АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/4747/14-к Номер провадження 11-кп/786/122/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 січня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого, судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Полтавського районного суду від 18 грудня 2014 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою відмовлено у задоволенні спільного подання Крюковської виправної колонії УДПтСУ в Полтавській області (№29) та спостережної комісії при Полтавській райдержадміністрації про умовно-дострокове звільнення засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гальчинці Теофіпольського району Хмельницької області, засудженого вироком Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 16.05.2011 року за ч. 3 ст. 286 КК України на 7 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Згідно ухвали суду, Крюківська виправна колонія УДПтСУ в Полтавській області № 29 звернулася до суду з поданням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 , обґрунтовуючи тим, що засуджений відбув 1/2 строку покарання та сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відмовляючи в задоволенні подання суд першої інстанції в ухвалі послався на те, що вироком Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 16.05.2011 року ОСОБА_7 засуджений за ч. 3 ст. 286 КК України на 7 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

На час звернення адміністрації установи до суду з поданням засуджений відбув 1/2 строку покарання, що становить 3 роки 6 місяців 16 днів.

Протягом відбування покарання засуджений мав 12 стягнень, з них 1 накладене начальником відділення, 11 інших - начальником установи за порушення режиму відбування покарання, 3 - з яких - у вигляді поміщення до ДІЗО на різний строк.

За весь період відбуття покарання засуджений ОСОБА_7 має лише 7 заохочень, з яких 4 - за 2014 рік, у тому числі: заохочення від 27.06.2014 року у вигляді дострокового зняття раніше накладеного стягнення від 30.04.2014 року; інші 3 заохочення застосовані протягом другого півріччя 2014 року (10.08.2014 року, 12.09.2014 року та 15.09.2014 року), що не може свідчити про стійку позитивну спрямованість поведінки засудженого та на те, що він сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно характеристики засудженого від 26.09.2013 року, яка міститься в матеріалах особової справи (а.с. 92), засуджений ОСОБА_7 характеризується негативно, до роботи відноситься незадовільно, на заходи виховного впливу не реагує, участі у суспільному житті відділення та установи не приймає, не став на шлях виправлення.

Згідно з протоколу №20 від 26.09.2013 року спільного засідання комісії Крюковської ВК №29 та спостережної комісії при Полтавській райдержадміністрації було відмовлено у заміні невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України як такого, що не досяг необхідного ступеня виправлення.

Проте характеристика від 20.11.2014 року на засудженого ОСОБА_7 є виключно позитивною.

З матеріалів особової справи вбачається, що всі заохочення за 2014 рік застосовувались до засудженого ОСОБА_7 за участь у виконанні ремонтних робіт сільськогосподарської техніки та збирання врожаю. Разом з тим, ця обставина може свідчити лише про позитивні тенденції у поведінці засудженого, проте не дає підстави вважати, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення і до нього може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Окрім того, як у характеристиці від 26.09.2013 року, так і від 20.11.2014 року на засудженого зазначено, що ОСОБА_7 зареєстрований у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Фізкультура і спорт», проте сам по собі факт реєстрації у вказаній програмі не може свідчити про сумлінну поведінку засудженого та його виправлення.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нову ухвалу, якою застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від покарання в порядку ст.81 КК України. Посилаючись на те, що відбув більше ? частини покарання, працевлаштований, має заохочення.

Інші учасники судового розгляду вирок суду не оскаржили.

Заслухавши доповідача, прокурора, який просив ухвалу суду залишити без змін, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Згідно з п.2 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року „Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким", умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Згідно з п.17 вказаної постанови Пленуму при розгляді питання про умовно-дострокове звільнення судам слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці і навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, виправно-трудової установи, а також наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення протягом усього строку відбування покарання, а не за останній час.

Крім того, працевлаштування є обов`язковою умовою при відбуванні покарання, а не пом`якшуючою обставиною.

Як вбачається з матеріалів особової справи засудженого, він самовільно залишав місце роботи, а також затримувався із спиртними напоями, які намагався пронести на територію колонії, за що на нього накладалися стягнення.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і справедливою, тому її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого без задоволення.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського районного суду від 18 грудня 2014 року стосовно нього без змін.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4