Справа № 1-691/11
Провадження № 1/1015/3982/11
В И Р О К

іменем України

13.10.2011 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Омельченко М.М.

при секретарі Калиновській Н.В.

за участю прокурора Юркової Ю.В.

потерпілих ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця селища Северомуйськ, Росія, росіянина, громадянина України, що має середню освіту, працюючого вантажником-експедитором ПП «Ноябрь-95», не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, раніше не судимого на підставі ст. 89 КК України,

- у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, -

встановив:

13.08.2011 року близько 23 години ОСОБА_3, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи за місцем свого проживання, в будинку № 14 по вул. Шевченка в с. Горенка Києво-Святошинського району Київської області, скориставшись відсутністю поблизу сторонніх осіб, з кухонного столу взяв звязку ключів від приміщення гаражу та сейфу, де в подальшому за допомогою ключів, реалізовуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, за допомогою ключів відчинив двері приміщення гаража, що розташований на прибудинковій території та відчинив дверцята сейфу, з якого таємно викрав золотий ланцюжок 500 проби вагою 8,03 г, вартістю 2957,56 грн., яким в подальшому розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілим ОСОБА_1, ОСОБА_2 матеріального збитку на вищевказану суму.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_3 вину у вчиненні інкримінованого йому діяння визнав повністю та суду пояснив, що 13.08.2011 року близько 22 години він прийшов додому, побачив на кухонному столі ключі від гаража та сейфу в гаражі. Оскільки він знав, що батьки зберігають у сейфі гроші та цінні речі, вирішив викрасти те, що знаходилося в сейфі. Батьки спали в сусідній кімнаті, тому він взяв ключі, нікому про це не сказав та пішов у гараж, де відімкнувши сейф, забрав з нього золотий ланцюжок, який там знаходився. Більше у сейфі нічого не було. В подальшому ОСОБА_3 повернувся до будинку, поклав ключі на кухонний стіл, пішов відпочивати. Наступного дня він поїхав у м. Київ та здав золотий ланцюжок до ломбарду «Скарбниця» під заставу на свій паспорт, за що отримав 1535 грн., які потратив на власні потреби. Про те, що він забрав золотий ланцюжок, батькам не сказав, так само і працівнику ломбарду не повідомив, що ланцюжок викрадений. У вчиненому підсудний розкаявся, просив його суворо не карати, не позбавляти волі.

Окрім визнання підсудним вини у предявленому йому обвинуваченні, вина ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, підтверджується сукупністю доказів, які були зібрані у справі та досліджені під час судового слідства, а саме:

- показами потерпілої ОСОБА_1, яка, будучи допитаною суду пояснила, що ОСОБА_3 приходиться їй сином, який час від часу проживає разом з нею та її чоловіком, який приходиться йому батьком. 15.08.2011 року вона займалася прибиранням у будинку, близько 16 години 30 хвилин зайшла у кімнату ОСОБА_3. У шухляді тумбочки вона побачила паспорт, в обкладинці якого знаходилася квитанція з ломбарду «Скарбниця» із відомостями про те, що 14.08.2011 року близько 12 години ОСОБА_3 здав під заставу золотий ланцюжок. Про цей факт вона відразу повідомила чоловіка, який перевірив усі золоті вироби, що знаходилися в сейфі гаража, але ланцюжка серед них не було. Вони зателефонували ОСОБА_3, запитали навіщо він викрав золотий ланцюжок, але він відповів, що не викрадав його і вимкнув телефон. ОСОБА_4 золотий ланцюжок вони з чоловіком придбали за спільні кошти в серпні 2009 року приблизно за 3500 грн. Потерпіла зазначила, що син постійно виносить з дому цінні речі, не ходить на роботу, вживає алкогольні напої, саме тому їх із чоловіком терпіння закінчилося і вони вирішили про вчинення злочину повідомити до правоохоронних органів. Золотий ланцюжок вона з чоловіком викупила з ломбарду 21.08.2011 року. Вважала, що за злочин, вчинений її сином, він повинен понести кримінальну відповідальність згідно закону, від предявлення цивільного позову відмовилася, оскільки викрадений ланцюжок вона з чоловіком викупила у ломбарді;

- показами потерпілого ОСОБА_5, який суду пояснив, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, разом із своєю сімєю. У нього є рідний син ОСОБА_3, який час від часу проживає з ними, а час від часу у своєї дівчини, з якою вони проживають у цивільному шлюбі та мають спільну дитину. З березня 2011 року син переїхав проживати до них із дружиною. 15.08.2011 року близько 16 години 50 хвилин дружина повідомила йому, що прибирала в кімнаті ОСОБА_3 та в його паспорті знайшла квитанцію з ломбарду «Скарбниця» на мій золотий ланцюжок. Він відразу перевірив сейф у гаражі, де золотого ланцюжка 500 проби вагою 8,03 г, яким вони з дружиною купували йому за 3500 грн. в серпні 2009 року, дійсно не було. Того ж дня він зателефонував ОСОБА_3 і запитав навіщо він викрав його золотий ланцюжок, на що той відповів, що не викрадав його і виключив телефон. При визначенні міри покарання просив його суворо не карати (а.с. 27-28);

- постановою від 19.08.2011 року про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_3 за ч.1 ст.185 КК України (а.с. 1); заявами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 16.08.2011 року на імя начальника Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області з проханням прийняти міри до їх сина ОСОБА_3, який проник до сейфу та викрав у них золотий ланцюжок (а.с. 6, 7); протоколом огляду місця події від 18.08.2011 року, під час якого було оглянуто гаражне приміщення прибудинкової території за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Горенка, вул. Шевченка, 14 (а.с. 8); постановою про проведення виїмки від 23.08.2011 року (а.с. 31); протоколом виїмки від 23.08.2011 року, під час якої у ОСОБА_1 було вилучено золотий ланцюжок (а.с. 32); звітом про проведення товарознавчої експертизи, відповідно до висновків якого вартість золотого ланцюжка вагою 8,03 г 500 проби, бувшого у використанні станом на 13.08.2011 року становить з урахуванням ПДВ 2957,56 грн. (а.с. 35-38); протоколом огляду речових доказів від 25.08.2011 року (а.с. 41); постановою від 25.08.2011 року про приєднання до матеріалів справи речових доказів (а.с. 42); специфікацією з ломбарду «Скарбниця» від 14.08.2011 року на імя ОСОБА_3 (а.с. 53).

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності суд визнає, що підсудний та потерпіла щодо обставин вчиненого під час розгляду справи в суді, а також потерпілий на досудовому слідстві, давали правдиві послідовні покази, які підтверджуються дослідженими у справі письмовими доказами.

Суд визнає, що вина підсудного у вчиненні злочину доведена повністю та кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Призначаючи покарання підсудному суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також особу підсудного.

Призначаючи покарання підсудному ОСОБА_3 суд враховує, що злочини за ч.1 ст.185 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості, ОСОБА_3 раніше не судимий, за місцем проживання характеризується негативно, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, обставинами, що помякшують покарання відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено. Тому, з урахуванням викладеного, ставлення підсудного до вчиненого, думки потерпілих вважає доцільним призначити покарання за ч.1 ст.185 КК України у вигляді арешту в межах санкції вказаної статті, оскільки приходить до переконання, що саме така міра покрання буде достатньою для виправлення та перевиховання підсудного.

Цивільний позов у справі не заявлено.

Долю речових доказів суд вирішує згідно зі ст. ст. 81, 330 КПК України.

Судові витрати у справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 323-324 КПК України, суд -

засудив:

ОСОБА_3 визнати винним у вчинену злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, і призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) місяців арешту.

Запобіжний захід, обраний відносно ОСОБА_3 у вигляді підписки про невиїзд з постійного місця проживання, до набрання вироком законної сили змінити на взяття та тримання під вартою в Київському СІЗО №13 ДДУ з ПВП в м. Києві та Київській області, взявши його під варту в залі суду.

Речовий доказ по справі: золотий ланцюжок 500 проби вагою 8,03 г, який переданий на відповідальне зберігання власнику, ОСОБА_1 (а.с. 43), - залишити у її розпорядженні.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом 15 діб з часу його проголошення прокурором та потерпілими, а засудженим в той же строк, з часу отримання ним копії вироку.

Суддя Омельченко М.М.