У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Кравченка К.Т.

суддів

Кузьменко О.Т., Мороза М.А.

за участю прокурора

Волошиної Т.Г.

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 6 листопада
2008 року кримінальну справу за касаційним поданням заступника прокурора
Донецької області на вирок Старобешівського районного суду Донецької області
від 7 грудня 2007 року щодо ОСОБА_1

Цим вироком

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, на підставі ст.89 КК України судимості не
має,

засуджено за ч.1 ст.122 КК України на один рік
обмеження волі.

Відповідно до ст.75 КК України її
звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один
рік.

Згідно зі ст.76 КК України ОСОБА_1 зобов'язано не виїжджати за межі України без відома
кримінально - виконавчої служби та періодично з'являтися для реєстрації в органи
кримінально - виконавчої системи.

В апеляційному порядку справа не
переглядалася.

ОСОБА_1 визнано винуватою в тому, що
вона 12 серпня 2007 року в с. Вознесенівка
Старобешівського району Донецької
області в ході сварки на ґрунті раптово виниклих
неприязних стосунків умисно
вкусила ОСОБА_2 за передпліччя
лівої руки, в результаті чого у неї утворився флегмоной передпліччя (гнійне
запалення внаслідок травми), що є тілесним ушкодженням середньої тяжкості, яке
не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених ст.121
КК України.

У касаційному поданні прокурор,
посилаючись на неправильне застосування щодо ОСОБА_1, яка має на
утриманні двох малолітніх дітей, покарання у виді обмеження волі, що суперечить
вимогам ч.3 ст.61 КК України, просить вирок змінити й з урахуванням наявності
декількох пом'якшуючих покарання обставин, призначити ОСОБА_1 покарання із
застосуванням ст.69 КК України у виді шістдесяти годин громадських робіт.

Заслухавши доповідача, пояснення
прокурора, яка частково підтримала касаційне подання та просила вирок змінити й
на підставі ст.7 КПК України звільнити ОСОБА_1 від покарання, перевіривши матеріали
справи, доводи касаційного подання, колегія суддів вважає, що касаційне подання
підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Висновки суду про доведеність
винуватості ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного у вироку злочину
та щодо кваліфікації дій за ч.1 ст. 122 КК України є обґрунтованими та у
касаційному поданні не заперечуються.

Проте, при призначенні ОСОБА_1 покарання суд допустив помилку.

За змістом ч.3 ст.61 КК України
покарання у виді обмеження волі не застосовується до жінок, які мають дітей
віком до чотирнадцяти років.

Як убачається з матеріалів справи, на момент постановлення вироку ОСОБА_1
мала двох дітей 28 березня 2000 та 22 січня 2005 року народження (а.с.81), а
тому у відповідності до вимог ст.61 КК України їй не могло бути призначено таке
покарання, як обмеження волі.

За таких обставин твердження прокурора
про те, що суд при призначенні ОСОБА_1 покарання неправильно застосував
кримінальний закон, є правомірним.

Разом з тим, доводи касаційного подання
про можливість призначення ОСОБА_1 покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді громадських робіт є
необґрунтованими.

Санкцією ч.1 ст.122 КК України передбачено покарання у виді виправних
робіт, обмеження або позбавлення волі.

Виправні роботи не можуть бути застосовані, так як з матеріалів
кримінальної справи убачається, що ОСОБА_1 не працює, а ст. 57 КК України
передбачено, що покарання у виді виправних робіт відбувається за місцем роботи засудженого.

Питання про необхідність застосування більш суворого покарання у виді
позбавлення волі у касаційному поданні не
ставиться.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п. 8 постанові Пленуму Верховного Суду
України від 24 жовтня 2003 року “Про практику призначення судами кримінального
покарання”, суд не вправі перейти до більш м'якого виду покарання у випадках,
коли санкцією закону, за яким засуджується особа, передбачено лише такі
покарання, які з огляду на її вік чи стан не можуть бути до неї застосовані. У
таких випадках суд, за наявності до того підстав, відповідно до ст.7 КПК
України повинен звільнити особу від кримінальної відповідальності або звільнити
засудженого від покарання.

Оскільки до ОСОБА_1, з урахуванням її стану, не може бути застосоване
покарання у виді виправних робіт та обмеження волі, а інші види покарання за
конкретних обставин справи їй призначити не можна, ураховуючи відсутність підстав для звільнення
засудженої від кримінальної відповідальності за вчинений злочин відповідно до
ст.7 КПК України, вирок суду підлягає зміні зі звільненням її від покарання за
ч.1 ст.122 КК України.

Керуючись
ст. 395 і 396 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

касаційне подання заступника прокурора Донецької області задовольнити частково.

Вирок Старобешівського районного суду
Донецької області від 7 грудня 2007 року щодо ОСОБА_1 змінити, виключити з нього рішення суду про призначення
засудженій покарання у виді обмеження волі на один рік та застосуванням щодо
неї ст.ст. 75, 76 КК України і вважати ОСОБА_1 засудженою за ч.1 ст.122 КК України зі
звільненням від покарання.

Судді:

К.Т. КРАВЧЕНКО
О.Т.КУЗЬМЕНКО
М.А. МОРОЗ