Справа
11-28 2007 р. Головуючий 1
інстанції: Наполов M.I.
187 ч. 2 КК України Доповідач: Оседач М.М.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2007
року колегія суддів судової палати з кримінальних справ
апеляційного суду Чернігівської області в складі:

головуючого: судді
Щербакова
О.С.

суддів: Оседача М.М.,
Кузюри М.М.

за участю прокурора:
Томилка М.П.

адвоката: ОСОБА_1

засуджених: ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальну
справу за апеляціями засуджених ОСОБА_2, ОСОБА_3 та адвоката ОСОБА_1 в
інтересах засудженого ОСОБА_3 на вирок Новгород-Сіверського районного суду від 1 листопада 2006
року.

Цим вироком:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, раніше судимий 20.12.2005
року Глухівським районним судом Сумської області за ст.
ст. 190
ч.1, 75, 76 КК України до 1 року обмеження волі з випробуванням на 1 рік,

засуджений: за ст.186 ч.2 КК України до 4 років
позбавлення волі;

за ст. 187
ч.2 КК України до 7 років
позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини майна, яке належить йому на праві
приватної власності.

На підставі ст. 70
ч.1 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення
менш суворого покарання більш суворим призначене ОСОБА_2 покарання
у вигляді 7 років позбавлення волі
з

2

конфіскацією 1/2 частини майна,
що належить йому на праві приватної власності.

На підставі ст. 71
ч.1 КК України за сукупністю вироків до призначеного
покарання частково приєднано не відбуту частину покарання за попереднім вироком
суду -
1 місяць позбавлення волі та остаточно призначене ОСОБА_2
покарання у вигляді 7
років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини
майна, що належить йому на праві приватної власності.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, раніше не судимий,

засуджений за ст. 187 ч.2 КК України з застосуванням ст. 69
КК України до 3
років позбавлення волі.

Стягнуто на користь держави з ОСОБА_2 58 грн. 12 коп. та з ОСОБА_3 58
грн. 12 коп. в рахунок відшкодування
витрат на проведення експертизи.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь потерпілого ОСОБА_4 759 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 солідарно 3000 грн. на користь ОСОБА_5
в рахунок відшкодування моральної
шкоди.

Судом засуджені визнані винними в скоєнні злочинів за наступних обставин.

З березня 2006
року біля 9 години 40 хв., знаходячись в розташованому по вул. Терещенка в м. Глухів Сумської
області учбовому корпусі Глухівського агроколеджу Сумського НАУ ОСОБА_2,
переслідуючи мету відкритого викрадення чужого майна, отримав від
неповнолітнього ОСОБА_4 мобільний телефон « Самсунг Х620 » вартістю 759
грн.. Продовжуючи свій злочинний намір, ОСОБА_2,
повторно, застосував до ОСОБА_4, усвідомлюючого протиправність дій по
заволодінню телефоном та вимагаючого його повернення, насильство, яке не є
небезпечним для життя чи здоров'я та в послідуючому розпорядився майном на свій
розсуд.

26 березня 2006 року, біля 22 год. 30 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння ОСОБА_2 та неповнолітній ОСОБА_3, за попередньою змовою групою
осіб, а ОСОБА_2 повторно, знаходячись біля будинку АДРЕСА_1 та переслідуючи мету нападу з

з

метою заволодіння чужим майном,
наздогнали ОСОБА_5 та напали на неї, збивши з ніг на землю, після чого нанесли
руками та ногами близько десяти ударів по різним частинам тіла останньої,
внаслідок чого потерпіла отримала легкі тілесні ушкодження у вигляді з
короткочасним розладом здоров"я.

В апеляціях:

·
засуджений ОСОБА_2
просить вирок суду змінити, перекваліфікувавши його дії по епізоду заволодіння
мобільним телефоном, як шахрайство, оскільки не застосовував до потерпілого
ніякого насильства. Звертає увагу на те, що під час заволодіння майном
потерпілої ОСОБА_5 не наносив їй тих тілесних ушкоджень, які встановлені судово
- медичною експертизою. Він же вказує, що його щире каяття та вказані вище
обставини дають підстави для призначення йому покарання нижче від найнижчої
межі, передбаченої законом.

·
засуджений ОСОБА_3 з
тих же підстав просив вирок змінити, але до початку розгляду справи в суді
апеляційної інстанції відкликав свою апеляцію, в зв'язку з подачею апеляції
його захисником.

·
адвокат ОСОБА_1 в
інтересах засудженого ОСОБА_3 просить вирок суду року змінити, застосувавши до
його підзахисного ст. 75
КК України. Свої вимоги аргументує тим, що засуджений
розкаявся у вчиненому злочину, вибачився перед потерпілою, відшкодував їй
матеріальні збитки та готовий відшкодувати моральну шкоду. Звертає увагу на
позитивні характеристики засудженого та його неповнолітній вік на час скоєння
злочину..

Колегія суддів, вислухавши пояснення засудженого ОСОБА_2 та адвоката
ОСОБА_1,
які підтримали доводи своїх апеляцій, думку прокурора,
який заперечував проти задоволення апеляцій, дослідивши матеріали кримінальної
справи та доводи апеляцій, вважає, що вони не підлягають задоволенню виходячи з
наступного.

Висновки суду про доведеність вини засудженого ОСОБА_2 в скоєнні грабежу,
поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров"я
потерпілого, за ознакою повторності та вчиненні розбійного нападу, за
попередньою змовою з ОСОБА_3ом, відповідають фактичним обставинам справи,
підтверджені дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку
доказами, яким суд дав належну оцінку в їх сукупності і взаємозв'язку.

Твердження засудженого ОСОБА_2 про те, що він не вчиняв грабежу щодо
потерпілого ОСОБА_4, а в даному випадку його дії носили лише шахрайський
характер за обставин, встановлених судом, є безпідставними та спростовуються
дослідженими судом доказами.

4

Сам засуджений ОСОБА_2 в судовому засіданні суду першої
інстанції свою
вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, пояснюючи,
що отримавши від неповнолітнього ОСОБА_4 мобільний телефон в приміщенні
Глухівського агроколеджу, він вирішив залишити предмет у себе. На вимоги
ОСОБА_4 повернути телефон, він не реагував, а потім і відштовхнув останнього,
коли той взявся за його руку.

Такі ж покази в судовому засіданні дав і потерпілий ОСОБА_6, підтвердивши
про подолання його опору з боку ОСОБА_2 на вимогу повернути телефон.

За таких обставин, твердження апелянта про наявність в його діях ознаків
шахрайства при заволодінні мобільним телефоном є надуманими. При цьому суд
обґрунтовано виходив з того, що засуджений, маючи на меті залишити при собі
телефон, отриманий внаслідок надуманого приводу зателефонувати, ігноруючи
законні вимоги потерпілого, а в послідуючому, подолавши фізичний опір
останнього, відштовхнув того від себе, зник з місця та на свій розсуд
розпорядився майном.

Таким чином, відкрито заволодівши майном потерпілого із застосуванням насильства,
яке не було небезпечним для його життя та здоровя, повторно, ОСОБА_2 скоїв
злочин, передбачений ст..
186 ч.2 КК України, з чим і погоджується колегія суддів.

Не є переконливими і доводи апелянта в частині необгрунтованого, на його
думку, засудження за вчинення розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_5.

Визнаючи вину повністю в інкримінованому йому злочині, ОСОБА_2 вказував, що
попередньо домовившись з ОСОБА_3 про незаконне заволодіння майном громадян,
вони вдвох 26
березня 2006 року у вечірній в м. Н.Сіверський
напали на ОСОБА_5, і долаючи її опір на
утримання сумочки, він наніс удар рукою по голові.

Засуджений ОСОБА_3 дав аналогічні покази, доповнивши, що саме він вирвав
сумочку із рук потерпілого, а які дії при цьому були ОСОБА_2, він не бачив.

Потерпіла ОСОБА_5 пояснила у судовому засіданні, що 26 березня 2006
року у вечірній час вона зазнала нападу від двох
чоловіків, які були в чорних масках та наносячи їй удари, переважно по голові,
заволоділи її особистою сумочкою.

За висновком судово -
медичної експертизи, у ОСОБА_5 виявлені тілесні
ушкодження у вигляді забою м"яких тканин в області потилиці, закрита
черепно -мозкова травма -
струс головного мозку, які в комплексі відносяться до
легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров"я та могли
утворитись в результаті дії тупих предметів, в т. ч. внаслідок завдання ударів
руками та ногами (
а.с. 195).

Вказані висновки судово - медичної експертизи, на
ряду з іншими вищенаведеними доказами по справі, які були ретельно досліджені
судом першої

5

інстанції та
обґрунтовано покладені в основу вироку, а дії ОСОБА_2 по цьому епізоду
злочинної діяльності правильно кваліфіковані за ст.. 187 ч.2 КК України,
як розбій, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Викладене спростовує твердження засудженого ОСОБА_2 щодо необгрунтованого його засудження за вказаною нормою
закону.

Таким чином, дії ОСОБА_2 правильно кваліфіковані за
сукупністю злочинів, передбачених ст..ст. 186
ч.2, 187 ч.2 КК України, а дії ОСОБА_3 обґрунтовано кваліфіковані за ст..
187 ч.2 КК України і в апеляції його
захисника така кваліфікація не оспорюється.

Покарання засудженим ОСОБА_2 та ОСОБА_3 призначене у відповідності з вимогами ст..
65 КК України. При цьому суд врахував
характер та ступінь суспільної небезпечності
скоєних злочинів, обставини, які пом'якшують та обтяжують їх відповідальність.
В достатній мірі судом також враховані дані про їх особи, в зв'язку з чим знайдено щодо засудженого ОСОБА_3
підстави для призначення покарання нижче від найнижчої межі.

З огляду на це, призначене ОСОБА_2 та ОСОБА_3 покарання є
необхідним і достатнім для їх
виправлення і попередження нових злочинів. Вважати це покарання надто суворим, як про це зазначають ОСОБА_2
та адвокат ОСОБА_1 в своїх апеляціях, підстав немає.

Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляції засудженого ОСОБА_2 та адвоката ОСОБА_1 в
інтересах засудженого ОСОБА_3 залишити без
задоволення, а вирок Н.Сіверського районного суду
Чернігівської області від 1 листопада 2006 року відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_3-
без - змін.

Судді:

Щербаков
О.С. Оседач М.М. Кузюра М.М.