Дата документу Справа № 332/2462/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1248/14 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 115 ч. 1
КК України Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000403, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Запоріжжя, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 ч. 1 КК України,

встановила:

До суду апеляційної інстанції на вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 04.09.2014 року з апеляційною скаргою звернулась обвинувачена ОСОБА_7 , в якій просить вирок суду щодо неї скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Також вважає, що досудове розслідування проведено упереджено, однак суд, не давши належної оцінки порушенням законодавства, допущеним органом досудового розслідування, ухвалив щодо неї обвинувальний вирок.

Свої вимоги обвинувачена обґрунтувала тим, що суд безпідставно в якості доказів її вини поклав показання свідка ОСОБА_9 , що є порушенням ч.1 п.ст.77 КПК України, та показання свідків - лікаря ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які по суті є суперечливими і при цьому не зазначив у вироку, чому взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Також апелянт зазначив, що всупереч вимогам ст. ст. 238 ч. 3, 242, 243 КПК України судово-медична експертиза для встановлення причини смерті, а також тяжкості та характеру тілесних ушкоджень на трупі ОСОБА_15 - не проводилась, висновок № 924 від 24.02.2014 року, зроблений судово-медичним експертом ОСОБА_16 , не може бути визнаний допустимим доказом, оскільки він виготовлений не належним чином, а саме: підмінений перший аркуш довідки про причину смерті № 715 від 24.02.2014 року; він не має вихідної реєстрації установи ЗОБ СМЕ, мокрого відбитку печатки та супровідного листа за підписом керівника ЗОБ СМЕ, із чого слідує, що постанова слідчого про призначення судово-медичної експертизи від 24.02.2014 року ВХ. № 80 ЗОБ СМЕ від 24.02.2014 року не виконана, поставлені слідчим на вирішення експерту питання - залишені без розгляду.

Відповідно до довідки судового-медичного експерта від 24.02.2014 року № 715, посмертний діагноз: «Відкрита тяжка ЧМТ. Відкритий вдавлений депресійно-відламковий перелом склепіння черепа зліва. Тяжкий забій - розчавлення головного мозку», при цьому, ОСОБА_15 прожила 83 роки, понад 6 місяців вона не виходила із квартири, в останні 2 місяці до смерті, у неї були провали пам`яті, тому покази свідка ОСОБА_17 про те, що потерпіла в кареті швидкої допомоги сказала йому хто їх побив, є, на думку апелянта, сумнівними, оскільки ОСОБА_15 мала важкі ушкодження голови та розчавлення головного мозку і не могла адекватно розуміти, що відбувається навколо неї та розмовляти.

Судом не встановлено мотив злочину і не взяті до уваги покази свідка ОСОБА_18 , яка пояснила, що в м. Запоріжжі мешкає її небіж, який періодично лікується у психіатричній лікарні, у зв`язку з чим апелянт вважає, що таке жорстоке вбивство могла скоїти психічно хвора людина, на досудовому розслідуванні версія про причетність психічно хворої людини до нанесення травми ОСОБА_15 не перевірялась та вже в перший день розслідування слідчий ОСОБА_17 указав на неї, як на особу, що вбила свою бабусю, не дивлячись на те, що саме вона викликала медичну допомогу аби врятувати життя близькій людині та викликала міліцію.

Апелянт в скарзі звертає увагу на те, що вона не визнає себе винною, оскільки не калічила свою бабусю, яка її виховала і яку вона любила і поважала, але суд, всупереч вимогам ст. 18 КПК України, сприйняв як належний доказ її вини, її первісні показання із зізнанням вини у скоєному, які вона давала під тиском; з урахуванням довідки судово-медичного експерта від 24.02.2014 року № 715, вважає, що дії особи, яка заподіяла тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_15 , слід кваліфікувати за ст.121 КК України.

У запереченнях прокурор просить апеляційну скаргу обвинуваченої залишити без задоволення, а вирок суду щодо неї без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги, у тому числі в частині стану та змісту судово-медичної експертизи № 924 та пояснень свідків, такими, які не відповідають даним матеріалів кримінального провадження.

Зазначеним вироком ОСОБА_7 визнано винною та засуджено за ст. 115 ч. 1 КК України до дев`яти років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано покарання за вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 04.12.2013 року, та остаточно призначено покарання у виді десяти років позбавлення волі.

Обвинувачена тримається під вартою на підставі вироку та ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 30.10.2014 року, якою строк тримання під вартою продовжений до 02.01.2015 року.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» в якості відшкодування витрат на лікування потерпілого 1 254,60 грн.

Вирішена доля речових доказів на підставі ст. 100 КПК України.

Як зазначено у вироку суду, 19 лютого 2014 року, приблизно о 9 годині 30 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за своїм місцем проживання, в квартирі АДРЕСА_2 , під час сварки з ОСОБА_15 , виниклої на ґрунті раптово виниклих неприязнених стосунків, діючи умисно, з метою вбивства, нанесла останній не менш п`яти ударів молотком по голові, спричинивши, згідно з висновком експерта з судово-медичної експертизи № 924 від 24.03.2014 року: відкриту черепно-мозкову травму; відкритий перелом кісток склепіння черепу із центром на малому крилі клиноподібної кістки ліворуч; крововилив під твердою мозковою оболонкою на конвекситальній поверхні лобової, тім`яної і скроневої лівої півкулі головного мозку (обсягом до 50 см куб.); крововилив на базальній поверхні обох лобових часток; вогнища забоїв та руйнування речовини головного мозку в обох лобових і тім`яній частці лівої півкулі головного мозку; множині забиті рани лобної скроневої області ліворуч, лобно-тім`яної та тім`яно-скроневої області зліва; крововилив в м`яких тканинах голови, лобової і тім`яної потиличної області зліва; крововилив в м`яких тканинах голови, лобової і тім`яної потиличної області зліва, що кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння та перебувають в прямому причинному зв`язку зі смертю потерпілої, яка настала о 02 годині 50 хвилин 22.02.2014 року в КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги», таким чином вбила ОСОБА_15 .

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та апеляційної скарги, обвинувачену, у тому числі в судових дебатах та останньому слові, та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченої і просять її задовольнити, а саме, скасувати вирок та призначити новий розгляд у суді першої інстанції на підставі доводів апеляційної скарги, прокурора з запереченнями щодо доводів і вимог апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Відповідно до норм, передбачених ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі заявлені вимоги про скасування вироку з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а також у зв`язку з тим, що досудове розслідування проведено упереджено з допущенням порушення законодавства, чому суд не дав належної оцінки.

При цьому в ній не зазначено, які норми кримінального процесуального закону порушив суд і які фактичні обставини кримінального провадження не врахував, або залишив без належної перевірки та оцінки. Не наведено в апеляційній скарзі і правових підстав для скасування вироку з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції згідно з нормами, передбаченими ст.ст.412 та 415 КПК України.

З огляду на положення ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Винність обвинуваченої у вчиненні злочину, за який вона засуджена, суд обґрунтував: поясненнями свідків, даними огляду місця події, висновками судових експертиз, даними протоколів проведених слідчих дій та первинними поясненнями обвинуваченої в суді про визнання вини та по обставинам вчиненого нею злочину у відношенні потерпілої по справі.

Відповідно до інформації, яка міститься на технічному носії судового засідання від 26.05.2014 року, обвинувачена у присутності захисника визнала свою вину і послідовно пояснила суду про обставини вбивства та механізм нанесення ударів молотком по голові потерпілої. Ніяких заперечень або зауважень захисником з цього приводу суду подано не було, що вказує на необґрунтованість доводів апеляційної скарги в частині визнання обвинуваченою вини під тиском. Не спростовуються ці обставини, а саме в частині визнання обвинуваченою своєї вини у вбивстві ОСОБА_15 в судовому засіданні, і в апеляційній скарзі.

Так, суд встановив, що злочин був вчинений 19 лютого 2014 року о 9 годині 30 хвилин і в цей час разом з потерпілою дома була обвинувачена. ОСОБА_18 , дочка потерпілої і мати обвинуваченої, до 10.00 години дома була відсутня. Ці свої висновки суд зробив на підставі пояснень медпрацівників ОСОБА_10 , ОСОБА_19 та ОСОБА_12 , допитаних в якості свідків, а також свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та свідка ОСОБА_20 , які відповідно до аналізу показань цих свідків, викладеного в мотивувальній частині вироку, узгоджуються між собою і не мають в цій частині розбіжностей. Також ці обставини підтверджуються і поясненнями обвинуваченої, даними в судовому засіданні, як першими при визнанні вини, так і викладеними у вироку при невизнанні вини.

Пояснення свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 суд в обґрунтування своїх висновків прийняв в частині підтвердження факту виявлення ними 19 лютого потерпілої в її квартирі з розбитою головою, при цьому, обвинувачена постійно намагалася вселити в них впевненість, що побила потерпілу, не вона, а свідок ОСОБА_18 .

Отже, доводи апелянта про покладення судом в обґрунтування вироку суперечливих показів свідків є необгрутованими.

В апеляційній скарзі з посиланням на ч.1 п.2 ст.77 КПК України, норми якої регулюють питання підстав відводу прокурора та слідчого, зазначено про неправомірність допиту судом свідка ОСОБА_9 , що може розглядатись лише як питання допустимості, або недопустимості доказу, про що в апеляційній скарзі не зазначено і не наведено підстав на це. Виходячи з пояснень свідка, викладених у вироку, він давав пояснення по обставинам, свідком яких він був особисто, а не отримав їх під час допиту з чужих слів, як зазначено в ст.97 КПК України. Питання відводу слідчого ОСОБА_17 , при наявності на те правових підстав і відповідного клопотання, підлягало вирішенню на досудовому слідстві, а не судом під час здійснення судового провадження.

В апеляційній скарзі в якості підстави для скасування вироку зазначено про те, що досудове слідство було упередженим, що не узгоджується з вимогами ст.370 КПК України, згідно з якими суд обґрунтовує своє рішення лише на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду. В апеляційній скарзі відсутнє посилання на порушення судом зазначених норм закону.

У судовому засіданні апеляційної інстанції апелянт та її захисник послались на те, що в суді першої інстанції ними порушувалось питання про визнання доказів обвинувачення, а саме висновку судово-медичної експертизи № 924 та пояснень свідка ОСОБА_17 , недопустимими у зв`язку з порушенням вимог кримінального процесуального закону на досудовому слідстві, але ці обставини не наведені в доводах апеляційної скарги і ці обставини в судовому засіданні апеляційної інстанції вони не змогли обґрунтувати даними Журналів судових засідань та інформацією на технічному носії. Відповідно до даних судового кримінального провадження, ані обвинуваченою, ані її захисником зауваження на зміст Журналів судових засідань після ознайомлення з матеріалами провадження, у тому числі з Журналами судових засідань, не подавались, про порушення судом права на ознайомлення з матеріалами провадження в апеляційній скарзі не зазначено.

В апеляційній скарзі іде посилання на довідку № 715 від 24.02.2014 року судово-медичного експерта, на неналежне оформлення відповідно до вимог діловодства висновку судово-медичного експерта за № 924, а також на пояснення свідка ОСОБА_18 стосовно її небожа, який лікується в психіатричній лікарні, яким суд не надав належної оцінки і не звернув уваги на версію про причетність психічно хворого до вбивств.

Виходячи зі змісту мотивувальної частини вироку, в апеляційній скарзі не зазначено, що ці обставини, у тому числі пояснення свідка, були встановлені під час судового слідства і були предметом перевірки і дослідження судом першої інстанції. Що стосується висновку судово-медичного експерта за № 924, то цей доказ судом досліджувався і покладений в обґрунтування обвинувального висновку. Ані обвинувачена, ані її захисник не висловили будь-яких заперечень по клопотанню прокурора у порядку ст.349 КПК України про дослідження цього висновку, у тому числі не мали вони зауважень і стосовно форми та змісту цього доказу, що підтверджується даними інформації, яка міститься на технічному носії судового засідання від 26.05.2014 року, і не спростовується в апеляційній скарзі іншими даними. У судовому засіданні апеляційної інстанції, ані обвинувачена, ані її захисник, не змогли ці свої доводи обґрунтувати з посиланням на матеріали судового кримінального провадження.

Отже, апелянт та його захисник, як в апеляційній скарзі, так і під час судового розгляду в апеляційній скарзі, вибірково, у тому числі без дотримання меж апеляційної скарги, поставили під сумнів деякі обставини та висновки суду, при цьому, не просили апеляційну інстанцію повторно дослідити зазначені в апеляційній скарзі обставини згідно з вимогами ч.3 ст.404 КПК України, не мали вони відповідних клопотань і до початку розгляду апеляційної скарги по суті.

В апеляційній скарзі також відсутнє посилання на докази, які суд дослідив, але не взяв до уваги, або не дослідив ті, які були заявлені для дослідження і мають істотне значення для висновків суду.

Не наведено в апеляційній скарзі і підстав для перекваліфікації дій обвинуваченої на ст.121 КК України, про що іде мова в апеляційній скарзі з посиланням на довідку експерта № 715, яка не була предметом дослідження під час судового слідства і оцінки судом.

По обвинуваченню, викладеному судом в мотивувальній частині вироку і визнаному ним доведеним, суд правильно кваліфікував дії обвинуваченої за ч.1 ст.115 КК України, як умисне вбивство.

При призначенні покарання обвинуваченій, суд врахував ступінь тяжкості злочину, який відноситься до особливо тяжких, всі обставини, у тому числі ті, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також дані про особу обвинуваченої.

Врахувавши характер і ступінь тяжкості скоєного обвинуваченою злочину, рецидив злочинів, вчинення злочину щодо особи похилого віку й в стані алкогольного сп`янінні, як обставини, що обтяжують покарання, наявність в обвинуваченої на утриманні неповнолітньої дитини, як обставину, яка пом`якшує покарання, характеристику особи обвинуваченої, як такої, що притягувалась до кримінальної відповідальності за умисний злочин проти життя та здоров`я особи, тобто особи, схильної до протиправної поведінки, скоєння злочину під час перебування на випробуванні, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченої можливо виключно в умовах ізолювання від суспільства, і за вчинений злочин призначив їй покарання з позбавленням волі на строк, який межує з мінімальним, передбаченим ч.1 ст.115 КК України. Остаточне покарання згідно з нормами ст.71 КК України за сукупністю вироків суд призначив шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 04.12.2013 року.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з покаранням, у тому числі остаточним за сукупністю вироків, призначеним обвинуваченій, вважає його таким, яке відповідає вимогам ст.ст.50 та 65 КК України, і не вбачає підстав для його пом`якшення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги в частині наведених в ній підстав для скасування вироку з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів не встановила обставин, які б вказували на те, що висновки суду, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам, встановленим під час судового слідства, а також допущення судом таких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б, відповідно до норм, передбачених ст.ст.411, 412, 415 КПК України, давали підстави для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 04 вересня 2014 року щодо обвинуваченої ОСОБА_7 по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000403, залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї учасниками судового провадження може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення їй копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4