УХВАЛА

ІМ'ЯМ УКРАЇНИ

03
жовтня 2007 року м. Ужгород

Апеляційний суд
Закарпатської області в складі: головуючого - Крегула м. м. , суддів - Животова Г.О., Стана І.В. з участю прокурора - Фрицюк В.В.

розглянув
у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією прокурора, який брав участь у розгляді справи судом
першої інстанції та засудженого ОСОБА_1
на вирок Ужгородського міськрайонного суду від 30 травня 2007 року, яким

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця та мешканця АДРЕСА_1,
українця, громадянин
України, освіта середня, не одружений,
не працює, раніше судимий

30
травня 2002 року вироком Ужгородського міського суду за ч.2 ст. 186,
ч.3 ст. 186, ст. 198,
ст. 70, ст. 71 КК України і
остаточно призначено покарання 4 (чотири) роки шість місяців позбавлення волі;

засуджений:-
за ч.2 ст. 184 КК України на чотири
(чотири) роки

позбавлення
волі; за ч.4 ст. 296 КК України на
З(три) роки

позбавлення
волі; за ч.2 ст. 342 КК України на
2(два) роки

позбавлення волі; за ч.2 ст. 345 КК України на 3 (три) роки

позбавлення волі.

На
підставі ст. 70 КК України шляхом
поглинання більш суворого покарання менш суворим призначено ОСОБА_1 4 (чотири) роки позбавлення волі ,

На
підставі ст. 7І КК України до покарання
за даним вироком частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком
Ужгородського міського суду від 30.05.2002 року та остаточно призначено
ОСОБА_1. 5(п'ять) років позбавлення
волі.

Строк
відбуття покарання ОСОБА_1. рахувати з моменту затримання - 18 липня 2006 року.

ОСОБА_2, уродженця м. Суми, мешканця АДРЕСА_2, українця,
громадянина України, освіта
середня, не одружений, не працює,
раніше не судимий, -

Справа: № 11-64007

Категорія: ст. 296 ч. 4 КК України

Головуючий у
першій інстанції: Ференц
A.M. Доповідач: Крегул М. М.

засуджений за ч.2
а ст. 186 КК України на
5(п'ять) років позбавлення волі.

На
підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2. звільнено від відбування призначеного
покарання з випробуванням з встановленням йому іспитового строку 3 (три) роки.

Запобіжний
захід ОСОБА_2. до набрання вироком законної сили змінено з тримання під вартою
на підписку про невиїзд та постановлено звільнити з-під варти в залі суду.

Як
визнав доведеним суд першої інстанції,
ОСОБА_1. засуджений за те, що 04 червня 2006 року біля 20-00 години за
попередньою змовою з ОСОБА_2 в
приміщенні АДРЕСА_3 умисно , повторно з метою заволодіння чужим майном з
корисливих мотивів із застосуванням насильства,
яке не є небезпечним для життя і здоров'я, що проявилося в нанесенні ОСОБА_3 ударів
ногами і руками в обличчя і тулуб,
відкрито викрав в нього належні йому джинсову курточку вартістю 220
грн., гроші в сумі 200 грн., ключі від квартири вартістю 5 грн., чим спричинив йому матеріальної шкоди на
загальну суму 425 грн.

Крім того, 30 червня 2006 року біля 7-30 години
ОСОБА_1. перебуваючи в стані
алкогольного сп'яніння, зайшов в двір будинку АДРЕСА_4, де почав грубо порушувати громадський
порядок, голосно кричати і будити
мешканців даного будинку, після чого
мешканець даного будинку ОСОБА_4.
намагався вивести його за межі двору,
то ОСОБА_1. вчинив з ним
бійку, застосувати ніж і порізав палець
потерпілого ОСОБА_4. , а потім наніс
удар ножем в поперекову ділянку зліва,
що згідно висновку експерта № 890 від 31 липня 2006 року кваліфіковано
як легкі тілесні ушкодження.

Крім
того , 12 липня 2006 року в ході
проведення оперативно-розшукових заходів біля 18-00 години в АДРЕСА_1
оперуповноваженими відділення карного розшуку Ужгородського MB УМВС
України в Закарпатській області лейтенантом міліції ОСОБА_5. був помічений громадянин ОСОБА_1, який знаходився в розшуку. Коли працівники
міліції почали наближатися до нього, щоб
встановити його особу, ОСОБА_1, побачивши їх,
з метою уникнути відповідальності,
забіг у під'їзд будинку АДРЕСА_1
і через балкон зайшов у квартиру НОМЕР_1, звідки через вікно втік разом з ОСОБА_6. Коли
ОСОБА_7 наздогнав ОСОБА_1, схвативши за плече з метою
фізичною затримання, ОСОБА_1. вчинив активну фізичну протидію здійснюваному
ОСОБА_7 правомірному затриманню, від
чого ОСОБА_7 впав на землю і отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого
перелому нижньої третини діалізу п'ятої п'ясної кістки правої кисті із
зміщенням уламків, тобто тілесні
ушкодження середньої тяжкості.

В апеляції
прокурора вказується на те, що
ОСОБА_1. судом неправильно призначено
покарання за сукупністю вироків, не
враховано, що за попереднім вироком суду
від 30.05.2002 року він не відбув повністю покарання, був умовно-достроково звільнений на 10
місяців 29 днів, а тому просить вирок
суду скасувати, а справу

направити на
новий судовий розгляд, щодо засудженого
ОСОБА_2., то суд першої інстанції не
взяв до уваги, що останній вчинив злочин
в неповнолітньому віці, а тому при
звільненні від відбуття покарання з випробуванням слід застосувати вимоги ст. 104 КК України.

В своїй
апеляції засуджений ОСОБА_1. вказує, що
органом досудового слідства допущена неповнота,
що не може бути усунуто в судовому засіданні, а тому просить вирок суду скасувати, а справу направити для проведення додаткового
розслідування.

Заслухавши
доповідь судді, промову прокурора, яка просила вирок скасувати та обговоривши
доводи апеляції, колегія суддів
приходить до переконання, що апеляція
прокурора підлягає до задоволення, а
апеляція засудженого ОСОБА_1. - до
часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно
до ст. 323 КПК України вирок суду повинен бути законним і
обґрунтованим.

Суд
обґрунтовує вирок лише на тих доказах,
які були розглянуті в судовому засіданні.

Суд
оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням,
що ґрунтується на всебічному,
повному і об'єктивному розглядові всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Як
видно, у вироку суду дії ОСОБА_1, що мали місце 30 червня 2006 року, кваліфіковано за ч.2 ст. 296 КК України, а засуджено його за ч.4 цієї ж статті, що є істотним порушенням
кримінально-процесуального закону.

Крім
того, у вироку не наведено показань
свідків, які безпосередньо допитані в
судовому засіданні, зокрема свідків
ОСОБА_8 , ОСОБА_9.

Відповідно
до ст. 257 КПК України суд першої
інстанції при розгляді справи повинен безпосередньо дослідити докази в справі:
допитати підсудних, потерпілих, свідків,
заслухати висновки експертів,
оглянути речові докази, оголосити
протоколи та інші документи.

Так, підсудний ОСОБА_1. вину у вчиненні злочинів визнав
частково, заперечивши викрадення речей у
потерпілого ОСОБА_3 та заперечив факт навмисного нанесення ушкоджень ножем
потерпілому ОСОБА_4, а пояснив, що це
була з його боку самооборона. Також заперечив факт нанесення тілесних ушкоджень
працівнику міліцію ОСОБА_7. , пояснивши ,
що зам біг
інший працівник міліції, а ОСОБА_7 вже
знаходився з поламаним пальцем , коли
ОСОБА_1 впіймали.

Суд належним
чином не перевірив ці обставини та без допиту в судовому засіданні свідків
ОСОБА_10. , ОСОБА_2.,
ОСОБА_11, ОСОБА_12., ОСОБА_13.,
показання яких мають істотне значення для правильного вирішення
справи, без усунення суперечностей
визнав винним ОСОБА_1у викраденні речей у потерпілого ОСОБА_3 без
всебічного, повного і об'єктивного

дослідження
доказів, що є істотним порушенням вимог
кримінально-процесуального закону.

Суд
також не допитав у судовому засіданні потерпілих ОСОБА_3, ОСОБА_4. ,
ОСОБА_7., показання яких мають
істотне значення для вирішення справи,
надав перевагу показанням осіб,
які не допитувались у судовому засіданні.

Крім
того, судом першої інстанції при
розгляді справи не дотримано вимоги кримінально-процесуального закону, які регламентують участь потерпілого в
судовому розгляді, чим були істотно
порушені права и законні
інтереси потерпілих у даній справі.

Відповідно
до ст. 70 КК України остаточне покарання
за сукупністю злочинів визначається шляхом поглинання менш суворого покарання
більш суворим, а не навпаки, як визначив у вироку суд.

Судом
також неправильно визначено остаточне покарання ОСОБА_1. , оскільки не враховано, що останній був умовно-достроково звільнений
від відбуття покарання, призначеного
вироком Ужгородського міського суду від 30.03.2002 року, на 10 місяців 29 днів, що і являється не відбутою частиною
покарання.

Як
видно, судом першої інстанції зазначених
вимог закону не дотримано та неправильно застосовано як принцип поглинання
покарань ОСОБА_1 за сукупністю
злочинів, так і зарахування не відбутої
частини покарання.

Щодо
засудженого ОСОБА_2., то суд першої
інстанції не взяв до уваги, що останній
вчинив злочин в неповнолітньому віці, а
тому при звільненні від відбуття покарання з випробуванням до нього слід
застосувати вимоги ст. 104 КК України.

Крім
того, у вироку допущено неточності щодо
анкетних даних засудженого ОСОБА_2. , а
саме, у вступній частині зазначено по
батькові ОСОБА_2, а в резолютивній
частині - ОСОБА_2.

З
врахуванням наведеного, апеляція
прокурора підлягає до задоволення, а
апеляція засудженого ООСОБА_1. - до
часткового задоволення.

Як
видно, суд першої інстанції в процесі
розгляду справи допустив істотні порушення кримінально-процесуального
закону, належним чином не перевірив
достовірність доказів у справі, надав
перевагу одним доказам на іншими, що
позбавило суд можливості постановити законний і обґрунтований вирок.

Оскільки
прокурором та засудженим у апеляціях не ставиться питання про скасування вироку
саме з підстав, зазначених в ч.1 ст. 378 КПК
України, а у справі допущено
істотні порушення кримінально-процесуального закону, неповнота та однобічність судового
слідства, які унеможливлюють постановления вироку без
належного дослідження усіх доказів у справі,
вирок підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий
розгляд.

Керуючись ст.
ст. 365, 366 КПК України, апеляційний суд -

ухвалив:

Апеляцію
прокурора, який брав участь у розгляді
справи судом першої інстанції задовольнити,
апеляцію засудженого ОСОБА_1
задовольнити частково.

Вирок Ужгородського
міськрайонного суду від 30 травня 2007 року скасувати, кримінальну справу направити на новий розгляд
до того ж суду в іншому складі.