Справа № 138/1327/14-к
Провадження №11-кп/772/45/2015
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 січня 2015 р. м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000042 за апеляційними скаргами прокурора ОСОБА_10 , який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 3 листопада 2014 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, з середньою спеціальною освітою, фізична особа підприємець, розлучений, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 146, ч. 2 ст. 342 КК України, з призначенням покарання

· за ч. 1 ст. 146 КК України до двох років обмеження волі;

· за ч. 2 ст. 342 КК України до одного року обмеження волі.

Згідно ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_8 покарання за сукупністю злочинів у виді двох років обмеження волі.

На підставі ст. 75, п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк один рік, з покладенням обов`язків не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи.

Вирішено питання з речовим доказом.

ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень за наступних обставин.

16 січня 2014 року, приблизно о 22 годині 00 хвилин, ОСОБА_8 , перебуваючи на АДРЕСА_2 , при спробі працівниками міліції відібрати у останнього пояснення з приводу подій, які мали місце між ним та його колишньою дружиною, її сином, та стали підставою звернення останньої до міліції, здійснив опір працівникам правоохоронного органу під час виконання ними службових обов`язків за наступних обставин.

16 січня 2014 року приблизно о 21 годині 50 хвилин, по спецлінії «102» до чергової частини Могилів-Подільського МВ УМВС України у Вінницькій області надійшло повідомлення від ОСОБА_9 про те, що її колишній чоловік ОСОБА_8 ламає вхідні двері до її квартири АДРЕСА_3 . Оперативним черговим до житла ОСОБА_9 направлено мобільну групу у складі: інспектора дозвільної системи старшого лейтенанта міліції ОСОБА_11 , сержанта міліції ОСОБА_12 та сержанта міліції ОСОБА_13 та слідчо-оперативну групу в складі: водія - сержанта міліції ОСОБА_14 , заступника начальника СКР - капітана міліції ОСОБА_15 та дільничного інспектора - старшого лейтенанта міліції ОСОБА_16 . Прибувши біля 21 години 53 хвилини до під`їзду № 1 будинку АДРЕСА_2 , члени мобільної групи побачили у дворі будинку ОСОБА_8 та сина його колишньої дружини ОСОБА_17 , які тримали один одного руками за верхній одяг та висловлювались в бік один одного у підвищеному тоні нецензурною лайкою. На зауваження працівників міліції ОСОБА_8 та ОСОБА_17 припинили конфлікт. На пропозицію інспектора дозвільної системи старшого - лейтенанта міліції ОСОБА_11 дати пояснення з приводу конфлікту, що мав місце, ОСОБА_8 добровільно погодився та попрямував із співробітниками міліції для дачі пояснень до службового автомобіля, що знаходився на проїжджій частині вул. Стависької біля даного будинку. Підійшовши до проїжджої частини, де поряд із службовим автомобілем знаходився його особистий автомобіль марки «Рено кенго» д.н.з. НОМЕР_1 сірого кольору, у ОСОБА_8 виник умисел вчинити опір працівникам міліції, він підійшов до свого автомобіля, що стояв правим боком до тротуару, відчинивши його, сів за кермо та завів двигун. На пропозицію співробітників міліції вийти з автомобіля ОСОБА_8 не реагував та замкнувся в середині авто. Співробітники міліції, знаходячись поряд з автомобілем ОСОБА_8 , а саме: ОСОБА_11 знаходився біля пасажирських передніх дверей з боку тротуару та переконував його вийти з автомобіля, ОСОБА_18 стояв позаду автомобіля, ОСОБА_12 стояв спереду автомобіля, блокуючи його рух. ОСОБА_8 , ігноруючи законні вимоги співробітників міліції вийти з автомобіля та усвідомлюючи свої протиправні дії, ввімкнув задню передачу, почав рухатись на ОСОБА_18 , проїхавши біля 0,3 м зупинився. ОСОБА_11 обійшов автомобіль та ставши попереду біля лівої фари, знову наказав йому вийти з автомобіля. ОСОБА_8 на законні вимоги працівників міліції не реагував та здійснив короткі різкі рухи автомобілем вперед у бік співробітників міліції.

В цей час з боку будинку № 26 по вулиці Ставиській в м. Могилів-Подільський до автомобіля ОСОБА_19 швидко наближалась слідчо-оперативна група. Помітивши їх, ОСОБА_8 , реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення опору працівникам міліції, вчинив активну фізичну протидію здісненню працівниками міліції покладених на них службових обов`язків, а саме: вивернув кермо ліворуч та швидко почав рух автомобілем в бік ОСОБА_11 , який витягнув руки вперед і під час руху автомобіля вперся в капот руками та уникнув наїзду лише завдяки тому, що вчасно відскочив.

Одночасно, ОСОБА_16 , знаходячись біля автомобіля праворуч на тротуарі, помітивши рух автомобіля в бік ОСОБА_11 , швидко підбіг до нього, а ОСОБА_8 , рухаючись автомобілем допустив дотикове зіткнення боковим дзеркалом з лівою рукою останнього.

Після чого, ОСОБА_8 , не реагуючи на жодні законні вимоги працівників міліції, на великій швидкості зник з місця події у невідомому напрямку і його умисними діями завдано істотної шкоди інтересам держави, шляхом підриву авторитету Могилів-Подільського МВ УМВС України у Вінницькій області, як правоохоронного органу.

14 березня 2014 року приблизно о 08 годині 30 хвилин ОСОБА_8 , підчекавши свою колишню дружину ОСОБА_9 у під`їзді за місцем проживання останньої: квартира АДРЕСА_3 , дочекавшись моменту коли остання відкрила вхідні двері до квартири та виходила з неї разом з своєю малолітньою донькою ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , застосувавши до них фізичну силу проти їх волі, заштовхав назад до квартири, при цьому забравши у ОСОБА_9 ключі, замкнув двері до квартири з середини. В подальшому на неодноразові прохання ОСОБА_9 відпустити, ОСОБА_8 відпустив лише малолітню ОСОБА_20 до магазину та коли остання повернулась, знову замкнув за нею двері. На прохання ОСОБА_9 ОСОБА_8 не реагував, натомість забрав у ОСОБА_9 телефон, не давши останній повідомити правоохоронні органи, та в подальшому продовжував утримувати ОСОБА_9 у квартирі проти її волі до 10 години 50 хвилин 14.03.2014 року до моменту її звільнення працівниками міліції та державної служби надзвичайних ситуацій. На неодноразові звернення працівників міліції та членів громадських формувань до ОСОБА_8 з проханням відпустити ОСОБА_9 з квартири, останній не реагував.
Не погодившись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати як незаконний та постановити виправдувальний вирок. Вказує, що в його діях відсутні склади кримінальних правопорушень, які йому інкримінують, оскільки він не позбавляв волі свою колишню дружину ОСОБА_9 та не чинив опір працівникам міліції.

До закінчення апеляційного розгляду прокурор ОСОБА_21 відмовився від своєї апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь головуючого судді, виступ обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на підтримку поданої обвинуваченим апеляційної скарги, потерпілої ОСОБА_9 , яка поклалась на розсуд суду, заперечення прокурора ОСОБА_6 проти апеляційної скарги ОСОБА_8 , вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню.

Колегія суддів не може погодитись з твердженням адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 про відсутність в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, а наявність в його діях адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, оскільки злісною непокорою, відповідальність за яку передбачена ст. 185 КУпАП, є відмова від виконання законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків. Відмінність опору від злісної непокори полягає в тому, що опір це активна фізична протидія законній діяльності потерпілих, а злісна непокора це пасивна поведінка.

Не реагуючи на законні вимоги працівників міліції вийти з автомобіля, ОСОБА_8 розпочав рух автомобіля, незважаючи, що попереду транспортного засобу знаходиться працівник міліції, чим вчинив активну фізичну протидію законній діяльності працівників міліції.

Оцінивши в сукупності докази дослідженні в судовому засіданні, суд вірно визнав показання ОСОБА_8 такими, що не відповідають обставинам справи та спростовуються показаннями потерпілих та свідків.

Крім того показання ОСОБА_8 в тій частині, що йому не було відомо, що до нього звертаються працівники міліції, спростовуються його ж поясненнями про припинення конфлікту з ОСОБА_17 та надання згоди прослідувати до службового автомобіля.

Доводи ОСОБА_8 , на яких грунтується його апеляційна скарги, про поганий зір та слух не заслуговують на увагу.

Допитані в суді першої інстанції спеціалісти пояснили пояснили, що двобічний кохлеоневрит, який встановлений ОСОБА_8 , людина чує розмовну мову на відстані 2-4 метрів, а зі зниженим зором до 30 % людина може рахувати пальці рук на відстані 15 метрів.

ОСОБА_8 користується слуховим апаратом та окулярами, а тому його пояснення, що він не чув працівників міліціїта та не бачив їх біля автомобіля суд розцінює критично.

Також необгрунтовані є доводи ОСОБА_8 про відсутність в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 146 ч. 1 КК України.

Показання ОСОБА_8 про відсутність у нього мотиву та умислу позбавити волі дружину та доньку безпідставні.

Незаконне позбавлення волі полягає в протиправному перешкоджанні людині вибирати за своєю волею місце перебування.

Допитана в судовому засіданні в суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_9 надала суду послідовні, чіткі пояснення з приводу обставин вчинення правопорушення та зазначила, що ОСОБА_8 заштовхав її разом з донькою проти її волі до квартири, закрив двері, забрав ключ, телефон та висунув вимоги, після виконання яких він мав їх відпустити.

Ці пояснення узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 ,. ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , які були допитані в судом.

Таким чином, увесь комплекс наявних у справі доказів, які у своїй сукупності та взаємозв`язку беззаперечно свідчать про скоєння ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, за які він був визнаний винним судом.

Дії ОСОБА_8 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 146, ч. 2 ст. 342 КК України.

Суд першої інстанції вірно розцінив показання обвинуваченого ОСОБА_8 як такі, що він давав з метою уникнути відповідальності за скоєнні правопорушення.

Враховуючи зазначені обставини, суд першої інстанції призначив обвинуваченому покарання в межах санкції ч. 1 ст. 146, ч. 2 ст. 342 КК України, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Постановлений судом щодо ОСОБА_8 вирок відповідає вимогам закону і підстав для його зміни чи скасування не має.

На підставі викладеного, керуючись ст. 403, 405, 407 КПК України, суд

у х в а л и в :
Апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_10 , який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, закрити.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 3 листопада 2014 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підписи) ОСОБА_3
ОСОБА_4
Згідно оригіналу.
Суддя: