ПЕЧЕРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
------------------------------------------------------------------------------------------
Справа № 4-389/08
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2008 року

суддя Печерського районного суду м. Києва
Мельник А.В,

при секретарі: Пшегарницькій
І.Є.

за участю:

прокурора: Житник
П.С.

заявника: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в
залі суду в м. Києві скаргуОСОБА_1на постанову
заступника прокурора м. Києва Горан В.А.
від 14.12.2007 року про порушення кримінальної справи відносноОСОБА_1за
фактом зайняття господарською діяльністю з підготовки водіїв транспортних
засобів без відповідної ліцензії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
звернувся до Печерського
районного суду м. Києва із скаргою в якій просить скасувати
постанову заступника прокурора м. Києва Горан
В.А. від 14.12.2007 року про порушення кримінальної справи відносноОСОБА_1за
фактом зайняття господарською діяльністю з підготовки водіїв транспортних
засобів без відповідної ліцензії.

В обґрунтування вимог зазначає, що рішення про порушення кримінальної справи
прийнято незаконно, без наявності
достатніх об'єктивних даних, які б вказували на наявність в його діях ознак злочину, передбаченого ст.202 КК
України та є суттєвим порушенням кримінально-процесуального законодавства України.

В мотивувальній
частині постанови про порушення кримінальної справи заступник прокурора м.
Києва вказує, що директор підприємства ОСОБА_1, в порушення вимог ст. 9 Закону України " Про
ліцензування певних видів господарської діяльності", ст. 9 Закону України „Про професійно-технічну
освіту" ст. 15 Закону України „Про дорожній рух" та Постанови
Кабінету Міністрів України № 1019 від 08.08.07 в період з січня 2005 року по листопад 2007 року здійснював
діяльність з підготовки водіїв транспортних засобів без ліцензії Міністерства освіти і науки України.

Даний факт не
відповідає дійсним обставинам справи, оскільки вичерпний перелік видів підприємницької діяльності,
що підлягають ліцензування, визначений Законом України № 1775-Ш від 1 червня 2000 року "Про
ліцензування певних видів господарської діяльності".

Частина друга статті 2 Закону про ліцензування
встановлює, що ліцензування банківської діяльності, зовнішньоекономічної
діяльності, ліцензування каналів мовлення, ліцензування у сфері електроенергетики та
використання ядерної енергії, ліцензування у сфері інтелектуальної власності
виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, алкогольними напоями та тютюновими
виробами здійснюється згідно з законами, що регулюють відносини у цих сферах.

Відповідно до
частини третьої статті 2 Закону „Про ліцензування певних видів господарської діяльності"
підлягають ліцензуванню тільки ті види діяльності, перелік яких наведений у статті 9 Закону про
ліцензування (з урахуванням частини другої статті, як це наведено вище). Стаття 9 не вимагає отримання
ліцензії на здійснення діяльності з підготовки водіїв автотранспортних засобів категорій
"А"В"С'” D" та
"Е".

У судовому засіданні заявник підтримав доводи скарги, просив її задовольнити,
посилаючись на обставини, викладені у ній.

Прокурор, заперечуючи проти скарги, просив відмовити в її задоволенні та
зазначив, що оскаржувана постанова про порушення кримінальної справи є
законною, і на час винесення постанови були приводи і підстави для порушення
кримінальної справи.

Заслухавши пояснення заявника , прокурора,
дослідивши матеріали на підставі яких було прийнято рішення про
порушення кримінальної справи прихожу до висновку, що скарга є обґрунтованою та
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 94КПК України
приводами до порушення кримінальної справи є: 1) заяви або повідомлення підприємств, установ, організацій, посадових осіб,
представників влади, громадськості або окремих громадян; 2) повідомлення
представників влади, громадськості або окремих громадян, які затримали підозрювану особу на місці
вчинення злочину або з поличним; 3) явка з повинною; 4) повідомлення, опубліковані в пресі; 5) безпосереднє виявлення органом
дізнання, слідчим, прокурором або судом ознак злочину.

Справа може
бути порушена тільки в тих випадках, коли є достатні дані, які вказують на наявність ознак
злочину.

Відповідно до
вимог ст. 98 КПК України при наявності приводів і підстав, зазначених у статті
94 цього Кодексу, прокурор, слідчий, орган дізнання або суддя зобов'язані
винести постанову про порушення кримінальної справи, вказавши приводи і
підстави до порушення справи, статтю кримінального закону, за ознаками якої
порушується справа, а також дальше її спрямування.

Частиною 1 статті 202 КК України
встановлена кримінальна відповідальність за здійснення без державної
реєстрації, як суб'єкта підприємницької діяльності, що містить ознаки
підприємницької та яка підлягає ліцензуванню або здійснення без одержання
ліцензії видів господарської діяльності,
що підлягають ліцензуванню відповідно до законодавства, чи здійснення таких
видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, якщо це було
пов'язано з отриманням доходу у великих розмірах.

Як вбачається з
матеріалів справи заступником прокурора м. Києва Горан В.А. 14.12.2007 року винесена постанова про
порушення кримінальної справи відносноОСОБА_1за фактом зайняття господарською
діяльністю з підготовки водіїв транспортних засобів без відповідної ліцензії.

В мотивувальній
частині постанови наявне посилання на те, що
матеріали перевірки містять достатні дані, які свідчать про наявність в
діях ОСОБА_1 складу злочину
передбаченого ч.1 ст. 202 КК України,
але в резолютивній частині постанови не вказано статтю кримінального закону,
за ознаками якої порушується справа.

Зазначене свідчить, що постанова від 14.12.2007 року винесена з порушенням вказаних вище вимог ст.
98 КПК України оскільки в постанові не
вказано статтю кримінального закону, за
ознаками якої порушується справа.

В мотивувальній
частині постанови про порушення кримінальної справи зазначено, що директор ТОВ „Укравтоцентр” ОСОБА_1, в порушення вимог
ст. 9 Закону України
" Про ліцензування певних видів господарської діяльності", ст. 9
Закону України „Про
професійно-технічну освіту" ст. 15 Закону України „Про дорожній рух"
та Постанови Кабінету Міністрів України № 1019 від 08.08.07 в період з січня
2005 року по листопад 2007
року здійснював діяльність з підготовки водіїв транспортних засобів без ліцензії Міністерства освіти і науки
України в результаті якої товариство отримало доход в сумі 305 963 гривні.

Разом з тим,
зазначені в постанові висновки про наявність в діях ОСОБА_1 складу злочину передбаченого ч.1 ст.
202 КК України є безпідставними
виходячи з наступного.

Вичерпний
перелік видів
підприємницької діяльності, що підлягають ліцензуванню, визначений Законом України від 1 червня 2000 року "Про ліцензування
певних видів господарської діяльності".

Частина друга статті 2 Закону про ліцензування
встановлює, що ліцензування банківської діяльності, зовнішньоекономічної
діяльності, ліцензування каналів мовлення, ліцензування у сфері електроенергетики та
використання ядерної енергії, ліцензування у сфері інтелектуальної власності
виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, алкогольними напоями та тютюновими
виробами здійснюється згідно з законами, що регулюють відносини у цих сферах.

Відповідно до
частини третьої статті 2 Закону „Про ліцензування певних видів господарської діяльності"
підлягають ліцензуванню тільки ті види діяльності, перелік яких наведений у статті 9 Закону про
ліцензування (з урахуванням частини другої статті 2, як це наведено вище). Стаття 9 не вимагає
отримання ліцензії на здійснення діяльності з підготовки водіїв автотранспортних засобів категорій
"А",”В",”С'”,”D" та
"Е".

Згідно постанови Кабінету
Міністрів України від 8 серпня 2007 р. №1019 ліцензуванню
підлягає надання освітніх послуг у сфері дошкільної освіти, загальної середньої освіти, професійно-технічної освіти та
вищої освіти.

Статтею 15
Закону України "Про дорожній рух" встановлено, що підготовка та підвищення кваліфікації водіїв
здійснюються у навчальних закладах незалежно від форм власності та господарювання, що отримали у
встановленому порядку ліцензію на цю діяльність. Згідно преамбули до Закону
України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» цей Закон визначає види господарської
діяльності, що підлягають ліцензуванню, порядок їх ліцензування, встановлює державний контроль у
сфері ліцензування, відповідальність
суб'єктів господарювання та органів ліцензування за порушення законодавства у
сфері ліцензування.

Перелік видів
діяльності суб'єктів підприємницької діяльності, що підлягають ліцензуванню, визначений Законом
України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності".

Частина друга
статті 2 Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності"
встановлює, що ліцензування у сфері освіти, здійснюється згідно з законами, що регулюють відносини у цих сферах.

Частиною 5 ст. 18 Закону України «Про освіту»
встановлено, що діяльність закладу освіти починається за наявності ліцензії на
ведення діяльності, пов'язаної з наданням послуг для одержання освіти й підготовки фахівців різних рівнів кваліфікації.
Ліцензія видається у порядку , встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вимог ст. 19
Закону України „Про професійно-технічну освіту” професійно-технічні заклади
незалежно від форм власності та підпорядкування починають діяльність пов'язану з підготовкою
кваліфікованих робітників та наданням інших освітніх послуг, після отримання ліцензії.

Правові,
організаційні та фінансові засади функціонування і розвитку системи професійно-технічної освіти
визначені Законом України «Про професійно-технічну освіту». Відповідно до ст. З Закону України
«Про професійно-технічну освіту», професійно-технічна освіта є складовою
системи освіти України. '

Професійно-технічна
освіта спрямована на формування у громадян професійних знань, умінь, навичок, розвиток
духовності, культури, відповідного технічного, технологічного і екологічного
мислення з метою створення умов для їх професійної діяльності. Професійно-технічна освіта здобувається у професійно-технічних
навчальних закладах. Професійно-технічна
освіта забезпечує первинну професійну підготовку, перепідготовку і підвищення
кваліфікації робітників. Первинна професійна підготовка - це здобуття
професійно-технічної освіти особами,
які раніше не мали робітничої професії, спеціальності, що забезпечує відповідний
рівень професійної кваліфікації, необхідний для продуктивної професійної діяльності. Перепідготовка робітників - це
професійно-технічне навчання, спрямоване на оволодіння іншою професією робітниками, які здобули первинну професійну
підготовку. Підвищення кваліфікації робітників - це професійно-технічне
навчання робітників, що дає можливість розширювати і поглиблювати раніше
здобуті професійні знання, уміння і навички на рівні вимог виробництва чи сфери
послуг..

Як видно з
наведених положень Закону України «Про професійно-технічну освіту» первинна професійна підготовка (як
складова частина професійно-технічної освіти) забезпечує здобуття освіти, що забезпечує відповідний рівень
професійної кваліфікації, необхідний для продуктивної професійної діяльності.

Ці положення визначаються ч. 2 ст. 13
Закону України „Про професійно-технічну освіту",
де визначено, що кожний ступінь навчання у професійно-технічному навчальному закладі має теоретичну і практичну, завершеність
і підтверджується присвоєнням учням робітничої
кваліфікації згідно з набутими професійними знаннями, уміннями і навичками.

Відповідно до
ст. 15 Закону України «Про професійно-технічну освіту» випускнику професійно-технічного навчального
закладу, який успішно пройшов кваліфікаційну атестацію, присвоюється
кваліфікація "кваліфікований робітник" з набутої професії
відповідного розряду (категорії). А випускнику, який закінчив відповідний курс
навчання в акредитованому вищому професійному училищі певного рівня акредитації, може присвоюватись
кваліфікація "молодший
спеціаліст".

Відповідно до
ст. 16 Закону України «Про професійно-технічну освіту» випускнику
професійно-технічного навчального закладу, якому присвоєно кваліфікацію
"кваліфікований робітник", видається диплом, зразок якого затверджується Кабінетом
Міністрів України. Випускнику
професійно-технічного навчального закладу, який здобув повну загальну середню освіту, видається відповідний
документ про середню освіту встановленого зразка. Особі, яка опанувала курс професійно-технічного
навчання і успішно пройшла кваліфікаційну атестацію, видається свідоцтво про присвоєння або підвищення
робітничої кваліфікації, зразок якого затверджується Кабінетом Міністрів України. Випускнику
вищого професійного училища, якому присвоєно кваліфікацію "молодший спеціаліст", видається
диплом, зразок якого затверджується Кабінетом Міністрів України.

З аналізу
викладених норм видно, що результатом отримання особою професійно-технічної освіти зокрема є отримання
освіти необхідної для продуктивної професійної діяльності, отримання робітничої кваліфікації (наприклад: кваліфікований
робітник або молодший спеціаліст) та
отримання документу (диплом, свідоцтво) встановленого зразка про

здобуття
професійно-технічної освіти. Отримання робітничої кваліфікації означає, що
особа має право на
зайняття на певному підприємстві (установі, організації) посади згідно з отриманою робітничою кваліфікацією.

Разом з тим
особа, що успішно пройшла курс з підготовки водіїв автотранспортних засобів категорій "В",
"С", "D" та
"Е" не отримує освіти, робітничої кваліфікації, жодних документів (диплом,
свідоцтво) встановленого зразку
про здобуття професійно-технічної освіти, а отримує лише певні вміння та навички, що є необхідними для забезпечення
керування автотранспортним засобом певної категорії та право на здавання
екзаменів у відповідних органах
ДАІ з метою
отримання посвідчення водія,
яке дає право
на керування автотранспортним засобом. Сам факт завершення
курсу з підготовки водіїв автотранспортних засобів категорій "В", "С", "D" та "Е"
не дає права на зайняття відповідної посади робітничої професії. Крім того, відповідно до пункту 10
"Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян керування транспортними
засобами" (затверджено Постановою КМУ № 340 від 08 травня 1993 року) громадяни, які мають
посвідчення водія на право керування будь-якими категоріями транспортних засобів А, В, С або D, але останнім
часом не працювали водіями 12 місяців або
наймаються на роботу водіями вперше, допускаються до керування транспортними засобами після проходження стажування
з практичного керування на відповідному
транспортному засобі не менше 30 годин. Таким чином, особа отримає відповідну робітничу професію тільки після отримання
посвідчення водія в органах ДАІ та проходження стажування з практичного керування на відповідному транспортному засобі
не менше 30 годин.

В Державному класифікаторі видів
економічної діяльності", введеному в дію з 01.07.1997 року який обов'язковий для використання органами державного
управління, фінансовими органами та
органами статистики, до класу № 80 "Освіта" входять незалежні підкласи №80.22.0 "Професійно технічна
освіта" та № 80.41.0 "Школи та навчальні заклади по підготовці водіїв автомобілів"(складова
частина класу «Навчання дорослих та інша діяльність в галузі освіти»).
Наведене свідчить що Комітет по стандартизації, метрології і сертифікації, розмежовує підготовку кваліфікованих
робітників у професійно технічних закладах і навчання в автошколах.

ТОВ
„Укравтоцентр" займається діяльністю згідно державного класифікатора України ГК 009-96 «Класифікація
видів економічної діяльності», яка належить до класу «Навчання дорослих та інша
діяльність в галузі освіти».

Підприємство
згідно отриманому коду КВЕД проводить навчання дорослих стосовно підготовки до здачі екзаменів в МРЕВ
ДАІ для отримання посвідчення водія автотранспортних засобів категорії "В". Але
згідно чинного законодавства не всяке навчання є отриманням освіти. Згідно
ст.27 Закону України "Про освіту" випускнику закладу освіти "видається відповідний
документ про освіту встановленого зразка. Зразки документів про освіту затверджуються Кабінетом
Міністрів України." Постановою Кабінету Міністрів України "Про документи про освіту та вчені
звання" від 12.11.1997 року №1260 визначено перелік документів про освіту
державного зразка. Професійно-технічний навчальний заклад видає випускнику документ про освіту
державного зразка - "диплом кваліфікованого робітника" або "свідоцтво про присвоєння
(підвищення) робітничої кваліфікації". Випускник професійно-технічного
навчального закладу отримує професію „водій автотранспортних засобів". При цьому такий
випускник повинен відповідати кваліфікаційним характеристикам професії "водій
автотранспортних засобів", затвердженим у "Кваліфікаційному довіднику
професій
робітників".

Підприємство
здійснює підготовку дорослих до здачі екзаменів в МРЕВ ДАІ для отримання посвідчення водія
категорії "В", при цьому не надає будь-якої професії, кваліфікації, класу та ін., не
видає документу про освіту. Водій, згідно "Правил дорожнього руху", затверджених постановою
Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.01 та введених в дію з 1.01.02, не професія, а "особа, яка
керує транспортним засобом. Вершник, візник, погонич тварин, який веде їх за повід,
прирівнюється до водія." Підприємство зареєстровано в МРЕВ ДАІ та діє
згідно постанови Кабінету Міністрів України від 8 травня 1993 р. N 340 "Про затвердження Положення
про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування
транспортними засобами" зі змінами, внесеними згідно з Постановами
Кабінету Міністрів
України №980 від 06.12.93 та №1919 від 18.10.99. Цією постановою затверджений
зразок свідоцтва, яке видає підприємство. Це свідоцтво не є документом на право
керування автотранспортними засобами та не включене до переліку документів про
освіту. Особа, яка отримує свідоцтво
про проходження навчання в такому підприємстві, не повинна відповідати кваліфікаційним
характеристикам професії "водій автотранспортних засобів", а повинна знати і виконувати
"Правила дорожнього руху", зокрема п.2 "Обов'язки і права водіїв механічних транспортних
засобів".

Стаття 15
Закону України "Про дорожній рух" передбачає, що кожний громадянин, який досяг установленого цим
Законом віку та не має медичних протипоказань, може у установленому порядку
отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії. Право на керування
транспортними засобами підтверджується відповідним посвідченням (посвідченням водія).

Особа, яка
одержала посвідчення водія, має право керувати транспортними засобами
відповідної категорій, але вона не має робітничої професії "водій
автотранспортних засобів".

Як зазначалося
вище для того, щоб працювати водієм,
потрібно пройти підготовку або перепідготовку в закладі профтехосвіти і
одержати диплом або свідоцтво про присвоєння робітничої кваліфікації, разом з усіма іншими передбаченими для
професійної підготовки водія документами, або
пройти стажування на відповідному автомобілі неменше 30 годин (постанова Кабінету Міністрів
України від 8 травня 1993 р. N 340 "Про затвердження Положення про порядок видачі
посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами").

Виходячи з
вищевказаного діяльність ТОВ „Укравтоцентр" не є ліцензованою освітньою послугою
в тлумаченні чинного законодавства України і ліцензуванню не підлягає.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КПК України кримінальна справа може бути порушена
тільки в тих випадках, коли є достатні дані, які вказують на наявність ознак
злочину.

З огляду на
вищевикладене достатніх даних, які б вказували на наявність в
діях ОСОБА_1 ознак злочину,
передбаченого ч.1 ст.202 КК України, в ході проведеної перевірки встановлено не було, а відтак
кримінальна справа порушена без достатніх те підстав, та з порушеннями
вимог ст.ст. 94,98 КПК України.

Оскаржена постанова підлягає скасуванню у зв'язку з відсутністю
підстав для її порушення, в порушенні
кримінальної справи відносно ОСОБА_1слід
відмовити за відсутністю в діянні складу
злочину передбаченого ч.1 ст.202
КК України,

На підставі викладеного та керуючись п.2 ч.1 ст.6, ст. ст.94,98, 99, 236-7,
236-8 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1задовольнити.

Постанову заступника прокурора м. Києва Горан В.А. від 14.12.2007 року про порушення
кримінальної справи відносноОСОБА_1за фактом зайняття господарською діяльністю
з підготовки водіїв транспортних засобів без відповідної ліцензії скасувати.

В
порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_1за ознаками злочину передбаченого
ч.1 ст.202 КК України відмовити
за відсутністю в діянні складу злочину.

На постанову протягом семи діб з дня її винесення може бути подана апеляція
до Апеляційного суду м. Києва.

СУДДЯ А.В.Мельник