НІКОПОЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/9187/14-к
Провадження № 1-кп/0182/55/2015
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.01.2015 року м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нікополя кримінальне провадження по обвинуваченню:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Веселе, Нікопольського району, Дніпропетровської області, громадянина України, освіта середня спеціальна, працюючого таксистом, не одруженого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
з участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В :
Обвинувачений ОСОБА_3 , 10.08.2014 року, приблизно о 23.00., керуючи автомобілем марки DАЕWОО NЕХIА д/з НОМЕР_1 , рухався по вул. Електрометалургів з боку вул. Некрасова у бік вул. Г.Чорнобиля в м. Нікополі, Дніпропетровської області. В районі будинку № 150, по вул. Електрометалургів у м. Нікополі, Дніпропетровської області не проявивши належної уваги, обережності, заходів до своєчасного зниження швидкості і зупинки транспортного засобу, скоїв наїзд на перетинаючого проїжджу частину вул. Електрометалургів з ліва на право, по ходу руху автомобіля, по пішохідному переходу ОСОБА_5 . В результаті скоєної ДТП ОСОБА_5 отримав, згідно висновку судово-медичної експертизи № 683 від 15.11.2014 року, тілесні ушкодження у вигляді: черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забитої рани правої лобно-тім`яної області, забито-рваної рани в області правої ключиці, закритих переломів верхньої та середньої третин правої великогомілкової кістки, закритого підголовчастого перелому правої малогомілкової кістки, множинних саден грудної клітини, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я більше 21 дня.

Керуючи автомобілем марки DАЕWОО NЕХIА д/з НОМЕР_1 ОСОБА_3 грубо порушив Правила дорожнього руху, а саме:

- п. 1.3 ПДР України, згідно якого учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно виконувати вимоги діючих Правил, а так само бути взаємно ввічливими.

- п 18.1 ПДР України, згідно якого, водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Порушення п.18.1 Правил дорожнього руху України ОСОБА_3 стало причинним зв`язком у настанні дорожньо-транспортної пригоди. Будь яких перешкод технічного характеру для водія ОСОБА_3 не було. Згідно з висновком автотехнічної експертизи № 70/27-670, від 08.10.2014 року, при виконанні водієм ОСОБА_3 п. 18.1 Правил дорожнього руху України, ОСОБА_3 мав технічну можливість запобігти дорожньо-транспортній пригоді.

Дії ОСОБА_3 вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження. До даного висновку суд прийшов аналізуючи наступні докази.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винуватим себе визнав повністю і пояснив суду, що 10.08.2014 року приблизно о 23.00 год. керував автомобілем «Деу», їхав по вул. Електрометалургів у м. Нікополі. Перед ним їхав автомобіль і спочатку він пішохода не бачив. А коли побачив, став гальмувати, однак не дивлячись на це автомобілем таки зачепив чоловіка, який перебігав дорогу. Викликав швидку медичну допомогу та ДАІ. Потерпілому спричинену шкоду відшкодував. Дав йому на проведення операції 10 000 грн. Потім ще заплатив 5 000 грн. Куди потрібно було потерпілому, його відвозив. Працює він таксистом і це його єдина можливість заробляти гроші на сімю. Проживає разом з матір`ю і цивільною дружиною . Просить суд не позбавляти його прав керування транспортними засобами. У скоєному щиро кається.

Враховуючи, що ОСОБА_3 повністю визнав свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування діянні, передбаченому ч. 1 ст. 286 КК України і у суду відсутні будь-які сумніви добровільності та істинності його позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду та роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав за недоцільне дослідження інших доказів по справі, які ніким не оспорюються, крім тих, що характеризують особу обвинуваченого.

Вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченому, суд виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, встановлених по справі всіх пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин.

Так, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості. Стосовно відомостей про особу обвинуваченого, то зокрема, як встановлено у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , раніше до кримінальної відповідальності не притягався, за місцем проживання характеризується позитивно, має постійне місце проживання, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

Обвинувачений ОСОБА_3 у добровільному порядку в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди потерпілому ОСОБА_5 , згідно наданої потерпілим розписки, сплатив грошові кошти в сумі 10 000 грн., що дійсно свідчить про його каяття.

До обставини, що пом`якшують покарання, слід віднести визнання вини та щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що покарання ОСОБА_3 має бути обрано в межах санкції статті за якою кваліфіковано його дії у вигляді штрафу. Суд вважає не доцільним застосування до обвинуваченого додаткової міри покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки обвинувачений працює таксистом, що є єдиним джерелом доходу його сім`ї. Таке покарання на думку суду є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Керуючись ст.ст. 370, 371, 374, 376 КПК України, суд,-
З А С У Д И В :
ОСОБА_3 - визнати винуватим в скоєні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити покарання згідно санкції даної статті у вигляді штрафу у розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 (три тисячі чотириста) грн. без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Запобіжний захід не обирався.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Цивільний позов не заявлено.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області на протязі тридцяти днів з дня проголошення вироку.

Головуючий :