Єдиний унікальний № 500/1160/15-к
Провадження № 1-кп/500/180/15
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________
ВИРОК

Іменем України
24 червня 2015 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,
захисник ОСОБА_4 ,
обвинувачений ОСОБА_5 ,

потерпіла ОСОБА_6 ,
розглянувши в місті Ізмаїлі Одеської області у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0003157, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, із вищою освітою, не працюючого, перебуває у фактичних шлюбних відносинах, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

встановив:
06 листопада 2014 року, приблизно о 10:20 10:30 годині, ОСОБА_5 знаходячись на земельній ділянці, яка розташована у дворі будинку АДРЕСА_2 , умисно в ході конфлікту, що виник під час встановлення меж земельних ділянок, з метою спричинення тілесних ушкоджень наніс ОСОБА_6 один удар кулаком лівої руки у виличну область обличчя справа, чим спричинив останній легке тілесне ушкодження у виді забою м`яких тканин.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у пред`явленому йому обвинуваченні не визнав повністю та пояснив, що 06 листопада 2014 року, приблизно о 09:30 годині, комісія в складі: державного виконавця ОСОБА_7 , двох понятих та за участю незалежного експерта з розмежування ОСОБА_8 почала виконувати рішення суду по розмежуванню земельних ділянок. Фактичним власником будинку, де він проживає, являється його співмешканка ОСОБА_9 , яка в той день була вдома і з вікна спостерігала за тим, як проводилися заміри, сама участі не приймала, щоб попередити виникнення конфлікту, оскільки протягом останніх восьми років між нею і ОСОБА_6 склалися неприязні стосунки. Під час проведення замірів на територію через отвір в паркані також проникли ОСОБА_6 з чоловіком. Проведення замірів тривало приблизно 1,5 2 години, по закінченню, приблизно об 11:30 годині, комісія покинула територію подвір`я, направившись до виходу, але ОСОБА_6 з чоловіком залишилися на його території, і не хотіли її залишати, у зв`язку з чим на ділянці розмірами 6х8 м. біля отвору в паркані, крізь який пройшли ОСОБА_6 з чоловіком, навпроти шиферного паркану між ними відбувся словесний конфлікт, що тривав приблизно 1 2 хвилини. Він ніяких дій не вчиняв, ОСОБА_6 і її чоловік стояли перед ним на відстані приблизно 3 4 м. і не хотіли йти, а він казав їм вийти туди, звідки вони прийшли, на що ОСОБА_6 почала висловлювати на його адресу образи, а він чекав, доки вона вийде. ОСОБА_10 почала кричати, що він її б`є, кликала свідків і обвинуватила його в тому, що він її побив. В руках у нього нічого не було, він не завдавав удар потерпілій та вона не падала. Коли він побіг в сторону вулиці, хтось з комісії, можливо хтось з понятих, повертався йому назустріч. Також, до офіційного розмежування він побудував частину паркану у дворі із сітки довжиною приблизно 15 м. до першого повороту з боку сараю, не зносячи старий паркан. Поворот паркану з боку сараю був із сітки. На території, що належить ОСОБА_6 , він нікого не бачив, в тому числі за хвірткою. Після конфлікту вони всі вийшли на вулицю, де ОСОБА_6 продовжувала кричати, також вибігла її мати. При підписанні документів він бачив потерпілу, з нею все було в порядку, видимих тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 не було. ОСОБА_6 не хотіла підписувати документи та примушувала присутніх бути свідками того, що він начебто її побив. Йому відразу було відомо, що його співмешканка бачила, що відбулося, він про це говорив слідчому, проте слідчий відмовився її допитувати. Письмове клопотання про допит дружини він слідчому не подавав.

Однак, не зважаючи на невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_5 , його вина в умисному легкому тілесному ушкодженні в повному обсязі підтверджується сукупністю наступних доказів, досліджених в судовому засіданні.

Так, потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що з обвинуваченим вона не підтримує ніяких стосунків. Вперше вони познайомилися лише на засіданні апеляційного суду. За рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області за ними визнали частину земельної ділянки площею 164 м2. 06 листопада 2014 року державним виконавцем ОСОБА_7 , за участю понятих та спеціаліста ОСОБА_8 , який повинен був геодезичним методом встановити відповідні точки, проводилося виконання рішення суду. Вони з чоловіком з дозволу ОСОБА_7 пройшли на ділянку, на якій встановлювалися межі, крізь отвір в паркані в місці розташування дерев`яної стінки від колишнього туалету. Заміри тривали приблизно 2 2,5 години. За результатами встановлених меж ОСОБА_5 був незадоволений тим, що частину паркану, яку він вже встановив, необхідно було розбирати і переставляти. Після закінчення замірів, коли всі пішли, її чоловік знаходився на відстані витягнутої руки від неї, ОСОБА_5 також перебував біля неї. Вона розвернулася і зібралася йти в напрямку отвору в паркані. В цей момент ОСОБА_5 почав підштовхувати її в праве плече, на що вона, повернувшись до нього в пів оберту, відповіла йому прибрати руки. В правій руці ОСОБА_5 тримав кувалду, якою забивав кілочки, а лівою рукою завдав їй удар по обличчю в праву щоку під оком. Від удару вона почала падати, що побачив її чоловік, який підхопив її та став між ними. ЇЇ мати бачила це і почала кричати, після чого всі учасники повернулися на місце конфлікту. Далі вони вийшли крізь отвір в паркані у свій двір, і вже після цього вона вийшла на вулицю підписувати документи. На вулиці ОСОБА_5 поводив себе тихо. Можливо відразу ушкодження не було видно, проте вона відчувала місце удару. Потім, коли вони пішли до міліції, вже був видний набряк. Територія, на якій ОСОБА_5 завдав їй удар, належала їм за рішенням суду, це відбулося у вузькому проході за флігелем, до якого прибудований сарай, у зв`язку з чим учасники розмежування, які вийшли, не могли цього бачити. На момент події ОСОБА_5 був встановлений паркан, частина його була із сітки, а частина в формі куту з шиферу, однак був розташований ближче до її земельної ділянки приблизно на 20 30 см., порівняно з відповідним парканом у формі куту на зведеному плані. Сітка була тільки в напрямку городу, а все інше було збудовано з шиферу. З цього кута з шиферу був прохід на територію, яка була відведена їй, оскільки паркан, був зроблений не до кінця. Одне вікно будинку ОСОБА_5 виходило на їхню територію. В той день ОСОБА_9 вона не бачила.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що з обвинуваченим він не перебуває в будь-яких стосунках, а потерпіла ОСОБА_6 являється його дружиною. ОСОБА_5 привіз державного виконавця та понятих, також приїхав ОСОБА_8 для встановлення точної межі між земельними ділянками. ОСОБА_5 не пустив їх на територію ОСОБА_9 через хвіртку, у зв`язку з чим вони відсунули шматок паркану і пройшли туди. Під час проведення розмежування ОСОБА_5 перебував у збудженому стані, він постійно обурювався з приводу місця встановлення меж. Заміри тривали приблизно годину. Коли точки були поставлені, державний виконавець, поняті та ОСОБА_8 пішли, а їх ОСОБА_5 не хотів випускати через хвіртку, сказавши, щоб вони виходили так само, як і зайшли, і вони направились щоб вийти крізь отвір в паркані. Він йшов перший, а дружина йшла за ним, і ОСОБА_5 штовхнув її, а коли вона обернулася і сказала тому прибрати руки, той вдарив її в обличчя. Його дружина падала і він її підтримав, поставивши на ноги, а коли він зробив крок до ОСОБА_5 , той замахнувся на нього кувалдою. В цей момент його теща ОСОБА_12 , яка все бачила, підняла крик. Першим повернувся понятий, вийшовши з-за рогу. На той момент з вулиці не було видно місце конфлікту, оскільки там стояв сарай а також паркан з шиферу. Державний виконавець та поняті, виходячи, обійшли гараж і не могли бачити місце конфлікту. Потім всі вони вийшли на вулицю, де підписували акт про встановлення точок. Там же на вулиці в присутності всіх він викликав працівників міліції. Потім після підписання акту його дружині стало погано і вони викликали швидку. Коли вони приїхали до міліції, їх направили до судового експерта, який зафіксував пошкодження. Перед конфліктом у його дружини тілесних ушкоджень не було, відразу після удару видимих ушкоджень у неї видно також не було. Швидка приїхала приблизно через півгодини після конфлікту, і в цей час вже було видно місце удару була припухлість, а наступного дня був синець на цьому місці. Конфлікт відбувся навпроти сараю. З вікна ОСОБА_9 не видно цього місця, оскільки заважає сарай, крім того приблизно о 08:30 годині ОСОБА_9 пішла кудись з дому, після чого він її не бачив.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що з обвинуваченим ОСОБА_5 вона не перебуває ні в яких стосунках. Потерпіла ОСОБА_6 являється її донькою. В той день, приблизно о 09:00 годині, комісія з встановлення меж земельних ділянок зайшла у двір, ОСОБА_5 не впустив її доньку з чоловіком, і ті пройшли через їхню ділянку, відсунувши дерев`яний щит в паркані, а вона залишилася за парканом і була там весь час, доки проводилися заміри, які тривали близько години. Коли була встановлена остання точка розмежування, вона бачила як державний виконавець з понятими та ОСОБА_8 вийшли, зайшовши за гараж. А її донька з чоловіком затрималися, оскільки фарбували балончиком останню точку. Коли її донька з чоловіком повернулися, щоб виходити крізь отвір в паркані, ОСОБА_5 , в руках якого був молоток, почав підштовхувати її доньку, на що та обернулася і сказала тому прибрати руки, і тоді ОСОБА_5 вдарив її в праву щоку. Вона стояла в проймі паркану, де була відсунута дерев`яна частина, на відстані приблизно 2 3 метрів від тих, і почала кричати, що ОСОБА_5 б`ється. Коли молоді люди почали повертатися, ОСОБА_5 відкинув молоток і присів. Після цього її донька з чоловіком пройшли через їхній двір на вулицю до державного виконавця, де підписували документи, а вона намагалася викликати міліцію, проте у неї не вийшло і вона, вийшовши на вулицю, попросила викликати міліцію по мобільному телефону. Потім її донька зайшла до дому, в неї почала опухати щока та їй стало погано, у зв`язку з чим вони викликали швидку допомогу. У зв`язку з тим, що працівники міліції так і не приїхали, її донька з чоловіком самі поїхали до міліції. ОСОБА_9 під час цих подій вдома не було. Лише приблизно о 17:00 годині ОСОБА_5 повернувся на машині разом з ОСОБА_9 . З вікна будинку ОСОБА_9 неможна було бачити місце конфлікту, оскільки були перешкоди оглядовості. До цих подій у її доньки не було ніяких ушкоджень, а після у неї була припухла щока та почервоніння.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що працює директором приватного підприємства «Геоінформсервіс». Восени за рішенням суду він здійснював виділ земельної ділянки на місцевості. Також брали участь державний виконавець ОСОБА_7 та двоє понятих. Заміри тривали приблизно 30 40 хвилин. Під час проведення цих дій були присутні ОСОБА_6 з чоловіком, а з іншої сторони був обвинувачений ОСОБА_5 . На іншій території по той бік паркану перебувала літня жінка. Йому допомагали чоловік ОСОБА_6 і обвинувачений ОСОБА_5 . Після встановлення міток він вийшов до машини, де складав інструмент, також вийшли інші учасники з інтервалом приблизно 1 2 хвилини, після чого вийшла ОСОБА_6 , яка була схвильована та сказала, що її хтось вдарив. Перед цим криків він не чув. Тілесних ушкоджень на її обличчі він не бачив. Під час проведення замірів між сторонами були неприємні розмови, які виходили з обох сторін, проте криків не було. На ділянці, від якої відрізалася частина, частково був поставлений паркан з шиферу, до будівлі. Кілочки забивали на ділянці, від якої відрізалася ділянка. З місця, де встановлювали останній кілочок, будинку обвинуваченого видно не було там був гараж та прибудова до нього.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що вона була залучена державним виконавцем ОСОБА_7 в якості понятої при проведенні розмежування земельної ділянки. Крім неї та державного виконавця брав участь другий понятий на ім`я ОСОБА_14 та спеціаліст ОСОБА_8 . Заміри відбувалися приблизно протягом півтори години. При замірах були присутніми ОСОБА_6 , її чоловік, які пройшли на ділянку крізь отвір в старому дерев`яному паркані. У дворі суміжної ділянки знаходилася мати ОСОБА_6 . Були забиті кілочки, після чого вона, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і другий понятий залишили ділянку і вийшли на вулицю, в ОСОБА_6 , її чоловік і ОСОБА_5 залишилися там, оскільки ОСОБА_5 не дозволив ОСОБА_6 вийти крізь хвіртку, сказавши щоб та виходила так само, як вона туди потрапила. Де саме вони залишалися вона не пам`ятає, приблизно посередині земельної ділянки, по праву сторону від старого паркану, якщо стати обличчям в сторону вулиці. Також там був другий паркан, який збудував ОСОБА_5 з шиферу. Будинок ОСОБА_5 було видно з земельної ділянки, вона в будинку нікого не бачила. Після того, як вони вийшли на вулицю, криків, лайки вона не чула. Назад у двір вони не поверталися. Приблизно через 5 хвилин на вулицю вибігла ОСОБА_6 і сказала, що її вдарив обвинувачений ОСОБА_5 , просила занести це до акту, також на вулицю вийшли мати останньої та чоловік. Самої події вона не бачила, оскільки знаходилася на вулиці. Також на вулиці стояли державний виконавець та другий понятий. На обличчі ОСОБА_6 ушкоджень вона не бачила.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснив, що в листопаді 2014 року він був залучений державним виконавцем ОСОБА_7 в якості понятого під час виконання рішення суду з розмежування земельної ділянки. При виконанні були присутніми він, ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , чоловік останньої, а також спеціаліст із замірів ОСОБА_8 . ОСОБА_6 з чоловіком зайшли крізь паркан, оскільки ОСОБА_5 не пропускав їх. На сусідній території через паркан він бачив жінку, і він помітив, як ця жінка проглядала крізь паркан. Заміри проводилося більше години, заміри перероблялися, оскільки сторони не погоджувалися з результатами. Під час проведення замірів між сусідами була напружена обстановка, вони були в неприязних стосунках, проте явних образ чи погроз він не чув. Після того, як були проведені заміри, він, державний виконавець, другий понятий, а відразу за ними, спеціаліст ОСОБА_8 , вийшли на вулицю, а ОСОБА_6 і ОСОБА_5 залишилися на території ділянки за гаражем. Через декілька хвилин на вулицю вибігла потерпіла ОСОБА_6 і сказала, що її вдарив ОСОБА_5 . Явних слідів насильства у потерпілої ОСОБА_6 , коли та вийшла, він не помітив. Обвинувачений ОСОБА_5 вийшов на вулицю після них майже одночасно з потерпілою. Також свідок ОСОБА_15 пояснив, що удару він не бачив. Коли вони вийшли, він не чув криків, і назад у двір ані він, ані інші учасники не поверталися. Будинок з того місця, де залишилися ОСОБА_6 і ОСОБА_5 було видно, чи було видно вікна будинку він не пам`ятає. У вікнах будинку обвинуваченого він нікого не бачив. Паркан був спочатку дерев`яний, а потім із сітки. Шифер, можливо, також був.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що вона являється державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції. В листопаді 2014 року вони приїхали, приблизно об 11:00 годині, зі спеціалістом ОСОБА_8 та з двома понятими для виконання рішення суду в частині поновлення меж земельних ділянок. Під час проведення виконавчих дій були присутні представник боржника ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , її чоловік, поняті і ОСОБА_8 . На сусідній ділянці, за огорожею, була мати ОСОБА_6 . ОСОБА_6 з чоловіком зайшли в отвір в огорожі. Вона повідомила їх про те, що вони як сторона виконавчого провадження можуть бути присутніми при проведенні виконавчих дій, як це передбачено законом. Під час проведення вказаних дій ОСОБА_8 робив заміри, а ОСОБА_5 забивав кілочки. Сторони весь час агресивно поводилися, були крики. ОСОБА_6 поводила себе більш агресивно. Були розмови на підвищених тонах, проте вона не бачила, щоб ОСОБА_5 завдавав тілесні ушкодження ОСОБА_6 . Заміри тривали більше години, після чого вона разом з понятими, а за ними і ОСОБА_16 , вийшли на вулицю для того, щоб скласти акт про виконані дії. Назад вони більше не поверталися. На ділянці залишалися ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та її чоловік, які знаходилися в районі господарських споруд між стіною споруди і старим парканом. ОСОБА_5 , в руках якого була кувалда, якою він забивав кілочки, стояв з боку гаражу на своїй території, а ОСОБА_6 стояла з іншого боку поряд з ОСОБА_5 . Потім ОСОБА_6 вийшла на вулицю і сказала, що ОСОБА_5 її вдарив та просила її скласти про це акт. Видимих тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 вона не бачила. ОСОБА_9 в той день вона також не бачила. Земельні ділянки ОСОБА_6 та ОСОБА_9 відокремлював паркан, частина якого складалася з шиферу, частина з дощок. Також ОСОБА_5 почав будувати новий паркан, але з`ясувалося, що його треба переносити. Цей паркан був розташований за гаражем на відстані приблизно 5 метрів від гаражу, він був прямий. З вулиці його видно не було.

Як вбачається з рапорту старшого інспектора-чергового Ізмаїльського МВ (з обслуговування м. Ізмаїл та Ізмаїльського району) ГУМВС України в Одеській області (далі Ізмаїльський МВ), 06.11.2014 р. о 10:35 годині по телефону надійшло повідомлення від ОСОБА_11 про те, що сусід ОСОБА_5 , що проживає по АДРЕСА_2 , вчинив сварку, погрожував фізичною розправою (а.п. 56).

Відповідно до рапорту старшого інспектора-чергового Ізмаїльського МВ, також 06.11.2014 р. по телефону надійшло повідомлення від лікаря станції швидкої допомоги ОСОБА_17 про те, що була надана медична допомога ОСОБА_6 , діагноз: «Ситуаційний синдром. Забій м`яких тканин правої щоки» (а.п. 57).

Із заяви на ім`я начальника Ізмаїльського МВ від 06.11.2014 р. вбачається, що ОСОБА_6 просить вжити заходів до ОСОБА_5 , який проживає в АДРЕСА_2 , який 06.11.2014 р., приблизно о 10:20 годині, вдарив її кулаком в обличчя в область правої щоки (а.п. 59).

Згідно даним висновку судово-медичної експертизи № 41 від 29.01.2015 р., ОСОБА_6 завданий забій м`яких тканин обличчя у виличній області справа, який являється результатом дії тупого предмета, яким міг бути кулак. Ушкодження могло утворитися 06.11.2014 р. та має незначні скороминучі наслідки тривалістю менше шести діб і тому відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень (а.п. 58).

За клопотанням сторони захисту судом також було доручено органу досудового розслідування провести слідчі експерименти за участю обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_9 із складанням за поясненнями кожного учасника події креслень місцевості з вказівкою назв об`єктів та відстані, а також фото-таблиць.

Так, згідно даним протоколів слідчих експериментів від 05.06.2015 р., а також схем та фото-таблиць, доданих до них, потерпіла ОСОБА_6 та свідки ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , показали та розказали, де саме, а також за яких обставин обвинувачений ОСОБА_5 задав удар потерпілій лівою рукою в праву щоку після того, як вони закінчили встановлювати останню контрольну точку межі земельних ділянок та після того, як свідок ОСОБА_11 зробив кілька кроків в бік отвору в паркані для того, щоб залишити місце, а потерпіла щойно розвернулася йти в ту сторону. При цьому відстань від місця, де розташована остання контрольна точка, до місця, де ОСОБА_5 спричинив потерпілій тілесні ушкодження, становить 2,7 м. Відстань від вказаного місця злочину до отвору в паркані, через який потерпіла з чоловіком мали вийти та де знаходилася свідок ОСОБА_12 , становить 8,0 м. по діагоналі. Від місця останньої точки до краю прибудови до гаражу дерев`яного сараю 3,4 м., а до стінки будівлі 1,4 м. З цих же протоколів та додатків до них вбачається, що з крайнього вікна будинку АДРЕСА_2 оглядовість місця, де перебували потерпіла ОСОБА_6 з чоловіком і ОСОБА_5 та де останній завдав удар потерпілій ОСОБА_6 , обмежена через сарай. З протоколу слідчого експерименту та додатків до нього за участю свідка ОСОБА_12 також вбачається, що з місця, де знаходилася свідок ОСОБА_12 , видно будинок АДРЕСА_3 (а.п. 86 95, 96 101, 102 107).

Під час проведення слідчого експерименту, згідно даним протоколу від 19.06.2015р., а також фото-таблиці та плану-схемі, доданим до нього, свідок ОСОБА_9 показала місце, звідки вона спостерігала за тим, як проводилося розмежування земельних ділянок, а саме з вікна дальньої кімнати будинку АДРЕСА_2 , де вона проживає з ОСОБА_5 . Як пояснила ОСОБА_9 вікно було завішане прозорою тюлю з кольоровим орнаментом, тим що і при проведенні слідчого експерименту. Вікно дерев`яне трьохстворкове, подвійне, шириною 1,35 м., висотою 1,47 м. Вікно охоплювало огляд: справа видна частина флігеля (двері в підвал), а також зліва паркан (три листа стандартних, зліва від паркану металева сітка), за шифером видна верхня частина задньої стіни туалету, де, зі слів свідка, раніше була встановлена хвіртка (отвір в паркані). При цьому ОСОБА_9 пояснила, що члени комісії рухалися по межі, заміри проводилися справа наліво, в напрямку городу, потім всі сховалися за флігелем, де місце не оглядається та де вони пробули приблизно 40 хвилин, після чого членів комісії вона вже не бачила (ті вийшли через її двір), а ОСОБА_5 , впевнившись, що ОСОБА_6 і ОСОБА_11 пішли через хвіртку звідки й ввійшли, також пішов, сховавшись за флігелем. Що відбувалося за флігелем свідок не знає, оскільки не бачила (немає обзору). В той час, доки комісія працювала за флігелем вона відлучалася ненадовго в кухню, відволікалася на дитину, тобто відходила від вікна. Де остання точка, місце, де був забитий останній кілок, свідок пояснила, що не знає, оскільки не бачила, додавши, що розмови не чула, вікно було зачинене, тим більше, що вона погано чує. Спостерігаючи у вікно, вона іноді становилася ногами на крісло (її зріст 1,73 м.), щоб краще бачити деталі, як забиваються кілочки, із-за паркану шиферу (3 листів), складніше було побачити те, що робилося.

ОСОБА_9 в ході слідчого експерименту також пояснила, що вона бачила, що після того, як члени комісії по розмежуванню пішли, ОСОБА_5 з Мангулами залишились на місці в 4-х метрах від хвіртки старої огорожі між ділянками і в одному метрі від рогу паркану (нововстановленого). Вона спостерігала з вікна, знаходячись ногами на підлозі, бачила, що ОСОБА_5 , стоячи на місці, почекав, доки Мангули вийдуть через хвіртку старої огорожі ( ОСОБА_11 йшов першим, в одному метрі слідом йшла ОСОБА_6 ), коли вони пройшли за хвіртку, зайшли в свій двір, ОСОБА_5 пішов за флігель. При цьому ОСОБА_5 нікого не торкався руками та практично не проводив ОСОБА_18 , стояв на місці, вів себе спокійно, ОСОБА_6 і ОСОБА_11 також були спокійні, конфліктної ситуації не спостерігала. Мати ОСОБА_6 ОСОБА_12 вона не бачила (а.п. 110 120).

За даними протоколу слідчого експертименту від 19.06.2015 р., а також схемі та фото-таблиці, доданим до нього, ОСОБА_5 показав на місці, де він та потерпіла ОСОБА_6 з чоловіком перебували на момент завершення встановлення поворотних точок, а також, де знаходилася остання поворотна точка. А саме останньою була точка, де знаходиться паркан із шиферу, в 1,70 м. від краю флігеля. При цьому ОСОБА_5 пояснив, що після того, як закінчили роботу, ОСОБА_11 відмітив фарбою останній кілочок, він кинув кувалду та залишався на місці, в одному метрі від останньої контрольної точки, члени комісії пішли за флігель (зі сторони будинку АДРЕСА_4 ) до виходу з двору будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 і ОСОБА_11 хотіли також вийти з ними, але він не пустив, сказав, щоб вони виходили як увійшли, після чого ОСОБА_11 направився в напрямку хвіртки (отвору в огорожі), за ним направилася ОСОБА_6 , але перед тим, як йти, вона стала кричати, що він її побив. Але він її не чіпав руками, не бив (а.п. 121 125).

Судом також допитаний свідок захисту ОСОБА_9 , яка в судовому засіданні пояснила, що з обвинуваченим ОСОБА_5 вона проживає однією сім`єю, а з потерпілою ОСОБА_6 у неї неприязні стосунки. В той день вона була вдома і нікуди не уходила. Оскільки у них з ОСОБА_6 були неприязні стосунки та конфліктні ситуації, бути присутньою у дворі вона не хотіла, замість неї брав участь у розмежуванні ОСОБА_5 на підставі довіреності. Заміри закінчилися за флігелем. З вікна вона бачила, що після того, як були забиті кілочки, ОСОБА_8 , державний виконавець та поняті пішли за флігель, а ОСОБА_5 провів поглядом ОСОБА_6 та її чоловіка крізь хвіртку (отвір в паркані), вбудовану в паркані, що прилягала до стінки колишнього туалету. Крики вона не чула, оскільки була в будинку. Вона також не бачила, щоб хтось сварився. В хвіртку пройшов спочатку чоловік, а потім ОСОБА_6 , після чого її чоловік направився в той бік, куди пішла комісія. ОСОБА_5 нікого не штовхав та не завдавав удари. Від сараю до хвіртки в паркані приблизно 4 5 м., і вона бачила весь цей проміжок крізь вікно. Вона не бачила як встановлювали межу за флігелем попереду будинку. Вона бачила ту частину, де заходили і виходили ОСОБА_6 з чоловіком, а також територію задньої частини її двору. Новий паркан, що був збудований її чоловіком з шиферу, не доходив приблизно 2 метра до сараю. А другий старий паркан був на місці. Потерпілу з чоловіком вона бачила ближче до куту сараю.

Суд не приймає до уваги дані, що містяться у наданих потерпілою ОСОБА_6 та стороною захисту фотокартках та планах земельних ділянок АДРЕСА_2 та АДРЕСА_4 про місця знаходження учасників події (а.п. 65 70, 71, 73, 74), оскільки вони здобуті в не процесуальний спосіб, та дані, на підтвердження яких вони подані, містяться в протоколах слідчих експериментів та додатках до них, здобутих у встановленому КПК порядку за дорученням суду.

Суд також не приймає до уваги протокол слідчого експерименту від 05.06.2015 р., складеного в період часу з 19:35 год. до 19:55 год., оскільки він не містить дані про обставини, що підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні.

Оцінюючи досліджені докази, суд виходить з того, що з їх сукупності випливає, що місцем встановлення останньої контрольної точки при здійсненні замірів є саме місце, про яке вказали потерпіла ОСОБА_6 та свідки ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , а саме місце за будівлею гаражу та сараю, на відстані 1,4 м. від стінки будівлі в бік будинку АДРЕСА_4 і 3,4 м. від краю будівлі з боку городу в бік вулиці, а не місце, про яке вказував обвинувачений ОСОБА_5 1,7 м. в бік та вглиб городу. Це підтверджується даними протоколів слідчих експериментів від 05.06.2015 р., проведених за участю потерпілої ОСОБА_11 та свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_12 . Ці дані також підтвердили свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , які пояснили в судовому засіданні, що остання контрольна точка встановлена за гаражем, між ним та старим парканом. Крім того, про це також свідчать і покази свідка сторони захисту ОСОБА_9 , яка як в судовому засіданні, так і під час слідчого експерименту пояснювала, що заміри закінчилися за флігелем (будівля гаражу з сараєм), але де був забитий останні кілочок вона не бачила, оскільки флігель перекривав їй оглядовість, після чого учасники розійшлися. При цьому свідок ОСОБА_9 не пояснювала про те, що остання точка заміру була саме там, де вказав ОСОБА_5 , і таким чином не підтвердила його покази.

З викладеного випливає, що свідок ОСОБА_9 не могла бачити події, які відбувалися за будівлею гаражу з сараєм, оскільки за даними протоколу слідчого експерименту від 19.06.2015 р. (а.п. 110 120), проведеного за участю останньої, ця місцевість, а також ділянка в кілька метрів від будівлі, не оглядалася з вікна, з якого вона стежила за подіями. Крім того, з того ж протоколу слідчого експерименту вбачається, що під час експерименту ОСОБА_9 пояснювала, що становилась ногами на крісло для того, щоб краще бачити події, в той час, як під час судового розгляду вона не показувала про це, пояснювала, що вона перебувала в кімнаті, сиділа, дивилася через вікно, доглядала за дитиною. Як вбачається з долученої до протоколу слідчого експерименту фото-таблиці оглядовість з вікна є дуже обмеженою, у тому числі і в положенні стоячи на крісло, оскільки є перешкоди у виді флігелю (будівля гаражу з сараєм) та шиферної огорожі, та проглядається дуже маленька частина земельної ділянки між шиферною огорожею та флігелем (будівлі гаражу з сараєм).

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_5 як в ході допиту його в судовому засіданні, так і під час проведення слідчого експерименту пояснював, що після того, як вони закінчили роботу, він залишався на місці, в одному метрі від останньої контрольної точки, не пропустив ОСОБА_6 і ОСОБА_11 , щоб вони вийшли з двору на вулицю тим же шляхом, що і члени комісії, та провів їх поглядом в напрямку хвіртки (отвору в огорожі), стоячи при цьому на місці, то він не міг опинитися на місці, яке оглядалося з вікна будинку вглиб огороду, на відстані приблизно 4-х метрів від хвіртки (отвору в паркані), куди вийшли Мангули, та де стояла свідок ОСОБА_12 .

Саме тому суд критично оцінює і не приймає до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_9 в тій частині, що ОСОБА_5 не завдавав удару потерпілій ОСОБА_6 , а також показання обвинуваченого ОСОБА_5 в тій частині, що остання контрольна точка була на відстані 1,7 м. від краю сараю в бік та вглиб городу. Ці покази обвинуваченого ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_9 не співвідносяться та суперечать сукупності вищевикладених доказів, що були досліджені в судовому засіданні. Крім того, вони суперечать і між собою, оскільки обвинувачений ОСОБА_5 пояснив, що при виході потерпіла ОСОБА_6 почала безпідставно кричати в його бік, що він її нібито вдарив, а свідок ОСОБА_9 пояснювала, що вона не бачила, щоб хтось сварився, потерпіла ОСОБА_6 та свідок ОСОБА_11 покидали земельну ділянку спокійно, без суперечок, а ОСОБА_5 провів їх поглядом крізь хвіртку, не розмовляв з ними, після чого також пішов. Також в ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 пояснював, що весь новозбудований ним паркан довжиною 15 м. був із сітки та його поворот з боку сараю також був із сітки, потім сказав, що остання перед сараєм частина довжиною 3 м. була із шиферу. Такі мінливі покази обвинуваченого також свідчать про те, що він намагався створити штучні умови, за яких свідок ОСОБА_9 нібито бачила події крізь вікно.

Вказане свідчить, що свідок ОСОБА_9 не могла бачити момент завдання обвинуваченим потерпілій удару та бачила події вже після цього, коли потерпіла з чоловіком вже покидали земельну ділянку через отвір, куди й зайшли. Давання нею відповідних показань суд також пов`язує з її прагненням допомогти обвинуваченому ОСОБА_5 , з яким вона проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу, уникнути відповідальності за вчинений злочин, потерпілою від якого є ОСОБА_6 , з якою у неї протягом тривалого часу склалися неприязні відносини, про що вона сама пояснила в судовому засіданні.

Разом з цим у суду немає підстав припускати, що потерпіла ОСОБА_6 та свідки ОСОБА_11 і ОСОБА_12 обмовляють обвинуваченого ОСОБА_5 , оскільки, як пояснила потерпіла, свідки та обвинувачений, до цієї події вони стосунків не підтримували, в сварці між собою не перебували.

Крім того, про те, що саме ОСОБА_5 завдав удар потерпілій ОСОБА_6 також свідчить і ті обставини, що остання відразу по виходу на вулицю у присутності інших осіб ( ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 ) стверджувала, що саме ОСОБА_5 щойно завдав їй удар, після чого відразу була викликана міліція і швидка допомога, потерпіла відразу в цей же день звернулася із заявою про притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності та відразу в цей же день був проведений її судове-медичний огляд, під час якого на її обличчі у вилочній області праворуч був виявлений слабо виражений набряк м`яких тканин на ділянці овальної форми, розмірами 4,0х3,0 см., що підтверджується зазначеними рапортами ст. інспектора-чергового Ізмаїльського МВ, заявою потерпілої та описовою частиною висновку судово-медичної експертизи № 41 від 29.01.2015 р. (а.п. 56 59).

Суд також критично оцінює та не приймає до уваги показання потерпілої ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , а також і обвинуваченого ОСОБА_5 , в частині, що після конфлікту інші учасники виконавчих дій (державний виконавець ОСОБА_7 , спеціаліст ОСОБА_8 , поняті ОСОБА_13 і ОСОБА_15 ) почали повертатися назад у двір, оскільки вказані показання суперечать сукупності інших доказів, досліджених в судовому засіданні, зокрема, показанням свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 і ОСОБА_15 , які в судовому засіданні пояснили, що коли вийшли на вулицю, то криків не чули і назад не поверталися. Вказані свідки не пов`язані з конфліктом між потерпілою ОСОБА_6 і ОСОБА_5 , є сторонніми особами, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави не довіряти їхнім показанням.

Суд пов`язує розбіжності в показаннях в цій частині з тим, що всі перелічені особи протягом тривалого часу (в залежності від показань від однієї до двох годин), всі разом брали участь у проведенні виконавчої дії встановлення межі земельних ділянок, бачили один одного і переміщалися по території земельної ділянки, де був вчинений злочин, у зв`язку з чим у учасників склалося хибне враження про те, що державний виконавець з понятими та спеціалістом були на подвір`ї не тільки перед вчиненням злочину, але й повернулися після його вчинення.

Крім того, суд також критично оцінює покази свідка ОСОБА_12 , що дані нею в судовому засіданні, про те, що в момент удару ОСОБА_5 , потерпіла ОСОБА_6 та свідок ОСОБА_11 знаходилися на відстані приблизно 2 3 метрів від місця, де вона стояла в проймі паркану, де була відсунута дерев`яна частина, оскільки при проведені слідчого експерименту на місцевості вона точно вказала місцезнаходження вказаних осіб, яке було на відстані 8 метрів від стінки колишнього туалету, а вона знаходилася трохи ближче до учасників події від вказаної стінки. Суд пов`язує ці розбіжності з тим, що свідок давала покази в судовому засіданні без прив`язки до місцевості, до конкретних точок, а також з її поганим орієнтуванням.

Таким чином, аналіз сукупності усіх даних, що містяться в досліджених у суді доказах, дозволяє суду прийти до висновку про те, що показання потерпілої ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 в частині визнаних судом достовірними та досліджені судом письмові докази є належними, допустимими і такими, що повністю спростовують покази обвинуваченого ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_9 , а в сукупності вони є достатніми та взаємопов`язаними для ухвалення обвинувального вироку.

Тому, суд вважає доведеною винність ОСОБА_5 у вчиненні ним злочину, та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження.

Невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_5 суд пов`язує з його бажанням ввести суд в оману та уникнути кримінальної відповідальності.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд у відповідності до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд також приймає до уваги те, що відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя та здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Обвинувачений ОСОБА_5 вчинив злочин невеликої тяжкості проти здоров`я особи.

ОСОБА_5 за місцем проживання дільничним інспектором міліції характеризується посередньо, як особа, що була помічена в конфліктних ситуаціях із сусідами, неодноразово попадав в поле зору працівників міліції.

Обставин, які відповідно до ст. ст. 66, 67 КК України пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_5 , суд не вбачає.

З урахуванням вказаних обставин, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій вважає, що призначення більш м`якого покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 125 КК України, ніж громадські роботи, буде недостатнім, і тому з метою виправлення ОСОБА_5 та запобігання вчиненню ним нових злочинів йому необхідно призначити покарання саме у виді громадських робіт у верхніх межах санкції. Разом з цим, суд приходить до висновку, що в даному випадку таке покарання, як громадські роботи у верхніх межах санкції, буде достатнім, таке покарання повністю досягне мети його застосування та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, у зв`язку з чим суд не вбачає необхідності для призначення більш суворого виду покарання з числа передбачених за вчинений злочин.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні не затримувався, запобіжні заходи відносно нього не застосовувалися, і клопотання про це не подавалися.

Керуючись ст. ст. 369 371, 373 375 КПК України, суд

ухвалив:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді громадських робіт строком на сто вісімдесят годин.

Початок строку відбування покарання обчислювати з моменту початку виконання ОСОБА_5 громадських робіт.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Апеляційним судом Одеської області.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді, обвинуваченому та прокурору вручити копію вироку негайно після його проголошення, а учасникам, які не були присутніми в судовому засіданні, надіслати її не пізніше наступного дня.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1