Справа № 11-488-2007 Головуючий у 1-й
інстанції: Покровська Т.С.
Категорія: ст. 307 ч.2 КК України Доповідач: Пустовар М. Л.
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів
судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області

у складі:

головуючої Куценко
О.В.,

суддів Губи
О.О., Пустовара М. Л.,

при секретарі Гарусенко
Л.М. ,

за
участю прокурора Брек
Г.С. ,

захисника ОСОБА_1,

засудженої ОСОБА_2,

26
червня 2007 року розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальну справу за апеляцією
прокурора Корабельного р-ну м. Миколаєва
на вирок Корабельного райсуду
м. Миколаєва від 5
квітня 2007 року, яким:

- ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженка та жителька АДРЕСА_1,

зареєстрована у АДРЕСА_2, з
середньою освітою,

заміжня, має на утриманні
неповнолітню дитину, працюючу за угодами
у

приватних осіб, раніше не судиму;

- засуджена за ст. 307 ч. 2 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України,

на 5 років позбавлення волі.

На
підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнена від
відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки та
зобов'язана не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без
дозволу органів кримінально-виконавчої системи,
повідомляти ці органи про зміну місця проживання чи роботи, періодично з'являтися для реєстрації у ці
органи.

За
вироком ОСОБА_2 визнано винуватою у тому,
що 3 листопада 2006 року,
приблизно о 21 год.
30 хв., вона, знаходячись на перехресті проспектів
Октябрьського та Корабелів у м.
Миколаєві, у невстановленої особи
незаконно з метою збуту придбала не менше 11, 1 гр. особливо небезпечного
наркотичного засобу - канабісу (марихуани),
який перенесла за місцем своєї реєстрації: АДРЕСА_2, де незаконно його зберігала.

7 листопада 2006 року, у період з 16-ї до 16 год. 12 хв., вона ж,

перебуваючи у тій же квартирі,
незаконно збула канабіс особі під псевдонімом

„Петров П.П." у кількості 3, 5 гр.

10
листопада 2006 року, приблизно о 15
годині, вона ж, знаходячись у 3-му під'їзді АДРЕСА_2, незаконно збула канабіс гр-ці ОСОБА_3 у
кількості не менше 2, 2 гр.

13
листопада 2006 року, у період з 17.05 до
17.15, вона ж, там же незаконно збула особі під псевдонімом
„Петрова Т.П." канабіс у кількості 2, 9 гр.

У той же
день, у період з 17.45 до 18.30, у неї ж,
за адресою: АДРЕСА_2, при
проведенні догляду працівниками міліції вилучено канабіс у кількості 2, 5 гр.
та гроші, у сумі 30 грн., використані для проведення оперативної
закупівлі наркотиків.

В апеляції прокурор, не оспорюючи кваліфікацію вчиненого засудженої

та розмір покарання у виді позбавлення волі, просить вирок у відношенні

ОСОБА_2 скасувати за безпідставністю звільнення її від відбування

покарання та незастосування додаткового покарання у виді конфіскації майна,

постановити новий вирок, яким засудити
ОСОБА_2 за ч.2 ст. 307 КК

України на 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна у кримінально-

виконавчій установі.

Посилається
на полишення судом поза увагою вчинення ОСОБА_2 трьох епізодів особливо тяжкого
злочину, пов'язаного з незаконним обігом
наркотичних засобів, що є серйозним
соціальним фактором, який негативно
впливає на життя, здоров'я та
благополуччя людей.

Також, суд без належного підтвердження визнав
обставиною, що пом'якшує покарання, щире каяття засудженої, хоча на думку апелянта, такого каяття ОСОБА_2 ні на досудовому
слідстві, ні у судовому розгляді справи
не виявила.

Відсутні
докази про справі і у частині рішення суду про утримання засудженою
неповнолітньої дитини та хворих батьків. Більш того, ця начебто пом'якшувальна обставина
суперечить встановленому у судовому розгляді сімейному стану засудженої.

Безпідставні
висновки суду і про вчинення злочину внаслідок збігу тяжким матеріальних
обставин, тому як у вироку не
зазначено, які це обставини та у чому
вони полягають.

Судом не
зараховано, що ОСОБА_2 тривалий час сама
зловживає наркотичними засобами та не має постійного місця роботи.

Суд, крім того не вмотивував свого рішення про
звільнення засудженої від додаткового покарання - конфіскації майна.

Таким чином, на переконання апелянта, суд 1-ї інстанції, порушивши
принцип індивідуалізації покарання, прийнявши до уваги лише задовільні
характеристики засудженої та відсутність судимості, не врахував тяжкість та особливу суспільну
небезпеку скоєного ОСОБА_2, тому призначив
їй покарання явно не справедливе,
зважаючи на його надмірну м'якість.

Іншими
учасниками процесу апеляцій на вирок не подано.

Заслухавши
доповідача, пояснення прокурора на
підтримку апеляції, думку засудженої і
її захисника про залишення вироку без зміни,
перевіривши матеріали справи та обсудивши
доводи апеляції, колегія суддів
визнає апеляцію такою, що підлягає
задоволенню частково, виходячи з таких
підстав.

Винність
засудженої ОСОБА_2 у незаконному збуті наркотичного засобу за обставин, викладених у вироку, підтверджується дослідженими в судовому
засіданні доказами. Встановленим фактичним обставинам справи та зібраним
доказам судом першої інстанції дана належна оцінка. Дії засудженої правильно
кваліфіковані за ч.2 ст. 307 КК України.

Фактичні
обставини справи та кваліфікація дій засудженого апелянтом не оспорюються.

Що ж
стосується доводів апелянта про неправильне звільнення засудженої від
відбування покарання, то колегія суддів
визнає їх обґрунтованими.

При
призначенні покарання суд 1-ї інстанції,
врахувавши обставини, що
пом'якшують покарання (відсутність судимості,
щире каяття, визнання вини, позитивні характеристики, утримання неповнолітньої дитини та хворих
батьків, вчинення злочину внаслідок
збігу тяжких матеріальних обставин), та
визнавши їх виключними, прийшов висновку
про можливість застосування до покарання ОСОБА_2 положень ст. 69 КК України.

Враховуючи
пом'якшуючі покарання обставини, суд
обґрунтовано призначив ОСОБА_2 покарання у мінімальних межах, передбачених санкцією ч.2 ст. 307 КК України, та,
застосувавши ст. 69 КК
України, не призначив їй додаткового
покарання у виді конфіскації майна.

Проте, звільняючи ОСОБА_2 від відбування покарання з
випробуванням, суд не умотивував свого
рішення, не навів у вироку, з урахуванням яких обставин він прийшов до
висновку про можливість такого звільнення.

Тому судом не
обґрунтовано застосовано ст. 75 КК
України.

Крім
того, суд при постановленні вироку не
зважив, що підсудною вчинено тяжкий
злочин (ч.4 ст. 12 КК України), його особливу соціальну небезпеку у сфері
здоров'я населення та у кількості трьох злочинних епізодів, що є порушенням вимог п.п.2, 3 ч.1 ст. 65 КК України і роз'яснень п.2 постанови

Пленуму Верховного Суду України
№ 7 від 24.10.2003 р.
„Про практику призначення судами
кримінального покарання",
відповідно до яких: „Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин злочину, його наслідків і даних про особу судам
належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш
суворого покарання особам, які вчинили
злочини на ґрунті пияцтва,
алкоголізму,
наркоманії" і п.3 цієї
постанови про те, що, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого
злочину, суди повинні виходити з
класифікації злочинів ( ст. 12 КК), а
також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма
вини, мотив і мета, кількість епізодів злочинної діяльності).

Таким
чином, районним судом не виконано вимоги
ч.1 ст. 75 КК України про підстави, на яких ґрунтується висновок щодо звільнення
від відбування покарання та п.9 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду
про те, що рішення суду про звільнення
засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином
умотивоване.

Відповідно
до того, вирок у цій частині має бути
скасовано з постановлянням апеляційним судом,
згідно із п.4 ч.1 ст. 378 КПК
України, свого вироку.

Зважаючи
на наведене, тяжкість скоєного ОСОБА_2
та кількість епізодів злочинної діяльності,
колегія судів приходить висновку про необхідність направлення засудженої
для відбування покарання до кримінально-виконавчої установи на строк, визначений вироком суду 1-ї інстанції, визнаючи таке покарання необхідним і
достатнім для виправлення засудженої та попередження вчинення нею нових
злочинів.

У
частині призначення ОСОБА_2 додаткового покарання -конфіскації майна - апеляція
не підлягає задоволенню, оскільки за
змістом висновку суду у вироку,
положення ст. 69 КК України
застосовані саме щодо непризначення такого додаткового покарання.

Свій
висновок суд належним чином вмотивував, навівши
достатні підтвердження свого рішення, з
яким колегія суддів згодна.

Доводи
апелянта про безпідставне визнання судом 1-ї інстанції факту каяття засудженої
спростовані протоколом судового засідання,
з якого вбачається, що ОСОБА_2
визнала себе виною повністю, щиро
покаялась та надала пояснення,
відповідні встановленим у судовому розгляді фактичним обставинам справи.

Наявність
у ОСОБА_2 на утриманні неповнолітньої дитини та хворих батьків похилого віку
підтверджено відповідними особистими документами, довідками,
виписками з медичних установ і характеристиками з місця проживання (а.с.
135, 136, 166-170).

Щодо
вчинення злочину внаслідок тяжкого матеріального стану сім'ї засудженої
(виховання дитини без участі іншого подружжя),
то ця обставина не спростована стороною обвинувачення.

Керуючись ст. 378 КПК України, колегія суддів

засудила:

Апеляцію
прокурора Корабельного р-ну м. Миколаєва
задовольнити частково.

Вирок
Корабельного районного суду м. Миколаєва
від 5 квітня 2007 року у відношенні засудженої ОСОБА_2 у частині звільнення
засудженої від відбування покарання з випробуванням скасувати.

Призначити
ОСОБА_2 покарання за ч.2 ст. 307 КК
України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі строком на п'ять
років без конфіскації майна, з
відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі.

Запобіжний
захід засудженій ОСОБА_2 - підписку про невиїзд -залишити без зміни до набрання
вироком законної сили.

Строк
відбування покарання ОСОБА_2 відраховувати з дня приведення вироку до
виконання.

Зарахувати
в строк відбування покарання знаходження ОСОБА_2 під вартою у період з 13-го по
16 січня 2006 року.

В іншій частині
вирок суду 1-ї інстанції залишити без зміни.

Вирок
апеляційного суду може бути оскаржений до Судової палати у кримінальних справах
Верховного Суду України через апеляційний суд Миколаївської області протягом
місяця з моменту його оголошення.