Справа №11-1074 2007 року
Головуючий у 1-й інстанції Матвієнко В.М.
Доповідач: Давиденко Е.В.
УХВАЛА

Іменем України

2007 року жовтня
місяця 26 дня Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного
суду Полтавської області в складі:

Головуючого -
судді Кожевнікова
О.В.

суддів
Давиденка Е.В., Павленка В.П.

з участю
прокурора Гриня Н.Г.

захисника ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_1

розглянула у
відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальну справу за апеляцією засудженого
ОСОБА_1 на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 30
липня 2007 року.

Цим
вироком:

ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, уродженець м. Лубни Полтавської області, українець,
громадянин України, освіта середня, розлучений, має на утриманні неповнолітню
дитину 1997 року народження, не працючий, інвалід III групи,
мешкає за адресою АДРЕСА_1, раніше судимий:

- 14.09.2006
року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за ст. 185 ч.3 КК
України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України, звільнений
від відбування призначеного покарання з випробуванням на іспитовий строк 1 рік,
-

засуджений:

- за ст. 186 ч.2 КК України на 4 роки
позбавлення волі;

- за ст. 186 ч.3 КК України на 4 роки 1
місяць позбавлення волі;

- за ст. 15 ч.3, ст. 289 ч.2 КК України на 5
років позбавлення волі;

- за ст. 289 ч.2 КК України на 5 років 1
місяць позбавлення волі.

На підставі ст.
70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_1
призначено покарання 5 років 1 місяць позбавлення волі.

На підставі ст.
71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за
вироком Лубенського міськрайонного суду від 14.09.2006 року, остаточно ОСОБА_1
призначено покарання у вигляді 5 років 3 місяців позбавлення волі.

Вирішено долю
речових доказів.

Відповідно до
вироку ОСОБА_1 визнаний винним та засуджений за злочини, вчинені за наступних
обставин.

Так, 06 квітня
2007 року о 19 год. на вул.
Авангардна в м. Лубни Полтавської області біля території АЗС «Укрататнафта» у
громадянина ОСОБА_2 відкрито викрав мобільний телефон «Самсунг С-200» з
чіп-картою та грошами на рахунку, завдавши матеріальну шкоду

2

679 грн., та незважаючи на вимоги потерпілого повернути
майно, зник з місця скоєння злочину.

Через нетривалий
час, 09 квітня 2007 року о 01 год.
в АДРЕСА_2, відкрито заволодів мобільним телефоном з чіп-картою, грошами на
рахунку, що належали ОСОБА_3, спричинивши матеріальну шкоду 927 грн., та зник з
місця вчинення злочину.

Крім того, 04
травня 2007 року о 3 год.
ночі в АДРЕСА_3, маючи умисел заволодіти автомобілем ВАЗ-2103, д.н.з.
НОМЕР_1, вартістю 7751,75 грн., що належав ОСОБА_4, ОСОБА_1 проник в салон
автомобіля, шляхом відчинення замків дверей металевими ножицями, однак не довів
свій злочинний намір до кінця по незалежній від його волі причині, так як не
зміг завести транспортний засіб.

Після цього,
ОСОБА_1, незаконно заволодів розташованим поряд автомобілем ВАЗ-2101, д.н.з.
НОМЕР_2, що належав ОСОБА_5, спричинивши матеріальну шкоду потерпілій 5000 грн.

Також, 12 травня
2007 року о 19 год. 30 хв. в
АДРЕСА_4, ОСОБА_1, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, незаконно
заволодів автомобілем ІЖ-2717-230, д.н.з.НОМЕР_3, що належав ОСОБА_6, чим
завдав потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 18000 грн.

В апеляції
засуджений ОСОБА_1, визнаючи свою вину у скоєних злочинах та не оскаржуючи
кваліфікацію дій, зазначає про необхідність утримувати неповнолітню дитину та
батьків похилого віку, які мають важкий стан здоров'я, пом'якшуючи покарання
обставини такі як щире каяття, добровільне відшкодування завданих збитків,
прохання потерпілих не карати його суворо, важкий стан здоров'я, пов'язаний з
цукровим діабетом та ампутацією ноги, та просить пом'якшити призначене йому
покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Заслухавши
доповідача, засудженого ОСОБА_1 про пом'якшення призначеного покарання і в
останньому слові, захисника ОСОБА_7 на підтримку апеляції засудженого, думку
прокурора Гриня Н.Г. про виключення з вироку кваліфікуючої ознаки ст.ст. 15
ч.3, 289 ч.2; 289 ч.2 КК України - завдання значної матеріальної шкоди, а в
решті залишення вироку суду без змін, перевіривши доводи апеляції та матеріали
кримінальної справи, колегія суддів вважає, що апеляція засудженого не підлягає
до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до
ст. 365 ч.1 КПК України, висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин
справи, які не оспорювались і стосовно яких відповідно до вимог ст.ст. 299 ч.1,
301-1 КПК України докази не досліджувались, апеляційною інстанцією не перевіряються.

Районним судом
обґрунтовано та правильно визнано винним та засуджено ОСОБА_1 за вчинення
злочинів, передбачених ст.ст. 186 ч.2; 186 ч.3; 15 ч.3, ст. 289 ч.2; ст. 289
ч.2 КК України.

Але в порядку
ст. 365 ч.2 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне при кваліфікації
дій ОСОБА_1 виключити з вироку кваліфікуючу ознаку ст. 186 ч.2 КК України -
застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров'я потерпілого
та із погрозою застосування такого насильства, оскільки ОСОБА_1 вказаних дій не
вчиняв, та кваліфікуючу ознаку ст.ст. 15 ч.3, 289 ч.2; 289 ч.2 КК України -
завдання значної матеріальної шкоди, оскільки засуджений не завдав реальної
матеріальної шкоди потерпілим, а відповідно до п.17 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства
про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а
також про адміністративні правопорушення на транспорті» №14 від 23.12.2005 року
заподіяну вказаними злочинами матеріальну шкоду слід визнавати значною лише в
разі заподіяння реальних збитків, яких потерпілі зазнали у зв'язку зі знищенням
або пошкодженням транспортного засобу.

3

Разом з тим,
відповідає вимогам ст. 65 КК України
призначене районним судом ОСОБА_1
покарання, яке є близьким до мінімального, передбаченого санкціями за
відповідні злочини, обране з урахуванням даних про особу засудженого, ступеню
тяжкості і кількості вчинених злочинів та пом'якшуючих покарання обставин, в
тім числі на які засуджений посилається в апеляції.

Окрім цього,
встановлено, що ОСОБА_1 був засуджений за вчинення корисливого злочину,
звільнявся від відбування покарання з випробуванням, але під час іспитового
терміну вчинив дані злочини, що свідчить про його небажання стати на шлях
виправлення, а тому колегія суддів вважає, що саме призначене ОСОБА_1 покарання
є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

За таких
обставин, апеляція засудженого ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Виходячи з
наведеного, керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, колегія судців апеляційного
суду, -

УХВАЛИЛА:

Апеляцію
засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Вирок
Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від ЗО липня 2007 року
стосовно ОСОБА_1 - змінити. Виключити із вироку суду кваліфікуючі ознаки:

- за ст. 186 ч.2
КК України - застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та
здоров'я потерпілого та із погрозою застосування такого насильства;

- за ст.ст. 15
ч.3, 289 ч.2; 289 ч.2 КК України - завдання значної матеріальної шкоди. В інший
частині вирок стосовно ОСОБА_1 залишити без зміни.