшукової собаки результатів не дало.

Тому
твердження підсудних та захисту про те,
що злочин могла вчинити особа,
яка залишила «слід», по якому
працювала розшукова собака, є надуманими
і безпідставними. Як видно з показань свідка на місці події було багато
людей, собака застосовувалась більше ніж
через 10-11 годин, і могла «взяти» більш
свіжий слід. Тим більше, що зібрані по
справі докази свідчать про те, що злочин
вчинили саме ОСОБА_8 та ОСОБА_7.

Вина
ОСОБА_8 та ОСОБА_7. у вчиненні злочинів
доказана і іншими доказами по справі.

Так, з протоколу огляду місця події
вбачається, що в будинку по АДРЕСА_2
виявлено труп потерпілої ОСОБА_9 з
ознаками слідів тілесних ушкоджень на тілі.

Встановлено, що навколо рота та шиї трупа зав'язана жіноча
хустка жовтого кольору з червоно-зеленими малюнками. Руки трупа знаходяться за
спиною і також зав'язані жіночою хусткою червоного кольору з червоними та
жовтими плямами.

При звільненні
рота та шиї від описаної хустки,
виявлена ще одна хустка блідо-бежевого кольору. В кімнаті №1 знаходиться
телефон. Телефонна розетка від'єднана від проводки. В кімнаті, в шафах,
шухлядах, софі, на ліжку,
речі перевернуті (т.1 а.с.
11-23). Під час огляду місця події в будинку ОСОБА_9 вилучалися сліди
пальців рук, по яких проводилась
дактилоскопічна експертиза, але слідів
пальців рук ОСОБА_8 та ОСОБА_7. виявлено
не було, що підтверджує показання
підсудних, даних ними в ході досудового
слідства про те, що злочини вони
скоювали в рукавичках (т. 1 а.с. 11-23,
а.с. 211-220).

8

Допитаний в
якості підозрюваного ОСОБА_7 дав
показання, що рукавички, в яких
він та ОСОБА_8 вчинили злочин,
він залишив у куртці, в якій був під час скоєння злочинів і
курточка знаходиться у нього вдома, в
кімнаті (т. 2 а.с. 102-106).

В ході
досудового слідства вказані рукавиці були виявлені та вилучені саме там, де вказав підсудний ОСОБА_7 (т. 2 а.с.
116-117). Таким чином, обставини
вчинення нападу і вбивства потерпілої ОСОБА_9 ,
на які підсудні вказували на досудовому слідстві, а саме - як потрапили в будинок, вирвали шнур від телефону, де і як шукали цінності, перекидаючи речі, як і чим зв'язували потерпілу, що залишили будинок, не закривши двері і не погасивши світло, що діяли в перчатках, об'єктивно підтверджується протоколом огляду
місця події, і наряду з іншими доказами
свідчать про їх правдивість та об'єктивність.

В
судовому засіданні були оглянуті і досліджені матеріали Хотинського районного
суду Чернівецької області від 8.04.2004 року про обрання міри запобіжного заходу
у вигляді взяття під варту відносно ОСОБА_7.
та ОСОБА_8 З цих матеріалів вбачається ,
що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в присутності захисника визнали себе винними у
вчиненні злочинів.

Доказом
винуватості підсудних у вчиненні розбійного нападу та вбивства ОСОБА_9 є той факт,
що при проведенні амбулаторної судово-психіатричної експертизи з
підсудним ОСОБА_7, та амбулаторної
комісійної судової психолого-психіатричної експертизи з підсуднім ОСОБА_8, вони пояснювали, що домовились пограбувати тітку, проникли в її будинок, зав'язали хусткою рот та руки, шукали гроші,
коли загавкала собаки, злякалися
і втекли (т. 2 а.с. 242-243, 235-236).

Суд
вважає дані пояснення ОСОБА_8 та ОСОБА_7,
які вони дали при проведенні експертиз об'єктивними, правдивими,
оскілки вони повністю підтверджується
матеріалами кримінальної справи.

Відповідно
до висновку експерта № 196 та комісійної судово-медичної експертизи по факту
смерті ОСОБА_9 № 106, на трупі ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження, які є характерними до комбінованої механічної
асфіксії у вигляді стискання шиї у верхній третині та закриття отворів рота та
носа м'якими предметами (хустина,
подушка та ін.) і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці
«небезпека для життя» в момент їх спричинення і перебувають в прямому
причинному зв'язку з фактом настання смерті (т. 2 а.с. 227-229,
277-287).

Висновки цих
експертиз про те, що смерть потерпілої
ОСОБА_9 настала також і від закриття
отворів носа та рота м'якими предметами,
судом до уваги не беруться, оскільки
вони спростовуються висновками комісійної судово-медичної експертизи № 11 від
25.01.2007 року згідно якої встановлено,
що смерть ОСОБА_9 настала від
механічної асфіксії внаслідок стискання органів шиї петлею (зашморгом), про що свідчать наявність горизонтально
розташованої странгуляційної борозди у верхній третині шиї, наявність мілко вогнищевих крововиливі під
губи, цяткові крововиливи у білочні
оболонки очей, зморшкуваність малокрів'я
селезінки, набряк та обширна емфізема
легень, набряк та малокрів'я головного
мозку,

9

рідкий стан крові в порожнинах серця та великих кровоносних судинах,
судово-гістологічні дані та медико-криміналістичні дані.

Комісія
експертів вважає не суттєвим факт перекривання отворів рота та носа хусткою у
механізмі настання смерті потерпілої ОСОБА_9 ,
і прийшла до висновку, що
потерпіла не могла дихати ні ротом, ні
носом не через те, що вони були
перекриті хусткою, а через те, що хусткою були стиснуті органи шиї (т. 3
а.с. 476-483).

Суд бере
до уваги саме висновки цієї експертизи з приводу причини смерті потерпілої
ОСОБА_9 , поскільки вони відповідають
матеріалам справи, показанням підсудних
під час досудового слідства, де вони
пояснювали як і чим душили потерпілу,
зокрема показанням підсудного ОСОБА_7. ,
який пояснював, що коли він
накинув хустки на шию потерпілої, то з
силою стиснувши, зав'язав хустки в
задній частині голови (т. 2 а.с. 103).

Відповідно
до висновків додаткової комісійної судово-медичної експертизи № 69 Д.
встановлено, що потерпіла ОСОБА_9 після механічної асфіксії від стискання шиї
зашморгом могла певний час залишатися живою і цей час може вимірюватися як
декількома хвилинами, так і більш
тривалим проміжком часу.

На тілі
ОСОБА_9 не виявлено ушкоджень, які б могли виникнути в результаті
пересування повзком із подоланням перешкод у вигляді східців, що однак,
ні в якому разі не заперечує можливість здійснення потерпілою
вищевказаних дій і без утворення ушкоджень.

З
висновку вказаної експертизи також вбачається ,
що враховуючи наявність слідів непризвільного виконання фізіологічних
функцій потерпілою, наявність яких
характерна для атонального періоду завершення життєвого циклу останньої, слід вважати,
що смерть потерпілої настала на місці виявлення її трупа.

Висновки
цієї експертизи також підтверджуються частково судово-медичними експертизами №
105 та № 196 (т. 2 а.с. 227-229, 277-283).

Проаналізувавши
висновки вищевказаних експертиз, та
матеріали кримінальної справи , суд
вважає, що потерпіла ОСОБА_9 переповзла з кімнати у коридор і померла на
місці виявлення її трупа. Про це свідчить також і характер розташування одягу
на потерпілій на місці виявлення її трупа,
що підтверджується протоколом огляду місця події та фототаблиць до нього
(т. 1 а.с. 11-23), та показання самих підсудних на досудовому
слідстві, коли пояснювали, що коли тікали з будинку то потерпіла була ще
жива і робила якість рухи, намагаючись звільнитися.

Таким
чином, вищевказані докази повністю
спростовують твердження захисників підсудних про те, що вони даний злочин не вчиняли, оскільки труп був виявлений в іншому
місці, ніж про це говорили підсудні на
досудовому слідстві.

Що стосується
тверджень підсудних ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про те,
що визнавальні показання про обставини скоєння ними злочинів вони далі
під фізичним та психологічним тиском працівників міліції, то вони є надуманими, безпідставними і спростовуються матеріалами
справи .

10

В судовому засіданні були
допитані працівники міліції ОСОБА_21,
ОСОБА_22, слідчий
прокуратури Порушник Р.І., прокурор Хотинського району Гладкий
А.П., які дали показання суду ,
що при проведенні слідчих дій з підсудними до них не застосовувався ні
фізичний, ні психологічний тиск, а показання вони давали добровільно.

З
приводу заяв ОСОБА_8 та ОСОБА_7. про те,
що до них застосовувались недозволені методи слідства, неодноразово проводились перевірки, за результатами яких було відмовлено в порушенні
кримінальної справи відносно працівників міліції, яких називали підсудні. (т.З ас.
335-336, т.5 а.с. 54-55)

Висновок
суду про те, що визнавальні показання
підсудних є правдивими і відповідають фактичним обставинам справи
підтверджується дослідженими і проаналізованими матеріалами кримінальної
справи.

Так, з матеріалів справи видно, що з моменту затримання підсудних вони почали
давати визнавальні показання про обставини вчинення злочинів, які підтвердили при проведенні відтворення
обстановки та обставин події.

Лише
20.05.2004 року підсудний ОСОБА_7 відмовився від своїх попередніх визнавальних
показань, тобто через місяць і тиждень
після вступу захисника в справу,
заявивши що до нього застосовуються незаконні методи слідства. Хоча до
цього часу ні від ОСОБА_7, ні від його
захисника ніяких заяв не поступало.

Що
стосується підсудного ОСОБА_8, то він в
присутності захисника, а також законного
представника протягом квітня - вересня 2004 року давав визнавальні показання
про вчинення ним та ОСОБА_7 злочину стосовно ОСОБА_9 (т.2 ас.
265 - 267)

На очній
ставці, яка проводилась 30.06.2004 року
між ОСОБА_8 та ОСОБА_7, коли останній
відмовився від визнавальних показань,
ОСОБА_8 продовжив викривати ОСОБА_7 у вчиненому ними злочині (т.2
ас. 268 -270). Більше того, уже при пред'явленні ОСОБА_8 обвинувачення у
вересні 2004 року, уже слідчим
прокуратури, а не міліції, він також визнавав себе винним та підтвердив
свої показання (т.2 а.с. 314)

Суд
також критично оцінює твердження законного представника підсудного
ОСОБА_8, про те, що він не був присутнім при проведенні
вищевказаних слідчих дій і не підписував протокол, вважає їх неправдивими, даними з метою сприяти синові уникнути
кримінальної відповідальності.

Таким
чином, протягом квітня - вересня 2004
року ні від ОСОБА_8 ні від захисника, та
.законного представника не поступало жодної заяви чи скарги про недозволені
методи слідства.

Той факт, що до ОСОБА_7. та ОСОБА_8
не застосовувалися недозволені методи слідства підтверджується також записами
лікарів по результатам медичного обстеження в Хотинській ЦРЛ ОСОБА_7. та ОСОБА_8,
відповідно до яких вони не скаржилися на стан свого здоров'я (т.2
а.с. 75,
86), їхніми заявами на ім'я
начальника Хотинського РВ УМВС від 6.04.2004 року, про те,
що вони до працівників міліції не мають претензій (т.2 а.с. 76,
87), довідками СІЗО Чернівецької
області №№ 1600, 1601 від 19.04.2004
року, відповідно до яких 10.04.2004 року
ОСОБА_7 та

11

ОСОБА_8 були оглянуті в медчастині СІЗО, і не скаржились на стан здоров'я, (т.2 а.с.
79, 90).

Не
знайшло свого підтвердження посилання підсудного ОСОБА_7. на те,
що 5.04.2004 року він був незаконно затриманий і за ст. 185 КпАП України на нього було накладено
адміністративне стягнення у вигляді арешту на три доби. З матеріалів справи
вбачається, що свою вину за ст. 185 КпАП України він визнав.

Постанова
суду з цього приводу не скасована і не змінена.

Твердження
підсудного ОСОБА_8, його захисника, та законного представника про те, що допит ОСОБА_8 в якості підозрюваного та
при відтворенні обстановки та обставин події проводились без участі
захисника, як і твердження адвоката
ОСОБА_2 про те, що допит ОСОБА_8 в
якості обвинуваченого проводився без педагога,
матеріали відтворення обстановки і обставин події не підписані свідком
ОСОБА_13, вказані документи носять
суперечну інформацію, як і матеріали
судових психолого-психіатричних експертиз щодо ОСОБА_8, які проведені без участі захисника, чим порушено право на захист підсудного
ОСОБА_8, є безпідставними, надуманими і не ґрунтуються на законі.

В
судовому засіданні були оголошені і дослідженні покази свідка ОСОБА_23, про те,
що вона, як захисник ОСОБА_8 була
присутня на всіх слідчих діях від початку до кінця (т.3 ас. 353 - 354).

Переглянувши
в судовому засіданні відеозапис слідчих дій за участю ОСОБА_8, суд переконався в тому, що адвокат ОСОБА_23 була присутня при їх
проведенні. Дану обставину частково визнав сам підсудний ОСОБА_8 та його
законний представник.

Той
факт, що адвокат ОСОБА_23 була присутня
при проведенні слідчих дій з підсудним ОСОБА_8 доказана також показаннями
свідків ОСОБА_24, ОСОБА_13, ОСОБА_14

Що
стосується відсутності при допитах неповнолітнього ОСОБА_8 в якості
підозрюваного і обвинуваченого лікаря та педагога, то відповідно до ст.
438 КПК України це робиться за розсудом слідчого, або за клопотанням захисника. Такого
клопотання від захисника неповнолітнього ОСОБА_8 не було, а ОСОБА_8 не визнаний розумово
відсталим, в зв'язку з чим суд не вбачає
в даному випадку порушень права на захист підсудного ОСОБА_8, як і не вбачає порушення його прав та вимог
закону при проведенні з ним судових психолого-психіатричних експертиз.
Надуманими являється і твердження захисту про те, що протокол відтворення обстановки і обставин
події за участю ОСОБА_8 не відповідає вимогам закону, бо не підписаний свідком ОСОБА_13, оскільки ОСОБА_13 приймала участь в
проведенні вищевказаної слідчої дії в якості статиста, і її підпис в протоколі не передбачений
законом.

Судом не
встановлено також порушень закону і порушень права на захист підсудного
ОСОБА_7.

Висновком
повторної амбулаторної комплексної психолого-психіатричної експертизи
неповнолітнього ОСОБА_8 встановлено, що
останній ознак хронічного психічного захворювання та ознак будь-якого іншого
тимчасового хворобливого розладу
психічної діяльності також не

12

виявляв,
міг віддавити звіт у своїх діях та керувати ними, тому його слід вважати осудним. На період інкримінованих йому дій у нього
були відсутні медичні критерії обмеженої осудності.

За своїм
психічним станом на даний час ОСОБА_8 застосування примусових заходів медичного
характеру не потребує (т.3 а.с. 252 -
254).

З
висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи ОСОБА_7. вбачається,
що останній на час проведення експертизи ознак психічного захворювання
не виявляв. На період часу до якого відноситься інкриміноване йому діяння ОСОБА_7 ознак психічного захворювання та ознак
будь-якого іншого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності також
не виявляв, міг віддавати собі звіт у
своїх діях та керувати ними, тому його
слід вважати осудним.

Як не
психічно хворий ОСОБА_7 на даний час
застосування примусових заходів медичного характеру не потребує, (т.2 а.с. 242 - 243).

Проаналізувавши
всі докази по справі в їх сукупності суд вважає, що вина підсудних ОСОБА_7. та ОСОБА_8 доведена повністю.

Дії
ОСОБА_7. та ОСОБА_8 слід кваліфікувати
за ст.
ст. 115ч.2п.п. 6, 12,
187ч.4 КК України оскільки вони скоїли розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим
майном, поєднаним з насильством
небезпечним для життя особи, яка зазнала
нападу та із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, від яких наступила смерть потерпілої, вчинений за попередньою змовою групою
осіб, поєднаний з проникненням у житло, та умисне вбивство потерпілої ОСОБА_9 за кваліфікуючими ознаками: з корисливих
мотивів, та за попередньою змовою групою
осіб.

Обставини
вчинення злочинів, поведінка ОСОБА_8 та
ОСОБА_7. до вчинення злочинів, під час їх вчинення та після їх вчинення
свідчать про те, що у підсудних був
умисел, крім вчинення розбою, на умисне вбивство потерпілої ОСОБА_9 Т.С.

Попередньо
домовившись про напад на потерпілу і її вбивство, підсудні ОСОБА_8 та ОСОБА_7 вибрали нічний час, знаючи,
що вона проживає одна, має
грошові заощадження, та
усвідомлюючи, що стара жінка не зможе
чинити їм опір.

В
будинок потерпілої проникли під приводом того, що ОСОБА_8,
як онук ОСОБА_9, попросив
впустити в хату з метою подзвонити по телефону,
бо ОСОБА_9 не відчинила б двері
незнайомим, та ще й в нічний час, що також свідчить про те, що у підсудних був умисел на позбавлення
ОСОБА_9 життя, так як вона могла викрити їх у вчинені
злочину, якщо б залишилася живою.

Вони
завчасно домовилися і взяли з собою і діяли в рукавицях, щоб не залишити слідів.

Проникнувши
в будинок, напали на потерпілу, накинули на шию хустки і з силою здавили шию
потерпілої двома хустками, зав'язавши
кінці хустки на потилиці, зв'язали
руки, щоб вона не могла
звільнитися, добре усвідомлюючи, що такі їх дії приведуть до смерті
потерпілої, і бажаючи цього.

Про те, що підсудних був умисел на позбавлення життя
потерпілої свідчить і їх поведінка після того,
як вони втекли з будинку,
злякавшись, що

13

їх можуть викрити. Спішно покинувши будинок,
вони не розв'язали потерпілу.
Вони не повернулись в будинок і не розв'язали потерпілу після того, як
на вулиці переконались в
тому, що нікого
не має, хоча усвідомлювали, що потерпіла від їх дій помре.

Вище
викладені обставини спростовують також показання підсудних на досудовому
слідстві про те, що у них не було умислу
на позбавлення життя потерпілої.

При призначенні
підсудним ОСОБА_7 та ОСОБА_8 міри
покарання, суд, у відповідності до вимог ст. 65
КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу кожного з підсудних та обставини, що обтяжують та пом'якшують покарання.

Як
обтяжуючу покарання обставину підсуднім ОСОБА_7 та ОСОБА_8
суд враховує те, злочини ними вчинені
щодо особи похилого віку.

Обставинами, що пом'якшують покарання підсудному ОСОБА_8
суд враховує те, що на час скоєння
злочину він був неповнолітнім, позитивно
характеризується, раніше не судимий. Суд
враховує також його роль у скоєних злочинах,
умови життя та виховання.

За
наявністю обставин, що пом'якшують
покарання, а саме, що ОСОБА_8 раніше не судимий, позитивно характеризується, вчинив злочин будучи неповнолітнім, і які істотно знижують ступінь тяжкості
вчинених злочинів, суд вважає, що йому слід призначити покарання за вчинення
злочинів за ст. ст.
115ч.2 п.п.6, 12, 187 ч.4 КК
України з застосуванням ст. 69 КК
України, тобто більш м'яке покарання ніж
передбачено законом.

Приймаючи
до уваги, як обтяжуючі так і пом'якшуючі
покарання обставини, дані про особу
підсудного ОСОБА_8, його роль у вчинені
злочинів, ступінь тяжкості вчинених
злочинів, його ставлення до
скоєного, суд вважає, що його виправлення і перевиховання не
можливе без ізоляції від суспільства і йому слід обрати покарання у вигляді
позбавлення волі. Оскільки ОСОБА_8 вчинив злочин будучи неповнолітнім, то додаткову міру покарання у вигляді
конфіскації майна до нього застосовувати не можна.

Підсудному
ОСОБА_7 суд враховує, що він позитивно характеризується за місцем
навчання, а за місцем проживання
характеризується негативно, суд враховує
також його роль у вчинені злочинів,
молодий вік.

З
врахуванням обставин, що обтяжують та
пом'якшують покарання, дані про особу
підсудного ОСОБА_7. , що він раніше
притягувався до кримінальної відповідальності,
суд вважає, що його виправлення
та перевиховання не можливе без ізоляції від суспільства і йому слід обрати
покарання пов'язане з позбавленням волі.

Вироком
Хотинського районного суду Чернівецької області від 23.03.2004 року ОСОБА_7 був
засуджений за ст. 185ч.3 КК України на 1
рік 6 місяців позбавлення волі. На підставі
ст. 75 КК України був звільнений від відбування покарання з іспитовим строком
на 1 рік за злочин, скоєний ним 4
листопада 2003 року.

14

З врахуванням того, що новий злочин він скоїв в ніч з 6 на 7
березня 2004 року і засуджується до покарання у вигляді позбавлення волі, то вказаний вирок суду, відповідно до п.23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами
кримінального покарання» має виконуватись самостійно, так як злочини вчинив до постановления вироку у першій
справі.

Цивільний
позов потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_5 про стягнення з підсудних ОСОБА_7 та ОСОБА_8 моральної шкоди в сумі 10000
гривень задовольнити. Судом встановлено,
що злочинними діями підсудних потерпілим завдано моральних страждань у
зв'язку з вбивством їх матері. Моральні страждання та переживання продовжуються
у них на протязі усього досудового та судового слідства, що відображається на стані їх здоров'я, та порушує їх звичайний спосіб життя. Так як
злочинні дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 по позбавленню життя ОСОБА_9 носили взаємопов'язаний характер, діяли вони з єдиним наміром, то і перед потерпілими повинні відповісти
солідарно, і з них треба стягнути по
п'ять тисяч гривень на кожного з потерпілих.

На
підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 323 - 324 КПК України, апеляційний суд Чернівецької області, -

ЗАСУДИВ:

Визнати
винними ОСОБА_7 і ОСОБА_8 у скоєні злочинів,
передбачених ст. ст.
115ч.2 п.п.6, 12; 187ч.4 КК України.

ОСОБА_8
призначити покарання за: ст. 115ч.2
п.п.6, 12 КК України з застосуванням ст,
69 КК України у виді 7 (семи) років позбавлення волі без конфіскації
майна;

- ст. 187ч.4 КК України з
застосуванням ст. 69 КК України у виді 6

(шести) років позбавлення волі, без
конфіскації майна.

На
підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання
більш суворим, остаточно призначити
ОСОБА_8 покарання - 7 (сім) років позбавлення волі без конфіскації майна.

ОСОБА_7 призначити покарання за: ст. 115ч.2 п.п 6, 12 КК України у виді 10
(десяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна;

- ст. 187ч.4 КК України у виді
8 (восьми) років позбавлення волі з

конфіскацією всього належного йому майна.

На
підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання
більш суворим, остаточно призначити
ОСОБА_7 покарання - 10 (десять) років позбавлення волі з конфіскацією всього
належного йому майна.

Вирок
Хотинського районного суду Чернівецької області від 23.03.2004 року, яким ОСОБА_7
засуджений за ст. 185 ч.3 КК України на один рік 6 місяців
позбавлення волі і на підставі ст. ст. 75,
76, 104 КК України звільнений

15

від відбування покарання з іспитовим строком
на 1 рік визначити до самостійного
виконання.

Міру
запобіжного заходу ОСОБА_7. та ОСОБА_8
залишити обрану - тримання під вартою.

Строк
відбування покарання ОСОБА_7. та ОСОБА_8
відраховувати з 6 квітня 2004 року.

Цивільний
позов потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 задовольнити.

Стягнути
з засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в солідарному порядку на користь потерпілих:
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по 5 (п'ять) тисяч гривень кожному.

Речові
докази: рукавиці старі та нові білого кольору,
які зберігаються в камері схову Хотинського РВ УМВС - повернути рідним
ОСОБА_7, відеокасети слідчих дій -
зберігати при справі, три жіночі
хустки, які зберігаються в камері схову
Хотинського РВ УМВС - знищити.

Вирок може бути
оскаржений до Верховного Суду України через Апеляційний суд Чернівецької
області протягом одного місяця з моменту його проголошення, а засудженими в той же строк з моменту
отримання копії вироку.