АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/5619/13-к Номер провадження 11-сс/786/295/2013Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О.А. Доповідач ап. інст. Гавриш В. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2013 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді Гавриша В.М.

суддів Довгаль С.А., Костенка В.Г.

при секретарі Григоровій М.В.

з участю прокурора Ткаченка К.А.

заявника ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою громадянина ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 07 серпня 2013 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

02 серпня 2013 року громадянин ОСОБА_2 звернувся до Київського районного суду м. Полтави зі скаргою на постанову старшого слідчого прокуратури Київського району м. Полтави від 18 липня 2013 року про закриття кримінального провадження № 0000074, розпочате за зверненням ОСОБА_2, щодо зловживання працівниками Київського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області владою, фальсифікації матеріалів кримінальної справи відносно його сина ОСОБА_3, що призвело до засудження останнього за вироком Київського районного суду м. Полтави.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 07 серпня 2013 року в задоволенні вказаної скарги відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні скарги, слідчий суддя послався на те, що по даному кримінальному проваджені досудове розслідування було розпочато та проводилось повно, всебічно і обєктивно за ч.3 ст. 364 КК України, відповідно до змісту заяви громадянина ОСОБА_2 від 20.05.2013 року у звязку з чим, за ознаками ч.2 ст.384 КК України, яка передбачає відповідальність за завідомо неправдиві свідчення потерпілих та свідків під час дізнання, досудового слідства поєднані з обвинуваченням у тяжкому або особливо тяжкому злочині, провадження не розпочиналось та не проводилось, процесуальне рішення про його закриття не приймалося, а тому слідчий суддя не може дати будь якої оцінки процесуальному рішенню яке не приймалося.

Одночасно слідчим суддею вказано, що висновки старшого слідчого щодо необхідності закриття кримінального провадження ґрунтуються на матеріалах справи, з наведенням встановлених досудовим розслідуванням обставин і доказів, належним чином вмотивовані, відповідають вимогам закону, а відповідно до протоколів допиту, свідки були попереджені про відповідальність за завідомо неправдиві покарання, передбачену за ст. 384 КК України.

Звернута увага на те, що показання перелічених свідків не містять суттєвих суперечностей, узгоджуються між собою, а тому правомірно взяті до уваги слідчим при прийнятті рішення про закриття кримінального провадження.

Слідчий суддя також зазначив, що не зважаючи на те, що процесуальним керівником старшого слідчого прокуратури Київського району м. Полтави ОСОБА_4, який виніс постанову про закриття провадження, є прокурор Ткаченко К.А., якому вже скасовувалась постанова про закриття даного провадження, однак процесуальне керівництво здійснював і інший прокурор Храпко О.Ю., що виключає підставу для скасування постанови.

Нарешті слідчий суддя вказав на правомірне посилання слідчого на ці ж обставини, які перевірялися і встановлені іншими судовими рішеннями, що набрали законної сили, в тому числі вирок Київського районного суду м. Полтави від 23.01.2012 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 03.04.2012 року відносно ОСОБА_3, який визнаний винним у вчиненні 14.03.2011 року кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

Оскільки показанням засудженого ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_5, місце знаходження якої встановити не можливо, у вище зазначених судових рішеннях давалася оцінка та перевірялася судовими інстанціями їх достовірність, той факт, що вони не допитані в цьому кримінальному провадженні, не потягло неповноти досудового слідства.

Виходячи з наведеного та не знаходячи порушень ст. ст. 110, 284 КПК України, слідчий суддя відмовив громадянину ОСОБА_2 у задоволенні його скарги та у скасуванні постанови про закриття кримінального провадження.

На ухвалу слідчого судді подана апеляційна скарга громадянином ОСОБА_2, в якій ставиться питання про дослідження ряду доказів, на підставі яких апелянт просить скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу при цьому не зазначає якого змісту.

Поряд з цим скаржник посилається на те, що слідчий суддя встановивши, що до ЄРДР не внесені відомості про попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення за ч.2 ст.384 КК України, не зазначив мотивів неврахування цього порушення, а також положення закону, яким він керувався.

На думку ОСОБА_2 слідчий суддя, як і слідчий прокуратури « відступили » від вимог ч. 1 ст. 94 КПК України щодо оцінки доказів з точки зору їх належності та достовірності, оскільки показання свідків прямо чи непрямо не підтверджують існування чи відсутність фактів штучного створення доказів та завідомо неправдивих показань свідків у справі по обвинуваченню ОСОБА_3, а висновок суду про преюдиційне значення вироку та ухвали апеляційного суду для суду, який вирішує питання про допустимість доказів, також на його переконання, суперечить ст. 90 КПК України.

Заслухавши доповідача, обґрунтування і доводи скаржника ОСОБА_2, який просив про задоволення апеляції та скасування ухвали суду, вислухавши заперечення прокурора Ткаченка К.А., перевіривши доводи і мотиви апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів не знаходить підстав до задоволення апеляції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_2 звернувся до місцевого суду зі скаргою на постанову від 18 липня 2013 року про закриття кримінального провадження, ухвалену в результаті проведення додаткового досудового розслідування проведеного відповідно до вимог наведених в ухвалі Апеляційного суду Полтавської області від 08.05.2013 року.

При проведенні додаткового досудового розслідування були детально і ретельно допитані свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 та інші, які попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання.

Показання перелічених осіб, які стосуються обставин наведених ОСОБА_2 в його письмовій заяві, повністю узгоджуються з між собою, не мають суперечностей та відповідають процесуальним документам по справі, що вказує на їх допустимість в якості доказів, на що правомірно послався слідчий прокуратури та слідчий суддя у своїх висновках і сумнівів щодо їх правдивості також не виникає.

Більше того, на дані показання і докази посилався суд першої інстанції під час винесення 23.01.2012 року вироку за ч.1 ст. 309 КК України відносно ОСОБА_3, який, у вказаній частині, ухвалою апеляційної інстанції від 03.04.2012 року залишений без змін.

В ході судового розгляду перевірялась вся сукупність доказів по справі, в тому числі і тих, які стосуються питань поставлених громадянином ОСОБА_2 в його заяві від 20.05.2013 року та які судом вірно визнані належними та допустимими.

За таких умов, твердження скаржника про порушення приписів ст. ст. 90, 94 ч.1 КПК України не відповідає дійсності.

На користь такого висновку свідчить і те, що вирок суду першої інстанції, в частині яка стосується змісту заяви ОСОБА_2, апеляційною інстанцією залишений без змін, вступив в законну силу та не був предметом розгляду касаційної інстанції.

Посилання слідчого судді на те, що дії працівників міліції також були предметом перевірки під час судового слідства, внаслідок якої будь-яких порушень в діях працівників Київського РВ ПМУ УМВС України по відношенню до ОСОБА_3 не встановлено є слушними та сам засуджений не звертався з аналогічними заявами про вчинення відносно нього будь-яких злочинів, в той час коли не позбавлений можливості і права на таке звернення.

Нарешті слідчий суддя обгрунтовано вказав, що під час апеляційного перегляду вироку першої інстанції апеляційним судом 03.04.2012 року досліджувались показання свідка ОСОБА_5, приймались до уваги та цим показанням надавалась відповідно оцінка, а тому відсутність її протоколу допиту в даному провадженні, не свідчить про неповноту досудового слідства.

Також слід зазначити, що посилання апелянта на упередженість слідчого та прокурорів Ткаченка К.А. і Храпко О.Ю. є лише припущенням ОСОБА_2, яке позбавлене будь-яких доказів, а тому не може бути підставою для скасування постанови.

Відповідно до ч. 5 п.5 ст.214 КПК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань вноситься відомості про попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення з зазначенням статті закону України про кримінальну відповідальність.

Таким чином, за заявою ОСОБА_2 від 20 травня 2013 року, виходячи з його змісту, було відкрите кримінальне провадження, при цьому досудове розслідування розпочате та здійснювалось за попередньою кваліфікацією ч.3 ст. 364 КК України.

В ході проведеного досудового розслідування в діях працівників Київського РВ ПМУ УМВС України складу кримінального правопорушення передбаченого вказаною статтею не виявлено, рівно як і підстав для перекваліфікації їх дій на ч.2 ст.384 КК України, а тому слідчий суддя обгрунтовано розглянув скаргу ОСОБА_2 саме в межах змісту його заяви та прийнятих з цього приводу процесуальних рішень.

Більше того, заявник не позбавлений можливості, при наявності у нього достатніх даних, які б свідчили про вчинення злочину, передбаченого ст. 384 КК України звернутися до правоохоронних органів.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про вірність висновку слідчого судді про відсутність законних підстав до скасування постанови старшого слідчого прокуратури про закриття кримінального провадження та відсутність достатніх, в таких випадках обєктивних даних, які б з беззаперечністю свідчили про вчинення протиправних дій відносно ОСОБА_3 та фальсифікації матеріалів кримінальної справи працівниками міліції.

Виходячи з наведеного, колегія суддів не знаходить підстав до скасування ухвали слідчого судді. Постанови про закриття кримінального провадження, а тому апеляція ОСОБА_2 не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 407, 409 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу громадянина ОСОБА_2 на постанову про закриття кримінального провадження залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 07 серпня 2013 року без змін.

С У Д Д І:

ГАВРИШ В.М. ДОВГАЛЬ С.А. КОСТЕНКО В.Г.