Справа № 11 а-177/2007 Головуючий у 1 -й інстанції: Посуньмо Г. А.
Категорія ст. 289 ч. 2 КК України Доповідач: Гемма Ю.М.
УХВАЛА

іменем України

27 лютого 2007 року м. Херсон

Колегія суддів
судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Херсонської області в
складі:

головуючого Годуна В.А.

суддів Гемми Ю.М., Чупини С.П.

з участю прокурора Литвиненка О.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Херсоні кримінальну справу за апеляціями
засудженого ОСОБА_1 і його захисника-адвоката ОСОБА_2, потерпілого ОСОБА_3 на вирок Горностаївського
районного суду Херсонської області від 12 грудня 2006 року, -

встановила:

Цим вироком:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народження, уродженця с
Каїри Горностаївського районного суду Херсонської області, громадянина України,
раніше судимого: 11.03.2005р. Горностаївським районним судом Херсонської
області за ст. ст. 122 ч. 1,289 ч. 1, 70 КК України на 3 роки позбавлення волі,
на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки; засуджено
за ст. 289 ч.2 КК України на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. На
підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за
новим вироком, частково приєднано невідбуте покарання за попереднім вироком
Горностаївського районного суду Херсонської області від 11.03.2005 року, і
остаточно призначено покарання у виді 5 років
1 місяця позбавлення волі у
кримінально-виконавчій установі без конфіскації майна.

Міра запобіжного заходу - тримання
під вартою з 12.12. 2006 року. Постановлено стягнути з ОСОБА_1
судові витрати на користь:

· НДЕКЦ
при УМВС України у Херсонській області - 94 грн. 15 коп.;

· Херсонської
обласної психіатричної лікарні - 270 грн. 82 коп.

Вирішено питання про речові докази.

Вироком
суду ОСОБА_1 визнано винними та засуджено за те, що він 03 липня 2006 року
близько 22 год., перебуваючи
в стані алкогольного сп'яніння, поблизу домоволодіння по АДРЕСА_1, із метою
покататися, незаконно, повторно, шляхом вільного доступу, таємно заволодів
мотоциклом "ИЖ-П-ЗК", 1981 року, державний номер НОМЕР_1, шо належить
потерпілому ОСОБА_3, чим заподіяв йому матеріальну шкоду на суму 960 грн. 46
коп.

В апеляціях:

- адвокат
ОСОБА_2, не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_1 і кваліфікацію

його дій, просить змінити вирок щодо нього та пом'якшити покарання,
посилаючись на

невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі винного.

В обгрунтування доводів указує, що, суд, призначаючи покарання, не
врахував,

молодий вік ОСОБА_1, що він виховувався без матері, має розумову
відсталість, що він

щиро розкаявся у скоєному, повністю відшкодував шкоду потерпілому,
відсутність

тяжких наслідків. Вважає, що наведені обставини дають підстави для
призначення

йому покарання із застосуванням ст.69 КК України;

2

·
засуджений ОСОБА_1 наводить в апеляції аналогічні доводи, просить обрати
йому покарання, не пов'язане з позбавленням волі.
Зазначає, що на його утриманні знаходиться батько пенсійного віку,
який часто хворіє й потребує допомоги;

·
потерпілий ОСОБА_3 також вважає, що
суд призначив надто суворе покарання ОСОБА_1, без урахування його думки
про обрання тому покарання, не пов'язаного з позбавленням волі.

В запереченнях на апеляції засудженого ОСОБА_1 і його захисника-адвоката ОСОБА_2, потерпілого ОСОБА_3 прокурор указує на
законність і обгрутованість вироку, просить його залишити без зміни.

Заслухавши доповідача, думку прокурора про залишення вироку без зміни, перевіривши матеріали справи і доводи апеляцій, колегія
суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини вчиненого злочину, доведеність вини ОСОБА_1 та правильність кваліфікації його дій в апеляціях не
оспорюються.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_1 як на досудовому слідстві, так і в
судовому засіданні повністю визнав свою вину
у незаконному заволодінні транспортним засобом, та ні
він, ні інші учасники судового розгляду не оспорювали фактичні обставини справи і не заперечували проти скороченого
дослідження доказів відповідно до вимог ч.3 ст.299 КПК України,
суд обмежився допитом підсудного, потерпілого й дослідженням
письмових матеріалів справи.

Дії засудженого ОСОБА_1 судом правильно кваліфіковані за ст.289 ч.2 КК України.

Що ж стосується доводів апеляцій засудженого і його захисника - адвоката
ОСОБА_2, потерпшого ОСОБА_3, про суворість призначеного покарання, то колегія
суддів вважає їх необгрунтованими.

Обираючи ОСОБА_1
вид та міру покарання, суд, згідно з вимогами ст.65
КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який віднесено до тяжких, дані про особу винного, що
характеризується негативно, обставини, що пом'якшують його покарання, такі, як щире каяття, повне відшкодування
матеріальної шкоди потерпілому, на
які є посилання в апеляціях, обставину, що обтяжує покарання -учинення
ним злочину у стані алкогольного сп'яніння. Суд врахував і те, що ОСОБА_1 протягом іспитового строку вчинив новий умисний
аналогічний злочин, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення. З
урахуванням усіх цих даних і на підставі ст. 71 КК
України, суд обгрунтовано призначив засудженому покарання у виді позбавлення волі у мінімальній межі ч.2 ст.289 КК України,
яке на думку колегії суддів є необхідним і
достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Підстав для пом'якшення покарання із застосуванням ст.69 КК України та обрання покарання, не пов'язаного з позбавлення волі, як
про це ставиться питання в апеляціях, колегія суддів не вбачає.

Ті обставини, на які посилаються апелянти, зокрема, молодий вік ОСОБА_1, що
він виховувався без матері, має розумову відсталість, наявність на його
утриманні батька пенсійного віку, відсутність
тяжких наслідків, не є достатніми підставами для зміни вироку у цій частині. Як убачається з матеріалів справи, засуджений
проживає з батьком і братом ОСОБА_4, 1969 року народження, ніде не працює, не одружений, зловживає спиртними напоями, за місцем
проживання характеризується негативно, згідно висновку
судово-психіатричної експертизи є осудним. (а.с.69-71,
77, 78) Цими даними спростовуються твердження апелянтів про те, що засуджений
працює та має на утриманні батька пенсійного віку, про що правильно зазначено
у вироку суду першої інстанції.

Порушень норм кримінально-процесуального закону, які можуть бути підставами
для скасування чи зміну вироку, по справі не встановлено.

Таким чином, вирок має бути залишений без змін.

3

Керуючись ст.ст. 365,366 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляції засудженого ОСОБА_1 і його захисника-адвоката ОСОБА_2, потерпілого ОСОБА_3 залишити без задоволення, а вирок Горностаївського
районного суду Херсонської області від 12 грудня
2006 року щодо ОСОБА_1 - без зміни.