Справа № 183/4512/15
№ 1-кп/183/578/15
В И Р О К
іменем України
05 серпня 2015 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4

в присутності обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, із середньо-технічною освітою, не одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України, -

в с т а н о в и в:
19 вересня 2013 року наказом №71 командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (дислокується у АДРЕСА_2 ) солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу частини, та призначено на посаду старшого навідника 1 гаубичної самохідно-артилерійської батареї гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону.

Солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 12, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку.

13 вересня 2014 року так і в подальшому старший солдат ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, умисно, самовільно залишив розташування військової частини, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, про своє місце знаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв, не приймаючи мір для повернення до військової частини.

12 червня 2015 року солдат ОСОБА_5 самостійно прибув до військової частини та заявив про себе.

Таким чином, у період з 13 вересня 2014 року по 12 червня 2015 року солдат ОСОБА_5 самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 та без поважних причин ухилявся від проходження військової служби понад 1 місяць.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч.3 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць.

Обвинувачений в судовому засіданні вину в пред`явленому обвинуваченні визнав у повному обсязі, обставини вчинення ним кримінального правопорушення не оспорював, у скоєному обвинувачений кається. При цьому обвинувачений показав, що через тяжкі сімейні обставини змушений був залишити розташування військової частини, вживати заходів для матеріальної підтримки сім`ї, оскільки на той момент являвся єдиним годувальником в сім`ї, в якій виховувалися ще двоє малолітніх дітей. Так обвинувачений показав, що сам виховувався у неповній сім`ї, однак виявив бажання пройти строкову службу. Під час проходження строкової служби його матір залишилася сама виховувати двох малолітніх дітей, тому у вересні 2014 року він самовільно залишив розташування військової частини та поїхав до м.Дніпродзержинська, що допомогти матері утримувати сім`ю.

В судовому засіданні обвинувачений не оспорював обставини, при яких ним скоєне кримінальне правопорушення, тому суд вважає не доцільним досліджувати докази.

У відповідності до ч.3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч.3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 є встановленою, його дії належить кваліфікувати за ч.3 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць.

При цьому слід звернути увагу, що обвинувальний акт містить посилання на самовільне залишення солдатом ОСОБА_5 військової частини під час мобілізації на особливий період, однак таке обвинувачення не знайшло свого підтвердження в суді.

При призначенні покарання суд враховує, що обвинувачений раніше не був судимий, за місцем служби та місцем навчання характеризується позитивно.

Між тим, обвинувачений скоїв злочин, який відноситься до категорії середньої тяжкості, обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Обставиною, що пом`якшує покарання визнається щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину. При цьому суд вважає, що щире каяття обвинуваченого, в даній ситуації, ґрунтується на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки і характеризується щирим осудом цієї поведінки, визнанням своєї провини з самого початку досудового розслідування, а також готовністю підлягати кримінальній відповідальності.

З урахуванням обставин, що пом`якшують покарання, а також з урахуванням всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, суд приходить до висновку, що виправлення засудженого можливе без ізоляції від суспільства, останній може бути звільнений від відбування покарання з випробуванням.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

з а с у д и в :
ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_5 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи.

Копію вироку вручити засудженому негайно.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів.
Суддя ОСОБА_1