Справа № 591/2292/15-к
Провадження № 1-кс/591/555/15
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 квітня 2015 року слідчий суддя Зарічного районного суду м. Суми ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність службової особи Прокуратури Сумської області щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, -
02.04.2015р. до суду надійшла скарга ОСОБА_3 від 01.04.2014р. на бездіяльність Прокуратури Сумської області щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань викладених в його заяві про вчинення співробітниками Роменського МВ УМВС України в Сумській області злочинів, передбачених ч.2 ст.365, ч.2 ст.373, ч.1 ст.374, ч.2 ст.384 КК України, за фактом вчинення недозволених методів слідства, фізичного та психологічного тиску, обмеження побачень із захисником, надання неправдивих свідчень.
Скарга мотивована тим, що відомості по його заяві до ЄРДР внесені не були, просив суд зобов`язати прокурора внести відомості до ЄРДР по його заяві.
ОСОБА_3 в судовому засіданні скаргу підтримав, просив її задовольнити.
Прокурор проти задоволення скарги заперечував.
Слідчий суддя, вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та надані докази, дійшов наступних висновків.
Судом встановлено та не оспорювалось сторонами, що скаржник направив до Прокуратури Сумської області заяву, в якій просив внести відомості до ЄРДР відносно співробітників Роменського МВ УМВС України в Сумській області за фактом вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.365, ч.2 ст.373, ч.1 ст.374, ч.2 ст.384 КК України, а саме вчинення недозволених методів слідства, фізичного та психологічного тиску, обмеження побачень із захисником, надання неправдивих свідчень.
Дану заяву прийнято та зареєстровано органом прокуратури.
Отже, в контексті ч.4 ст.214 КПК України, суд вважає, що дії прокурора відповідали вимогам закону.
Також сторони не заперечували тих обставин, що відомості по цій заяві до ЄРДР внесені не були.
Так, Прокуратурою Сумської області надано відповідь про відсутність підстав для внесення відомостей до ЄРДР.
Ст. 214 КПК України передбачає, що після подання заяви або повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення відповідною посадовою особою (слідчим чи прокурором) обставин, що можуть свідчити про вчинення особою кримінального правопорушення, слідчий чи прокурор зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування. Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР, порядок формування та ведення якого затверджується Генеральною Прокуратурою України.
Керівник органу прокуратури районного рівня приймає рішення щодо внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань виключно з приводу заяв, які містять відомості про кримінальні правопорушення. Ця вимога передбачена і п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України щодо внесення необхідних даних до ЄРДР.
Тому, суд приходить висновку про обов`язок внесення до ЄРДР лише тих відомостей, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, тобто злочину або кримінального проступку.
З дослідженої судом заяви та скарги поданої до суду ОСОБА_3 судом встановлено, що доводи скаржника фактично зводяться до неповного з`ясування обставин справи органом досудового розслідування в рамках завершеного кримінального провадження, скаржник зазначає про упередженість слідчого, неповне та об`єктивне з`ясування викладених ним обставин, винесення судових рішень, котрі ґрунтувались на не повному з`ясуванні обставин справи.
Судом досліджено постанови слідчого від 08.08.2014 року та 27.11.2014 року в частині показів свідка ОСОБА_5 , які на думку скаржника є завідомо неправдивими. Встановлено, що в постанові від 27.11.2014 року дана особа надає додаткові свідчення, при цьому суд враховує, що постанови виносились в рамках одного провадження після скасування попередньої постанови. Тобто, слідчий мав можливість провести додатковий допит особи та з`ясувати нові обставини.
Суд критично оцінює доводи скаржника щодо завідомо неправдивих показів працівників міліції, оскільки суперечності в їх показах відсутні, йдеться мова лише щодо пригадування певних обставин.
Крім того, судами першої та апеляційної інстанції (справа №591/9196/14-к) перевірено правомірність винесення слідчим постанови про закриття кримінального провадження від 27.11.2014 року, оцінено повноту та достовірність зібраних доказів.
ОСОБА_3 було забезпечено можливість реалізації прав щодо збирання доказів, висловлення заперечень з приводу належності та допустимості наданих стороною обвинувачення засобів доказування.
Таким чином, суд оцінює подачу заяви до прокуратури та цієї скарги як намагання ОСОБА_3 переглянути процесуальні рішення органу досудового розслідування та суду, які не влаштовують скаржника. Переоцінка доказів слідчим суддею, вирішення питання про допустимість та належність доказів у даному судовому процесі є неприпустимою, порушуватиме процесуальний порядок вчинення таких дій.
Тому, скарга не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 214, 303-307 КПК України, слідчий суддя, -
В задоволенні скарги ОСОБА_3 від 01.04.2015р. на бездіяльність службової особи Прокуратури Сумської області щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі його заяви про вчинення співробітниками Роменського МВ УМВС України в Сумській області злочинів, передбачених ч.2 ст.365, ч.2 ст.373, ч.1 ст.374, ч.2 ст.384 КК України - відмовити.
Ухвала набирає чинності в момент її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1