Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:

головуючого Шилової Т.С.,

суддів: Марчук Н.О.,
Матієк Т.В.,

за участю прокурора Парусова А.М.,

захисника ОСОБА_1,

засудженого ОСОБА_2,

розглянула в судовому засіданні в м.
Києві 25 листопада 2014 року кримінальну
справу за касаційною скаргою
засудженого ОСОБА_2 на вирок
Буринського районного суду Сумської
області від 21 січня 2013 року та ухвалу
Апеляційного суду Сумської області від
04 червня 2013 року.

Зазначеним вироком, залишеним без
зміни апеляційним судом,

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України,
такого, що не має судимості на підставі
ст. 89 КК України,

засуджено до покарання у виді
позбавлення волі: за ч. 3 ст. 185 КК - на
строк 3 роки; за ч. 4 ст. 187 КК - на строк 8
років з конфіскацією усього майна, що
належить йому на праві власності; за п. 6
ч. 2 ст. 115 КК - на строк 15 років з
конфіскацією усього майна, що належить
йому на праві власності; за ч. 1
ст. 263 КК - на строк 2 роки.

На підставі ст. 70 КК ОСОБА_2 визначено
остаточне покарання за сукупністю
злочинів шляхом поглинення менш
суворого покарання більш суворим у
виді позбавлення волі на строк 15 років
з конфіскацією усього майна, що
належить йому на праві власності.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
потерпілого ОСОБА_3 у рахунок
відшкодування матеріальної шкоди 1000
грн, моральної шкоди - 150 000 грн.

Згідно з вироком суду ОСОБА_2 визнано
винним у тому, що він 29 грудня 2011 року
приблизно о 17.30 год. в будинку АДРЕСА_1 у
стані алкогольного сп'яніння, з метою
заволодіння чужим майном, напав на
ОСОБА_4, накинув їй на обличчя пасок,
знайдений у кімнаті, та з силою
потягнув, утримуючи однією рукою ззаду,
перекривши ротову порожнину
потерпілої та позбавивши її можливості
чинити опір. Продовжуючи свої злочинні
дії, ОСОБА_2 наніс потерпілій удар рукою
в обличчя, а потім з метою позбавлення
її життя, із силою наніс шість ударів по
голові сокирою, після чого стрибнув
ногами на грудну клітину, заподіявши у
сукупності тяжких тілесних ушкоджень,
від яких настала її смерть.
Продовжуючи реалізовувати намір на
заволодіння майном, ОСОБА_2 обшукав
будинок та заволодів грошовими коштами
ОСОБА_4 в розмірі 1000 грн.

02 січня 2012 року приблизно о 22.00 год.
ОСОБА_2 у стані алкогольного сп'яніння,
за допомогою раніше взятого ключа,
проник до будинку потерпілої ОСОБА_4,
звідки повторно, таємно викрав ікони
на загальну суму 454 грн.

Крім того, в жовтні 2009 року ОСОБА_2
перебуваючи за місцем свого проживання
по АДРЕСА_1, незаконно придбав у особи,
матеріали кримінальної справи
відносно якої закриті у зв'язку зі
смертю, 30 штук патронів калібру 5,6 мм,
які є бойовими припасами, і незаконно
зберігав в сараї домоволодіння до 17
січня 2012 року.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_2
порушує питання про скасування судових
рішень та про направлення справи на
нове розслідування у зв'язку з істотним
порушенням судами вимог
кримінально-процесуального закону,
неправильним застосуванням
кримінального закону та
невідповідністю призначеного
покарання тяжкості вчинених злочинів
та його особі. Свої вимоги обґрунтовує
тим, що злочини, за які його засуджено,
він не вчиняв, а матеріали кримінальної
справи не містять доказів його
винуватості. Засуджений посилається на
неповноту досудового та судового
слідства, зазначає, що обвинувачення
ґрунтується на суперечливих
показаннях свідків та потерпілого, які
безпідставно стверджують, що злочин
було вчинено 29 грудня 2011 року. Вважає,
що апеляційний суд порушив його право
на захист та ухвалив рішення, яке не
відповідає вимогам ст. 377 КПК.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
засудженого та його захисника, які
підтримали доводи касаційної скарги та
просили її задовольнити, думку
прокурора, який просив судові рішення
залишити без зміни, перевіривши
матеріали справи та обговоривши
наведені у скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню на
таких підставах.

Відповідно до ч. 3 ст. 398 КПК 1960 року при
вирішенні питань про наявність підстав
для зміни або скасування судового
рішення суд касаційної інстанції має
керуватися статтями 370-372 КПК. За
змістом зазначеної норми закону
підставами для зміни або скасування
судових рішень у касаційному порядку є
лише істотні порушення вимог
кримінально-процесуального закону,
неправильне застосування
кримінального та невідповідність
призначеного покарання ступеню
тяжкості злочину й особі засудженого.

У касаційній скарзі засуджений, у тому
числі, скаржиться на неповноту
досудового та судового слідства, а
також на невідповідність висновків
суду фактичним обставинам справи,
перевірку яких до повноважень
касаційного суду законом не віднесено.

Як убачається з матеріалів справи,
висновки суду про винуватість ОСОБА_2 у
вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст.
185, ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК
відповідають фактичним обставинам
справи, підтверджені зібраними у
встановленому законом порядку
доказами, які досліджені, належно
оцінені судом і детально викладені у
вироку, і є вірними.

В судовому засіданні засуджений
вказував, що інкриміновані йому
злочини він не вчиняв, а визнавальні
показання в ході досудового слідства
він давав під примусом працівників
міліції.

Проаналізувавши
зазначені доводи ОСОБА_2 суд
обґрунтовано послався у вироку на його
показання на досудовому слідстві,
визнавши їх достовірними, а показання в
суді про непричетність до вчинення
злочинів недостовірними та
обумовленими позицією захисту.

Так із матеріалів справи видно, і про це
зазначено у вироку, що ОСОБА_2, будучи
неодноразово допитаним під час
досудового слідства за участю
захисника, в тому числі при
відтворенні обстановки і обставин
події, давав послідовні показання щодо
мотивів та обставин розбійного нападу,
вбивства ОСОБА_4, викрадання її майна,
описував знаряддя злочину, механізм
заподіяння тілесних ушкоджень (а.с.
70-79, 114, 119-120, т. 4).

Ці показання засудженого суд
обґрунтовано взяв до уваги, оскільки
вони об'єктивно підтверджені
показаннями потерпілого, свідків,
іншими доказами, наведеними у вироку.

Зокрема: потерпілий ОСОБА_3 під час
відтворення обстановки і обставин
події повністю підтвердив показання
ОСОБА_2 в частині розміщення викрадених
з будинку п'яти ікон, упізнав та
зазначив, що з будинку пропала сокира;
свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
повідомили, що ОСОБА_2 намагався
продати ікони; свідкі ОСОБА_8, ОСОБА_9 у
своїх показаннях зазначили, що 30
грудня 2011 року вони потерпілу не
бачили, двері будинку були замкнені.

Крім того, суд обґрунтував своїми
висновки про винуватість засудженого
письмовими доказами у справі, а саме:
даними протоколу огляду місця події,
протоколами очних ставок між ОСОБА_2 та
свідками ОСОБА_10, ОСОБА_11; висновками
судово-медичних експертиз про
механізм утворення тілесних
ушкоджень; показами експерта ОСОБА_12,
який підтвердив, що смерть ОСОБА_4
наступила ІНФОРМАЦІЯ_2; даними
протоколу виїмки з квартири свідка
ОСОБА_6 п'яти ікон, а також іншими
доказами, наведеними у вироку.

Твердження засудженого у касаційній
скарзі про не встановлення дати
смерті потерпілої, наявність висновку
експерта про вбивство потерпілої
групою осіб є надуманими, та
спростовуються матеріалами справи.

Згідно з висновком судово-медичної
експертизи смерть потерпілої ОСОБА_4
настала ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок тупої
черепно-мозкової травми з терасовидним
переломом кісток склепіння та основи
черепу, яка супроводжувалася забоєм та
набряком речовини головного мозку,
субархнаідальним крововиливом лівої
півкулі.

Механізм утворення ушкоджень та тілі
потерпілої, який був встановлений в
ході судово-медичної експертизи, в
цілому співпадає з механізмом
заподіяння тілесних ушкоджень, який
був продемонстрований ОСОБА_2 в ході
відтворення обстановки і обставин
події. Як підтвердив експерт ОСОБА_12,
ОСОБА_2 лише не вказав, що стрибав на
груди потерпілої, та по голові
потерпілої завдано не менше шести
ударів, хоча останній вказував про три
удари.

Доводи ОСОБА_2 про його непричетність
до вчинення вбивства ОСОБА_4 та докази,
на які він та його захисник посилались
на підтвердження цих доводів були
предметом ретельного дослідження суду.
У вироку наведена оцінка досліджених у
судовому засіданні доказів на
обґрунтування того, чому одні з них
прийняті судом і покладені в основу
його висновків, а інші відкинуті ним.

З урахуванням наведеного, суд
обґрунтовано визнав ОСОБА_2 винним у
вчиненні злочинів за викладених у
вироку обставин та правильно
кваліфікував його дії за ч. 4 ст. 187, п. 6 ч.
2 ст. 115, ч. 3 ст. 185КК.

Підтверджується матеріалами справи і
висновок суду про доведеність
винності ОСОБА_2 у скоєні злочину,
передбаченого ч.1 ст. 263 КК.

Так, суд обґрунтував своє рішення:
показаннями ОСОБА_2 на досудовому
слідстві за участю захисника про
придбання ним у ОСОБА_14 патронів та їх
зберігання; показаннями свідків
ОСОБА_15 і ОСОБА_16 про виявлення в
ході обшуку патронів, даними
протоколу даної слідчої дії,
висновками балістичної експертизи,
іншими доказами наведеними у вироку.

Доводи в касаційній скарзі засудженого
щодо застосування до нього у ході
досудового слідства недозволених
методів місцевим судом належним чином
були перевірені та не знайшли свого
підтвердження.

Призначаючи ОСОБА_2 покарання, суд
відповідно до вимог ст. 65 КК
врахував тяжкість вчинених ним
злочинів, конкретні обставини справи,
дані про особу засудженого, обставини,
що обтяжують та пом'якшують покарання,
і прийшов до обґрунтованого висновку
про необхідність обрання засудженому
покарання у виді позбавлення волі в
межах санкцій статей кримінального
закону та остаточно призначив
покарання за сукупністю злочинів з
дотриманням вимог ст. 70 КК.

Підстав для пом'якшення призначеного
ОСОБА_2 покарання колегія суддів не
вбачає, воно відповідає вимогам ст. 65 КК
України, є достатнім та необхідним для
виправлення засудженого й
попередження вчинення ним нових
злочинів.

Апеляційний суд, розглянувши справу за
апеляційною скаргою засудженого,
ретельно перевірив викладені в ній
доводи, за змістом аналогічні доводам у
касаційній скарзі, щодо
невідповідності висновків суду
фактичним обставинам справи,
неправильності й неповноти досудового
та судового слідства, неправильної
оцінки доказів, і обґрунтовано визнав
їх необґрунтованими, навівши в ухвалі
мотиви такого рішення, з чим
погоджується і колегія суддів.

Розгляд справи в суді апеляційної
інстанції провадився у передбаченому
законом порядку. Зміст ухвали цього
суду відповідає вимогам ст. 377 КПК 1960
року.

Спростовуються також матеріалами
справи твердження засудженого про
порушення його права на захист,
оскільки як убачається з матеріалів
кримінальної справи, суд апеляційної
інстанції незважаючи на клопотання
засудженого ОСОБА_2 про розгляд справи
в суді апеляційної інстанції без нього,
забезпечив доставку останнього в
судове засідання та розглянув справу
за його участю. Клопотання про
відкладення розгляду справи у зв'язку
із неявкою захисника від засудженого
не надходило.

Істотних порушень вимог
кримінально-процесуального закону, які
були би підставами для зміни або
скасування судових рішень, не
встановлено.

Керуючись статтями 394-396 КПК 1960 року,
пунктами 11, 15 розділу ХI «Перехідні
положення» КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_2
залишити без задоволення, а вирок
Буринського районного суду Сумської
області від 21 січня 2013 року та
ухвалу Апеляційного суду Сумської
області від 04 червня 2013 року -
без зміни.

Судді:

___________________ _______________________ ________________

Т.С. Шилова Н.О. Марчук Т.В. Матієк