Справа № 1/0301/214/11 Провадження
№11/0390/159/2012 Головуючий у 1
інстанції:Артиш Я.Д. Категорія: ч.1 ст.121
КК України Доповідач: Опейда В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2012 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду кримінальних справ
апеляційного суду Волинської області в
складі:

головуючого - судді Опейди В. О.,

суддів - Матвієнко Н.В., Філюка П.Т.,

при секретарі - Уманській Л.С.,

за участю прокурора -Старчука В.М.,

захисника -
ОСОБА_1,

засудженої -
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні суду
кримінальну справу за апеляціями
ОСОБА_2 та прокурора на вирок
Володимир-Волинського міського суду
Волинської області від 28 грудня 2011
року , яким

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка с.
Шевченково Броварського району
Київської області, жителька АДРЕСА_1,
громадянка України, українка, з повною
загальною середньою освітою,
розлучена, непрацююча, не судима,
засуджена за ч.1 ст.121 КК України, із
застосуванням ч.1 ст.69 КК України на 3
(три) роки позбавлення волі.

Запобіжний захід засудженій
ОСОБА_2 до набрання вироком законної
сили змінено з підписки про невиїзд на
тримання під вартою.

Строк відбування покарання
ОСОБА_2 вирішено рахувати з 28 грудня 2011
року.

У справі вирішено питання щодо
речових доказів у справі.

Цивільний позов
Володимир-Волинського міжрайонного
прокурора задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_2 в користь Володимир-Волинської
центральної районної лікарні 1877 (одну
тисячу сімдесят сім) гривень 76 копійок.

Стягнуто в доход держави судові
витрати: з ОСОБА_2 - 337 грн. 68 коп. за
проведення судово-криміналістичної
експертизи.

Розглядаючи справу в
апеляційному порядку, колегія суддів
судової палати з розгляду кримінальних
справ апеляційного суду Волинської
області, -

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком суду встановлено, що ОСОБА_2 25
липня 2011 року, близько 22 години,
перебуваючи в стані алкогольного
сп'яніння, знаходячись за місцем свого
проживання в квартирі АДРЕСА_1, під час
конфлікту, що виник на грунті
протиправної поведінки її
співмешканця ОСОБА_3, який також
перебував в стані алкогольного
сп'яніння, умисно нанесла удар
кухонним ножем у ділянку правої
частини живота останнього, внаслідок
чого заподіяла йому тілесні ушкодження
у вигляді проникаючого поранення
черевної порожнини з наскрізним
пошкодженням правої долі печінки, які
відносяться до категорії тяжких
тілесних ушкоджень за ознакою
небезпеки для життя в момент
спричинення.

В апеляційній скарзі засуджена
ОСОБА_2 не погоджуючись з вироком суду,
вважає, що вчинені нею дії
кваліфіковані не вірно. Зазначає, що на
момент скоєного вона була вагітною і
таким чином захищала життя
ненародженої дитини, а після
пережитого стресу втратила вагітність.
Конфлікт розпочав саме співмешканець,
який її бив. Ножем вона хотіла його
відлякати, але він будучи в стані
алкогольного сп'яніння похитнувся в
сторону ножа намагаючись нанести їй
удар в голову. Сам потерпілий претензій
немає. Окрім цього на її утриманні
залишається дочка. Спиртне випила
після того як відбулись вказані події.
Просила перекваліфікувати її дії з ч.1
ст.121 на ст.118 КК України.

Прокурор, що приймав участь у
розгляді справи в суді першої
інстанції у поданій ним особисто
апеляції вважає, що судове слідство у
справі було проведено не повно. Вважає,
що не спростовані показання ОСОБА_2 про
те, що станом на 25 липня 2011 року вона
була вагітна та наносила удар
потерпілому оскільки вважала, що
внаслідок його не правомірних дій
вагітність може бути перервана. Просив
вирок скасувати, а справу повернути на
новий судовий розгляд.

Заслухавши доповідача, який
доповів суть вироку суду першої
інстанції, повідомив ким та в якому
обсязі він оскаржений, виклав основні
доводи апеляцій, міркування засудженої
і її захисника, які подану засудженою
апеляцію підтримали, а також частково
апеляцію прокурора, заслухавши думку
прокурора, який подану прокурором
апеляцію підтримав і частково
підтримав апеляцію засудженої,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляції підлягають
до часткового задоволення з таких
підстав.

В ході розгляду справи в суді
апеляційної інстанції ОСОБА_2
підтвердила показання дані нею в суді
першої інстанції. Зазначила, що
оборонялась від дій потерпілого,
внаслідок чого вдарила його ножем.
Просила вчинені нею дії
перекваліфікувати на ст. 124 КК України.

В апеляціях засудженої та прокурора
ставилось питання про зміну та
скасування судових рішень у зв'язку з
порушенням судом вимог ст.369 КПК
України, що призвело до неправильного
застосування кримінального закону.

Судом першої інстанції правильно
встановлені фактичні обставини справи,
однак неправильно кваліфіковані дії
ОСОБА_2

Розглядаючи справу суд першої
інстанції вдався лише до констатації
доказів, не давши їм належної оцінки, і
не навів переконливих обгрунтувань, з
яких доводи підсудної про вчинення
інкримінованих їй у вину дій в ході
захисту не взяті до уваги, та крім того,
допустився суперечностей у своїх
висновках.

Так, з фактичних обставин справи, як
вони встановлені судом першої
інстанції, випливає, що ОСОБА_2
заподіяла ножове поранення ОСОБА_3 у
відповідь на його побої руками і ногами
в різні частини тіла, схопивши при
цьому ніж зі столу, який знаходився
поруч.

При цьому суд констатував у вироку, що
згідно з даними висновку
судово-медичної експертизи в ОСОБА_2,
виявлені тілесні ушкодження у вигляді
трьох забійних синців на голові та
безлічі тілесних ушкоджень на верхніх
кінцівках та тулубі, які могли бути
заподіяні в строк події злочину, коли
ОСОБА_2 перебувала в різних положеннях
до нападника.

Водночас суд визнав недостовірними
показання ОСОБА_2, що вона заподіяла
тілесне ушкодження співмешканцю,
захищаючись від його побоїв, оскільки,
як зазначено у вироку, ці покази не
знайшли свого належного підтвердження,
суперечать матеріалам кримінальної
справи і доказам, установленим у
судовому засіданні.

У відповідності до матеріалів
кримінальної справи засуджена та
потерпілий ОСОБА_3 перебували у
фактичному шлюбі, періодично між ними
на грунті особистих неприязних
стосунків вчинялись сварки.

Як в ході досудового так і судового
слідства у справі ОСОБА_2 наголошувала,
що не мала наміру позбавляти життя
ОСОБА_3, а лише захищалася, оскільки
останній їй наносив удари спочатку
ногами, а потім кулаком в голову. ОСОБА_2
нанесла ножем один удар у ділянку
правої частини живота ОСОБА_3, що також
підтверджується висновком експерта
(а.с.89-90). 25 липня 2011 року ОСОБА_3,
перебуваючи в стані алкогольного
сп'яніння, спричинив легкі тілесні
ушкодження ОСОБА_2 у вигляді множинних
синців на лівому плечі у верхній
третині по передній поверхні, множинні
синці на правому плечі, синець на праві
лобно-скроневій ділянці, синець на
правій половині грудної клітки біля
краю грудної дуги (а.с.58-59).

Окрім того, як встановлено судом
першої інстанції і це відповідає
матеріалам справи, в ході досудового
слідства так і в суді потерпілий
визнав, що під час сварки з ОСОБА_2
наносив їй удари ногами і кулаками
спочатку в кімнаті, а потім і на кухні.

Показання ОСОБА_2 підтверджуються
показаннями потерпілого, а також
свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5 які вони давали
як при проведенні досудового слідства
так і в суді. Зазначені показання
узгоджуються з вище наведеними
висновками судово-медичних експертиз
так і відтворень обстановки і обставин
події, які були проведені з участю
засудженої і потерпілого та
узгоджуються між собою.

Отже, сукупністю вищенаведених доказів
підтверджується, що під час вчинення
ОСОБА_2 протиправних дій вона
перебувала в стані необхідної оборони,
але перевищила її межі. Ці висновки
ґрунтуються на тому, що безпосередньо
перед отриманням тілесних ушкоджень
потерпілий наніс їй удари ногою та
кулаками по тулубу і голові, заподіявши
легкі тілесні ушкодження. Але
засуджена перевищила межі необхідної
оборони, заподіявши потерпілому явно
більшу шкоду, ніж це було необхідно для
негайного відвернення посягання. В
момент посягання ОСОБА_3 не мав в руках
ніяких сторонніх предметів і для
негайного відвернення його посягання у
ОСОБА_2 не було необхідності
заподіювати тяжке тілесне ушкодження в
життєво важливі органи нападника.
Засуджена умисно заподіяла тяжке
тілесне ушкодження потерпілому
перебуваючи у стані підвищеної
емоційної напруги, яка виникла
внаслідок дій потерпілого та вживання
алкоголю, в стані фізіологічного
афекту вона, за висновком психолого -
психіатричної експертизи не
перебувала. ОСОБА_3 теж знаходився в
стані алкогольного сп'яніння. Проте,
він не був сторонньою особою для
засудженої, вони тривалий період часу
спільно проживали. Тому враховуючи
характер небезпеки, що загрожувала
підсудній, особу нападника,
відсутність фактору раптовості нападу
та неготовності до його відбиття,
колегія суддів прийшла до переконання
про наявність в діях підсудної
перевищення меж необхідної оборони.

Не заслуговує на увагу твердження
засудженої про вчинення нею дій з метою
захисту ненародженої дитини. Так, з
матеріалів кримінальної справи
вбачається, що ОСОБА_2 про вагітність
взнала в ході розслідування
кримінальної справи і про вчинення нею
дій з вказаних мотивів не говорила.
Враховуючи викладене, вбачається, що
був заподіяний саме спрямований удар
ножем.

Приймаючи рішення про зміст і
спрямованість умислу винної слід
виходити з сукупності всіх обставин
вчиненого злочину, з урахувати не
тільки знаряддя злочину, а й
взаємовідносин ОСОБА_2 з потерпілим
ОСОБА_3, які передували злочину,
поведінку під час вчинення та після
вчинення злочину, причини припинення
злочинних дій.

Визнаючи ОСОБА_2 винною в умисному
заподіянні тяжких тілесних ушкоджень і
кваліфікуючи ці дії за ч.1 ст.121 КК
України, суд фактично виходив із факту
нанесення удару ножем ОСОБА_3 в живіт.
Однак суд першої інстанції не врахував,
що сам по собі факт нанесення йому
удару не свідчить про умисел ОСОБА_2
саме на вчинення вказаного злочину. Не
було взято до уваги і ставлення
засудженої до вчиненого та інші дані,
які містяться в матеріалах справи.

Оскільки засуджена ОСОБА_2 умисно
заподіяла потерпілому тяжке тілесне
ушкодження при перевищенні меж
необхідної оборони, а умисел на
позбавлення життя був відсутній то дії
ОСОБА_2 слід кваліфікувати як умисне
заподіяння тяжких тілесних ушкоджень у
разі перевищення меж необхідної
оборони.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що вирок суду першої інстанції
підлягає зміні у зв'язку з неправильним
застосуванням кримінального закону.
Дії ОСОБА_2 необхідно
перекваліфікувати з ч.1 ст.121 на ст.124 КК
України.

Твердження ОСОБА_2 про те, що вона
алкогольних напоїв перед вчиненням
злочину не вживала, суперечать
зібраним у справі і дослідженим в
судовому засіданні доказам. Зокрема,
сама засуджена неодноразово
розповідала, що на передодні, в той день
вживала алкогольні напої разом з
ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 Даний факт вона
підтвердила в суді апеляційної
інстанції, а також стверджується актом
медичного освідування (а.с.24) та
висновком психолого-психіатричної
експертизи (а.с.113-115).

Відповідно до вимог ст. 65 КК України,
суд призначає покарання, враховуючи
ступінь тяжкості вчиненого злочину,
особу винного та обставини, що
пом'якшують і обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути
призначено покарання, необхідне й
достатнє для її виправлення та
попередження нових злочинів.

В частині призначеного ОСОБА_2
покарання, то у зв'язку з
перекваліфікацією її дій і меншою
суспільною небезпечністю вчиненого
злочину, з урахуванням конкретних
обставин справи та щирого каяття
засудженої, враховуючи думку
потерпілого, який просив не позбавляти
її волі, колегія суддів вважає за
необхідне обране їй покарання
пом'якшити і призначити покарання у
виді арешту з урахуванням строку
перебування її під вартою. Враховуючи
вищенаведене, колегія суддів вважає, що
вказане покарання є справедливим,
необхідним і достатнім для її
виправлення та попередження вчинення
нею нових злочинів.

На підставі наведеного і
керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України,
колегія суддів судової палати з
розгляду кримінальних справ
апеляційного суду Волинської області, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляцію засудженої ОСОБА_2 та
прокурора задовольнити частково.

Вирок Володимир-Волинського
міського суду Волинської області від 28
грудня 2011 року щодо ОСОБА_2 змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_2 з ч.1
ст.121 КК України на ст.124 КК України.

Вважати ОСОБА_2 засудженою за ст.124
КК України та призначити їй покарання у
виді арешту строком - 5 (п'ять) місяців.

Строк відбуття покарання ОСОБА_2
рахувати з 27 березня 2012 року.
Зарахувати ОСОБА_2 в строк відбування
покарання, перебування її під вартою з
28 грудня 2011 року по 27 березня 2012 року.

В решті вирок залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно
з моменту її оголошення, та може бути
оскаржена протягом трьох місяців в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді