У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати з кримінальних справ

Верховного Суду України у складі:

головуючого

- Присяжнюк Т.І.,

суддів

- Школярова В.Ф. і Таран Т.С.,

за участю прокурора

- Саленка І.В.

розглянула в судовому засіданні в м.
Києві 16 жовтня 2007 року кримінальну справу за касаційною скаргою
засудженої ОСОБА_1 на вирок Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська
від 4 жовтня 2006 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області
від 23 січня 2007 року.

Цим вироком

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1
року народження,

раніше не
судиму,

засуджено
за ст.368 ч.2 КК України, з застосуванням ст. 69 КК України, на 4 роки 1 місяць
позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади викладача, асистента,
консультанта у вищих і середніх учбових закладах України та займатися
діяльністю, пов'язаною з викладанням у вищих і середніх учбових закладах
України на строк три роки, без конфіскації майна.

На
підставі ст.72 ч.5 КК України зараховано в строк відбування покарання тримання
засудженої під вартою з 4 вересня по 4 жовтня 2006 року, тобто 1 місяць і
остаточно визначено ОСОБА_1 покарання 4
роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади викладача,
асистента, консультанта у вищих і середніх учбових закладах України та
займатися діяльністю, пов'язаною з викладанням у вищих і середніх учбових
закладах України на строк три роки, без конфіскації майна.

На
підставі ст.75 КК України ОСОБА_1
звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з
випробуванням, з іспитовим строком 3 роки.

На
підставі ст.76 КК України на неї покладено обов'язки не виїжджати за межі
України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої
системи, повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця
проживання чи роботи, періодично з'являтись для реєстрації в органи
кримінально-виконавчої системи.

Ухвалою
Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2007 року вирок щодо
ОСОБА_1 залишений без зміни.

За
вироком суду ОСОБА_1 визнано винною у тому, що вона, працюючи з асистентом
кафедри перекладу і іноземних мов ДДТУ, в період здачі іспитів умисно вимагала
у студентки ОСОБА_2 за приймання іспиту і позитивну оцінку під час здачі іспиту
хабар в розмірі 100 доларів США. Після чого 3 червня 2004 року, близько 14
год., в аудиторії № 419 корпусу №3 ДДТУ отримала від ОСОБА_2 за позитивну
оцінку при здачі іспиту за предметом “Французька мова” хабар в сумі 100 доларів
США, що за курсом Національного банку України становило 532 гривні 42 копійки.

У
касаційній скарзі засуджена ОСОБА_1 вказує на незаконність вироку, оскільки
висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. ОСОБА_1 винною себе
не визнає, вважає, що її вина не доведена, а по справі допущені істотні
порушення кримінально-процесуального закону, її не було повідомлено про день і
час розгляду справи в апеляційній інстанції. З цих підстав просить судові
рішення щодо неї скасувати, а справу направити на нове розслідування.

Заслухавши
доповідача, думку прокурора про необґрунтованість касаційної скарги ОСОБА_1,
перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню.

Як убачається з касаційної скарги ОСОБА_1,
вона оскаржує фактичні обставини справи, що відповідно до вимог ст.378 КПК
України не є предметом касаційного розгляду, а тому колегія суддів виходить з
фактичних обставин, встановлених судом.

Порушень
кримінально-процесуального чи кримінального закону, які б вплинули чи могли
вплинути на висновки суду щодо доведеності винності засудженої та правильність
кваліфікації її дій, по справі не виявлено.

Також суд
обґрунтовано дійшов висновку про можливість призначення засудженій покарання з
застосуванням ст.69 КК України, врахувавши відсутність тяжких наслідків від
злочину, вчинення злочину вперше та позитивну характеристику засудженої за
місцем проживання.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що
суд неправильно призначив покарання ОСОБА_1, всупереч вимогам ч.5 ст.72 КК
України, зменшивши призначене ним же покарання шляхом зарахування у строк
відбування покарання засудженій часу перебування під вартою з 4 вересня по 4
жовтня 2006 року.

Тому
вирок суду в частині призначеного ОСОБА_1 покарання підлягає зміні.

Необґрунтованими
і такими, що не підлягають задоволенню, є доводи касаційної скарги засудженої
про порушення кримінально-процесуального закону і неповідомлення її про час
розгляду справи апеляційним судом.

Як
убачається з матеріалів справи, всі особи, що зазначенні у ст.348 КПК України,
в порядку, передбаченому ст.351 КПК України, були повідомленні про надходження
апеляційного подання і апеляційної скарги (т.2 а.с.155,158), їм роз'яснено
право на ознайомлення з ними та подання заперечень, ці ж особи, в порядку,
передбаченому ст.354 КПК України, були повідомленні про дату розгляду справи
апеляційним судом (т.2 а.с.173).

Керуючись
ст. 394-396 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л
и л а :

касаційну
скаргу засудженої задовольнити частково.

Вирок
Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 4 жовтня 2006 року та ухвалу
Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2007 року щодо ОСОБА_1
змінити.

Пом¢якшити ОСОБА_1 покарання і вважати її засудженою за
ст.368 ч.2 КК України з застосуванням ст.69 КК України на 4 роки позбавлення
волі з позбавленням права обіймати посади викладача, асистента, консультанта у
вищих і середніх учбових закладах України та займатися діяльністю, пов'язаною з
викладанням у вищих і середніх учбових закладах України на строк три роки, без
конфіскації майна.

Виключити
з вироку суду та ухвали апеляційного суду вказівку про зарахування у строк
відбування покарання ОСОБА_1 час тримання під вартою з 4 вересня по 4 жовтня
2006 року.

У решті
судові рішення щодо ОСОБА_1 залишити без зміни.

Судді :

Присяжнюк Т.І. Школяров В.Ф. Таран Т.С.