АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/3636/14-к Номер провадження 11-кп/786/285/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст. 213 КК України - З.Н.Т.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 квітня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:
Головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000411, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на вирок Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 лютого 2015 року щодо

· ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Фергана Узбекистан, громадянина України, з середньою технічною освітою, перебуваю чого в незареєстрованому шлюбі, непрацюючого, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого 02.08.2013 р. вироком Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області за ч. 2 ст. 213 КК України на 100 год. Громадських робіт

якого визнано винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 213 КК України,

В С Т А Н О В И В :
до Апеляційного суду Полтавської області звернувся захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 з апеляційною скаргою в якій просить вирок суду скасувати та постановити новий виправдувальний вирок відносно ОСОБА_8 .

На думку захисника вирок суду незаконний та необґрунтований, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, судом неправильно застосований закон про кримінальну відповідальність.

Зокрема вказує, що суд у вироку не в повній мірі відобразив показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 щодо обставин проведення огляду місця події; прийняв до уваги неузгоджені показання свідка ОСОБА_11 , безпідставно визнав неналежними показання свідка ОСОБА_12 .

Не прийнято до уваги судом і те, що впізнання свідком ОСОБА_11 виробів з металу, які він здавав ОСОБА_8 не проводилося, хоча останній раз це відбувалося, зі слів свідка, коли працівники міліції проводили огляд.

Ставить під сумнів показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , та вважає їх протоколи допиту в ході досудового розслідування, складені слідчим ОСОБА_15 , сфальсифікованими. Так як свідок ОСОБА_13 в суді пояснив, що на досудовому слідстві його не допитували взагалі.

Судом першої інстанції не прийняті доводи захисту з приводу:

- відсутності складу злочину в діях обвинуваченого з огляду на наявність процесуальних порушень щодо надання дозволу та проведення огляду;

- відсутності доказів діяльності обвинуваченого по прийому металобрухту,

- неналежного зберігання металобрухту як речового доказу у справі під час досудового розслідування , що призвело до втрати індивідуальних ознак вилучених виробів з металу і неможливістю проведення експертизи металу, в зв`язку з чим недоведеним є, що вилучені вироби є металобрухтом з підстав, які сторона захисту не може вважати законними та обґрунтованими.

Вказує, що ОСОБА_8 купував вироби з металу, а не приймав металобрухт, як це вказано у вироку.

Жодна з осіб, які приїздили чи приходили до ОСОБА_8 в день проведення огляду не встановлена та не допитана, а тому ці люди могли бути провокаторами.

Вважає, що у даному випадку відсутній предмет злочину, яким являється металобрухт. Питання чи є вилучені вироби з металу у обвинуваченого предметом злочину, так і не було вирішено, а оскільки предмет є невід`ємною частиною об`єкту злочину, тому вважає, що в діях ОСОБА_8 відсутній склад злочину.

Під час розслідування справи та в суді так і не було з`ясовано чи дійсно у ОСОБА_8 був вилучений металобрухт, якщо поняті при допиті як свідки стверджували, що не були присутні при завантаженні та вивезенні вилучених виробів з металу, і сам ОСОБА_8 також стверджує, що у нього були вилучені придатні для вживання вироби з металу, крім того ці вироби не були сфотографовані та описані перед приєднанням до справи як речові докази. Після закінчення досудового слідства ці предмети не були надані захиснику для огляду, що є порушенням вимог ч. 3 ст. 290 КПК України.

Вище перелічене є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства.

Захисник вважає, що за таких обставин, обвинувачення є недоведеним, томі відносно ОСОБА_8 необхідно ухвалити виправдувальний вирок.

Вироком Комсомольського міського суду Полтавської області від 5 лютого 2015 року ОСОБА_8 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 213 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 1765 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 30 005 гривень.

Вирішено питання про речові докази.

За вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим та засуджений за те, що маючи не зняту і не погашену судимість за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України, не будучи зареєстрованим у встановленому законом порядку як суб`єкт господарювання у період з 01.01.2014 р. по 25.03.2014 р. на території власного домоволодіння, розташованого за адресою, АДРЕСА_1 , не маючи спеціального дозволу (ліцензії) одержання якої передбачено п. 26 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» та ч. 2 ст. 4 Закону України «Про металобрухт» використовуючи господарські напільні ваги здійснював прийом непридатного для використання брухту чорного і кольорового металу.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 на підтримання доводів апеляційної скарги, прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження і доводи скарги, колегія суддів знаходить, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає на підставі наступного.

Твердження сторони захисту про відсутність складу злочину у зв`язку з наявними процесуальними порушеннями, не заслуговує на увагу, оскільки дозвіл на проведення огляду було надано особою, яка згідно закону уповноважена на вирішення такого питання. Дозвіл був наданий в рамках іншої кримінальної справи. Як вбачається із матеріалів провадження, саме вказана процесуальна дія стала підставою для внесення відомостей до ЄРДР щодо ОСОБА_8 .
За змістом ч.3 ст. 214 КПК України огляд місця події є єдиною слідчою дією, що може бути проведена до внесення відомостей до ЄРДР, а відкриття кримінального провадження на підставі такого огляду, не суперечить нормам кримінально-процесуального законодавства.
Натомість, слідча дія впізнання має бути проведена лише в рамках того кримінального провадження, для якого вона має доказове значення. Сторона захисту наголошує про відсутність проведення впізнання свідком ОСОБА_11 привезених ним виробів із металу до господарства ОСОБА_8 . Проте, як слідує із показань самого свідка, даних ним в суді першої інстанції, - перебуваючи біля господарства обвинуваченого, свідок повідомляв працівнику міліції про те, що привіз металобрухт та здав на пункт прийому за адресою АДРЕСА_1 . Однак, дана подія відбувалася за кілька днів до проведення огляду господарства ОСОБА_8 . А тому проведення працівником міліції в цей день впізнання виробів із металу свідком ОСОБА_11 , що сторона захисту вважає за необхідне було б зробити, - суперечило б нормам кримінально-процесуального законодавства, оскільки проведено було б не в рамках кримінального провадження. Відтак, доводи скарги в цій частині є безпідставними.
Суд першої інстанції цілком обґрунтовано взяв до уваги показання свідка ОСОБА_11 щодо здачі ним металобрухту на пункт прийому, організованому ОСОБА_8 . Адже його показання повністю узгоджуються із показаннями інших свідків, зокрема ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та зафіксованій на відеокамеру обстановці під час огляду.
Так, відповідно до відеозапису, зробленому під час огляду господарства ОСОБА_8 , останній повідомляє працівників міліції, що приймає металобрухт по ціні 1 гривна 20 копійок за кілограм. Ту обставину, що брухт передано йому на зберігання ОСОБА_12 не зазначає. Крім того, на відео зафіксовано, як обвинувачений повідомляє особам, що підходять здати брухт про те, що цього дня прийому не буде.
Згідно реєстру матеріалів досудового розслідування ОСОБА_16 значиться як свідок обвинувачення. Суд у відповідності до ст. 23 КПК України показання учасників кримінального провадження отримує усно. Оскільки вказаний свідок був заявлений для допиту однією із сторін кримінального провадження у встановленому кримінально-процесуальним кодексом порядку, колегія суддів не вбачає будь-яких порушень суду першої інстанції, які б стали підставою для іншої оцінки показань даного свідка, ніж визначеної судом.
З огляду на викладене, твердження сторони захисту про недопустимість доказу - показань свідка ОСОБА_16 , є безпідставними.
Слід вказати, що даний свідок у суді першої інстанції також підтвердив факт функціонування пункту прийому металобрухту, організованого ОСОБА_8 на подвір`ї свого господарства. Окрім того, відповідно до протоколу огляду від 25.03.2014 року та відеозапису до нього на території господарства було виявлено брухт чорного металу вагою 5650 кг., брухт кольорового металу 122 кг., металеві ваги в кількості двох штук №ВТ4014-500Ш і №РП-200Ш(3).
Сторона захисту заперечує зберігання обвинуваченим саме металобрухту, вказуючи про купівлю ОСОБА_8 металу для здійснення ремонту. Проте, у своїх показаннях обвинувачений повідомляє, що йому на зберігання ОСОБА_12 привіз металобрухт, який зібрав у себе на дачі. Теж саме повідомляє і вказаний свідок. Отже, немає сумнівів, що на території господарства ОСОБА_8 зберігався саме металобрухт. Це ж саме підтверджують і свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які були понятими при огляді та вилученні брухту. При цьому свідки зазначали, що вилучений у обвинуваченого металобрухт було зважено та встановлено наявність чорного металобрухту 5650 кг., а кольорового 122 кг. Така ж кількість та вид брухту був переданий на зберігання ОСОБА_17 , про що свідчить довідка від 29.01.2015 року (а.с.83). А відтак і твердження захисника про необхідність проведення експертизи вилученого металу з метою перевірки його придатності для використання та спростування пред`явленого обвинувачення, предметом якого є металобрухт - є безпідставними.
Колегія суддів не погоджується із доводами скарги про невизначеність індивідуальних ознак вилученого брухту та порушення порядку вилучення речових доказів, оскільки як видно із протоколу огляду господарства ОСОБА_8 було вилучено брухт кольорового та чорного металу та зазначено його кількість. Це свідчить про те, що металобрухт був описаний. Описати весь металобрухт неможливо, оскільки це є не деталі, а вторинна сировина, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу.
Твердження про провокацію злочину, колегія суддів вважає голослівним, оскільки захисник не наводить з цього приводу будь-яких фактів.
Будь-яких істотних порушень кримінально-процесуального законодавства, які б перешкодили суду першої інстанції прийняти законне та обґрунтоване рішення колегія суддів не знаходить.
Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченому ч.2 ст. 213 КК України є правильними, оскільки обґрунтовані допустимими доказами, які були перевірені у суді першої інстанції та детально наведені у вироку.
Обрана обвинуваченому ОСОБА_8 міра покарання відповідає вимогам ст. 65 КПК України, та роз`ясненням, які викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховуючи тяжкість вчиненого злочину, дані про особу винного та обставин справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Підстав для скасування вироку суду колегія суддів не вбачає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405 КПК України колегія суддів Апеляційного суду Полтавської області,

У Х В А Л И Л А :
апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на вирок Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 лютого 2015 року залишити без задоволення, а вказаний вирок щодо ОСОБА_8 - без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С У Д Д І :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4