Єдиний унікальний номер 722/2744/14-к
Номер провадження 1-в/722/823/14
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 грудня 2014 року Сокирянський районний суд Чернівецької області

в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

секретаря: ОСОБА_2

з участю прокурора: ОСОБА_3

представника виправної колонії: ОСОБА_4

та засудженого: ОСОБА_5

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу суду в місті Сокиряни клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі,

В С Т А Н О В И В:
Засуджений ОСОБА_5 24.12.2014 року звернувся до Сокирянського районного суду Чернівецької області з вказаним вище клопотанням, в якому просив звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі.

Засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити, оскільки вважає, що внаслідок наявного у нього важкого захворювання, він може бути звільненим від відбування покарання умовно-достроково. При цьому, суду пояснив, що медична допомога йому надається на належному рівні і будь-яких претензій з цього приводу до адміністрації установи у нього немає. Також вказував на те, що наявність у нього важких захворювань не впливає на його працездатність.

Прокурор ОСОБА_3 та представник виправної колонії ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання та просили у його задоволенні відмовити, оскільки вважають, що засуджений ОСОБА_5 за період відбування покарання своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення.

Голова спостережної комісії ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд клопотання за його відсутності. Вирішення клопотання залишив на погляд суду.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши письмові документи додані до клопотання та матеріали особової справи засудженого, суд вважає, що клопотання ОСОБА_5 задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, в тому числі повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Таким чином, виходячи із вказаної норми кримінального закону, застосування умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування як основного, так і додаткового покарання, є правом, а не обов`язком суду.

Частиною 3 ст.81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим, зокрема не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка ранішн звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 засуджений вироком апеляційного суду Львівської області від 09.08.2002 року, який змінено ухвалою Верховного Суду України від 10.12.2002 року, за ст.ст.115 ч.2 п.7, 15 ч.3, 115 ч.2, п.п.1,7, 70 КК України до 15 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_5 відраховується з 04.11.2001 року.

Станом на час розгляду судом клопотання засуджений ОСОБА_5 відбув більше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом.

Згідно ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.2 вказаної вище постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття рішення при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст.81 КК).

З огляду на викладене, суд вправі прийняти рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання за наявності двох обов`язкових умов, а саме сумлінної поведінки та сумлінного ставлення до праці, що у своїй сукупності може свідчити про доведення засудженим свого виправлення.

Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, під час судового розгляду питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання суди повинні ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Із досліджених в судовому засіданні письмових матеріалів клопотання та особової справи засудженого ОСОБА_5 судом встановлено наступні обставини.

Засуджений ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі перебуває з 04.11.2001 року.

Під час утримання в слідчому ізоляторі м.Львів за порушення вимог режиму у 1-му випадку притягувався до дисциплінарної відповідальності, стягнення погашене у встановленому законом порядку, не заохочувався.

До Сокирянської виправної колонії №67 відділу ДПтС України в Чернівецькій області засуджений ОСОБА_5 прибув 21.02.2003 року. Неодноразово етапувався до слідчого ізолятору та до лікувальних закладів при установах виконання покарань, за період перебування в яких у 2-х випадках притягувався до дисциплінарної відповідальності та в 1-му випадку заохочувався. У період відбування покарання в колонії за порушення вимог режиму у 26-ти випадках притягувався до дисциплінарної відповідальності. Однак, у подальшому змінив своє відношення до вимог режиму на краще, дотримується норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня установи, за що у 2-х випадках заохочувався.

По прибуттю до колонії, засуджений ОСОБА_5 працював у різних виробничих дільницях, встановлені обсяги робіт виконував не завжди. З січня 2014 року по липень 2014 року був тимчасово не працевлаштований. З серпня 2014 року і по теперішній час працює різноробочим у котельні установи. До роботи відноситься сумлінно, встановлені обсяги робіт виконує, з поставленими йому завданнями справляється вчасно, виконує роботи з благоустрою установи.

Заходи виховного характеру, які проводяться у відділенні засуджений ОСОБА_5 відвідує, робить для себе відповідні висновки, приймає участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Фізкультура і спорт».

Із атестаційних листів встановлено, що засуджений ОСОБА_5 протягом строку відбування покарання атестаційною комісією визнавався як такий, що не став на шлях виправлення, лише згідно атестаційного листа за період з 23.07.2014 року по 30.10.2014 року засуджений ОСОБА_5 визнаний вказаною комісією таким, що стає на шлях виправлення.

Відповідно до ст.6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами виправлення засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Враховуючи наведені вище вимоги кримінального закону та встановлені обставини в їх сукупності, суд вважає, що як поведінка, так і ставлення до праці засудженого ОСОБА_5 під час відбування покарання не були сумлінними, а тому останній, на думку суду, на даний час в повній мірі не досяг відповідного ступеню виправлення, передбаченого ст.81 КК України, як «довів своє виправлення», у зв`язку з чим умовно-дострокове звільнення його від подальшого відбування покарання є передчасним.

Крім цього, враховуючи в сукупності характеризуючі дані про особу засудженого, суд не вбачає процесу достатніх позитивних змін, які відбуваються в особистості ОСОБА_5 та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 .

Посилання засудженого ОСОБА_5 на наявність у нього важких захворювань як на підставу для задоволення клопотання суд вважає необгрунтованими, оскільки обов`язковими умовами умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є сумлінна поведінки та сумлінне ставлення до праці, а не стан здоров`я, що перебачено ст.84 КК України.

Керуючись ст.81 КК України, ст.6 КВК України, ст.ст.537-539 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Чернівецької області протягом 7-ми діб з дня її постановлення, шляхом подачі апеляції через Сокирянський районний суд Чернівецької області, а засудженим в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Суддя Сокирянського

районного суду ОСОБА_1