У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати Верховного Суду України

у
кримінальних справах у складі:

Головуючого

Філатова В.М.

суддів

Вус С.М., Коротких О.А.

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 3 квітня 2007 року кримінальну
справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Орджонікідзевського
районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15 серпня 2005 року, яким

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця та мешканця м. Маріуполя,

раніше судимого, 5.08.2004 р. умовно-достроково

звільненого на 1 рік 3 місяці 3 дні,

засуджено :

за
ст. 152 ч. 2 КК України на 9 років позбавлення волі;

за
ст. 153 ч. 2 КК України на 5 років позбавлення волі;

за
ст. 186 ч. 2 КК України на 5 років позбавлення волі;

за ст. 187 ч. 2 КК України
на 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю.

На підставі ст. 70 КК
України ОСОБА_1 призначено покарання на 13 років позбавлення волі з
конфіскацією всього майна, що є його власністю.

Відповідно до ст. 71 КК
України остаточно призначено ОСОБА_1 покарання 13 років 6 місяців позбавлення
волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю.

Ухвалою апеляційного суду
Донецької області від 17 жовтня 2005 року вирок щодо ОСОБА_1 змінено, на
підставі ст. 70 КК України ОСОБА_1 призначено покарання на 9 років позбавлення
волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю, а відповідно до ст. 71
КК України ОСОБА_1 остаточно призначено покарання 10 років позбавлення волі з
конфіскацією всього майна, що є його власністю.

ОСОБА_1 засуджено за те,
що він 28 березня 2004 року, близько 20 години 15 хвилин, будучи у стані
алкогольного сп'яніння, знаходячись на території Професіонального - технічного
училища № 64, що по вул. Таганрозькій, 199 м. Маріуполя, із застосуванням
фізичного насильства, небезпечного для життя та здоров'я потерпілої, вчинив
розбійний напад на ОСОБА_2, під час якого заволодів належним їй майном на
загальну суму 50 гривень. Після вчинення розбійного нападу, ОСОБА_1,
використовуючи безпорадний стан потерпілої, зґвалтував її. У результаті
вказаних дій ОСОБА_2 було завдано легкі тілесні ушкодження, що спричинили
короткочасний розлад здоров'я.

Він же 29 червня 2004
року, близько 16 години 30 хвилин, знаходячись на вулиці Межевій м. Маріуполя,
із застосуванням насильства, не небезпечного для життя та здоров'я потерпілої,
відкрито викрав майно ОСОБА_3 на суму 540 гривень.

2 липня 2004 року, близько
16 години 30 хвилин, ОСОБА_1, знаходячись на спуску до моря, що між бульваром
Комсомольським та вулицею Воровського м. Маріуполя, із застосуванням
насильства, не небезпечного для життя та здоров'я потерпілої, відкрито викрав
майно ОСОБА_4 на загальну суму 1725 гривень.

17 серпня 2004 року,
близько 20 години 30 хвилин, ОСОБА_1, будучи у стані алкогольного сп'яніння,
знаходячись поблизу будинку № 24, що по проїзду Довженка м. Маріуполя, із
застосування фізичного насильства, зґвалтував ОСОБА_5. У результаті вказаних
дій засудженого потерпілій було спричинено легкі тілесні ушкодження.

31 серпня 2004 року,
близько 19 години 40 хвилин, ОСОБА_1, знаходячись на подвір'ї будинку
Маріупольської міської лікарні № 1, що по вул. Орджонікідзе м. Маріуполя,
відкрито викрав майно ОСОБА_6 на загальну суму 892 гривні.

Він же 21 вересня 2004 року,
близько 20 години, будучи у стані алкогольного сп'яніння, знаходячись поблизу
будинку №39, що по пров. Звенигородському м. Маріуполя, із застосуванням
фізичного насильства, небезпечного для життя та здоров'я потерпілої, зґвалтував
останню та задовольнив з нею свою статеву пристрасть неприроднім способом,
після чого вчинив розбійний напад на ОСОБА_7, під час якого заволодів майном
потерпілої на загальну суму 415 гривень. У результаті вказаних дій потерпілій
було спричинено легкі тілесні ушкодження.

29 вересня 2004 року,
близько 23 години, ОСОБА_1, знаходячись на пров. Пейзажному м. Маріуполя, із
застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров'я потерпілої, вчинив
розбійний напад на ОСОБА_8, під час якого відкрито заволодів майном потерпілої
на загальну суму 242 гривні та завдав легкі тілесні ушкодження, що спричинили
короткочасний розлад здоров'я.

Він же 8 жовтня 2004 року,
близько 234 години 15 хвилин, знаходячись поблизу будинку № 85, що по вул. 130
Таганрозької дивізії м. Маріуполя, вчинив розбійний напад на ОСОБА_9, під час
якого намагався заволодіти майном потерпілої, однак, злякавшись сторонніх осіб,
з місця злочину втік.

У касаційній скарзі
засуджений ОСОБА_1, не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації
його дій по епізодам від 2.07.04, 29.09.04 та 8.10.04 року, просить вирок щодо
нього змінити та виключити решту епізодів пред'явленого йому обвинувачення. На
обґрунтування свої вимог вказує на те, що злочини від 28.03.04, 29.06.04,
17.08.04., 31.08.04. та 21.09.04 року він не вчиняв, а визнавальні показання
давав під тиском з боку правоохоронних органів. Також зазначає, що розбійний
напад і зґвалтування ОСОБА_2, а також грабіж щодо ОСОБА_3 він не міг вчинити,
оскільки знаходився у виправному центрі, де відбував покарання.

Заслухавши доповідь судді,
перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів
вважає, що вона не підлягає задоволенню.

Висновок суду про
доведеність винності ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, за
обставин, викладених у вироку, підтверджується сукупністю зібраних та
перевірених у судовому засіданні доказів.

Так, засуджений ОСОБА_1,
як під час досудового слідства так і на початку судового розгляду справи по
всіх епізодах пред'явленого йому звинувачення вину визнав повністю. При цьому
детально пояснював органам досудового слідства про вчиненні ним злочини,
розповідав про обставини, які могли бути відомі тільки особі, що причетна до
них, вказував на мотиви вчиненого.

Ці показання засудженого
обґрунтовано визнано судом достовірними і правильно покладено в основу
обвинувального вироку, оскільки вони повністю узгоджуються і з іншими зібраними
по справі доказами, а саме: показаннями потерпілих ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 та ОСОБА_7, даними судово-медичних та судово-імунологічних експертиз,
протоколами пред'явлення особи для впізнання.

Посилання засудженого на
те, що він обмовив себе внаслідок застосування до нього тиску на досудовому
слідстві з боку працівників міліції є необґрунтованими і спростовуються
проведеною за заявою засудженого прокурорською перевіркою, за результатами якої
винесено постанову про відмову у порушенні кримінальної справи щодо працівників
Орджонікідзевського РВ ММУ УМВС України в Донецькій області на підставі ст. 6
п. 2 КПК України.

Твердження ОСОБА_1 про те,
що розбійний напад і зґвалтування ОСОБА_2, а також грабіж щодо ОСОБА_3 він не
міг вчинити, оскільки знаходився у виправному центрі, де відбував покарання,
були предметом дослідження як суду першої так і апеляційної інстанцій і визнані
безпідставними.

Даний висновок суду
сумнівів не викликає.

Суд повно дослідив обставини справи, дав зібраним доказам
належну оцінку і правильно застосував матеріальний закон.

Істотних порушень норм кримінально-процесуального закону
по справі не встановлено.

Покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України і
призначене з урахуванням характеру та ступеня тяжкості вчинених злочинів, даним
щодо особи засудженого.

Підстав для призначення справи до касаційного розгляду з
повідомленням осіб, зазначених у ст. 384 КПК України, немає.

Виходячи з наведеного, керуючись ст. 394 КПК України,
колегія суддів Верховного Суду України -

у х в а
л и л а :

відмовити у задоволенні касаційної скарги засудженому
ОСОБА_1.

Судді :