печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 квітня 2015 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

підозрюваної - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000070 від 05.03.2014 за клопотанням старшого прокурора прокуратури Печерського району м. Києва ОСОБА_5 про застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання стаціонарної психіатричної допомоги в примусового порядку відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки села Смолянка Куликівського району Чернігівської області, громадянки України, освіта повна загальна середня, яка незаміжня, зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ідент.номер НОМЕР_1 , раніше не судимої, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,-

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_9 03 березня 2014 року, приблизно о 08 годині 35 хвилин, зайшла до приміщення будівлі Генеральної прокуратури України за адресою м. Київ, вул. Різницька, 13/15, підійшла до ОСОБА_7 , яка на той час прямувала до місця своєї роботи у вказаній будівлі, та безпричинно, ігноруючи встановлені правила поведінки в суспільстві, з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, проявляючи особливу зухвалість, дістала з жіночої сумки кухонну сокиру та почала вчиняти активні дії, безпричинно замахуючись в бік ОСОБА_7 вказаною сокирою, чим створила реальну загрозу для її життя та здоров`я, однак була зупинена працівником Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 .

17.06.2014 старший прокурор прокуратури Печерського району м. Києва ОСОБА_5 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про застосування до ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру у вигляді надання стаціонарної психіатричної допомоги в примусовому порядку, посилаючись на те, що на час вчинення інкримінованого діяння та на час внесення клопотання ОСОБА_9 за своїм психічним станом не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними, оскільки страждає органічним розладом особистості.

Захисник ОСОБА_8 вважав необхідним клопотання прокуратури задовольнити частково і застосувати до ОСОБА_9 примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, відповідно до Акту судово-психіатричної експертизи № 93 від 06.05.2014.

Підозрювана ОСОБА_11 підтримала позицію свого захисника.

Розглядаючи вказане питання, суд виходить із положень ст. 93, 94 КК України, ст.ст. 512, 513 КПК України, роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені у постанові № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування».

Статтею 513 КПК України імперативно передбачено, що під час постановлення ухвали щодо застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує, чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення, чи вчинено це діяння певною особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення в стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які саме.

Обставини вчинення ОСОБА_9 суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового розгляду справи на підставі досліджених судом доказів.

Так, потерпіла ОСОБА_7 в суді показала, що 03 березня 2014 року, приблизно о 08 годині 35 хвилин вона зайшла до приміщення Генеральної прокуратури України за адресою: м. Київ, вул. Різницька, 13/15. Коли вона підійшла до металевого турнікету, ОСОБА_9 штовхнула її в плече, а потім стала відштовхувати її в лівий куток від входу в приміщення Генеральної прокуратури України. У подальшому, ОСОБА_9 дістала зі своєї господарської сумки кухонну сокиру та, не кажучи жодного слова, спробувала нанести нею удар в область голови потерпілої. В цей час до приміщення зайшов ОСОБА_10 , який схопив ОСОБА_9 за руку з сокирою та вивів її з будівлі Генеральної прокуратури України.

По показанням потерпілої ОСОБА_7 слідує, що до описаних подій вона не була знайома з ОСОБА_9 , відповідно будь-яких відносин з нею немала, чим були обумовлені протиправні дії останньої відносно неї 03.03.2014, їй не відомо, проте вона сильно злякалась і сприйняла це як погрози її життю.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показав, що коли він зайшов до будівлі Генеральної прокуратури України, то почув у лівому куті на першому поверсі якусь суматоху. Звернувши на це увагу, він побачив, як невідома йому жінка в чорному одязі вихопила із господарської сумки кухонну сокиру і зробила нею замах в бік ОСОБА_7 . З метою припинення вказаних дій невідомої жінки та недопущення нею спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , він ззаду схопив цю жінку за руку, в якій знаходилась сокира, та викликав охорону, яка в подальшому супроводила цю жінку за межі будівлі Генеральної прокуратури України. Зауважив, що лезо сокири, коли ОСОБА_9 замахувалась нею на потерпілу, було спрямовано на останню, і жодного сумніву в тому, що ОСОБА_9 могла б нанести потерпілій тілесні ушкодження, в нього не було. Коли він спитав ОСОБА_9 , навіщо вона це зробила, остання жодних пояснень цьому не надала.

Та обставина, що ОСОБА_9 замахувалася в бік ОСОБА_7 саме кухонною сокирою підтверджується фактичними даними протоколу огляду предмета від 17.05.2014 на (а.с. 47-49).

В судовому засіданні ОСОБА_9 вищевказаних обставин не заперечувала, пояснивши причину своїх дій тим, що ОСОБА_7 відмовилась із нею відійти поговорити на її прохання, яке вона висловила їй біля входу до Генеральної прокуратури України, і попрямувала до прохідної. Тоді в неї «здали нерви», і вона витягнула сокиру і замахнулась на неї.

Отже, своїми діями ОСОБА_9 вчинила суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, оскільки грубо порушила громадський порядок з мотивів явної неповаги суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю із застосуванням предмету, спеціально підготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.

Між тим, у відповідності до акту судово-психіатричної експертизи № 93 від 06.05.2014, у період вчинення інкримінованого діяння ОСОБА_9 страждала на Органічний розлад особистості (згідно з МКХ-10, шифр F 07.0), за своїм психічним станом не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними, у зв`язку з чим потребувала застосування до неї примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку ( а.с. 124 -128).

В подальшому, з огляду на показання потерпілої ОСОБА_7 в судовому засіданні щодо продовження її переслідування з боку ОСОБА_9 і погроження їй вбивством, що мало місце 04.08.2014 біля приміщення Генеральної прокуратури України, про що вона звернулась із відповідною заявою до правоохоронних органів, в судовому засіданні були допитані експерти, які проводити вищевказане дослідження психічного стану підозрюваної ОСОБА_9 на стадії досудового розслідування.

Будучи допитаними в судовому засіданні за клопотанням прокурора експерти ОСОБА_12 та ОСОБА_13 пояснювали, що ті психічні розлади, які були виявлені у ОСОБА_9 на момент проведення ними експертного дослідження та складання Акту №93 від 06.05.14р., не є сталими, тобто під впливом зовнішніх факторів можуть погіршувати або поліпшувати її психічне становище. Експерти вважали правильним, при наявності інших додаткових даних, які стали відомі на момент судового розгляду, і не були відомі при проведення експертизи, і які суттєво впливають на вирішення питання щодо виду примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_9 , які повинен визначити суд, призначити додаткову стаціонарну судово-психіатричну експертизу для вирішення цих питань.

Згідно з висновком додаткової стаціонарної судово-психіатричної експертизи №6 від 06.01.2015, ОСОБА_9 на теперішній час страждає на Органічний розлад особистості у стадії декомпенсації (згідно з МКХ-10, шифр F 07.0), за своїм психічним станом не здатна усвідомлювати свої дії та керувати ними, у зв`язку з чим потребує застосування до неї примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом ( а.с. 234-238). Зазначена експертиза проведена комісією експертів, які мають значний досвід експертної роботи в сфері психіатрії, висновки експертизи є науково обґрунтованими та логічними, а відтак у суду відсутні підстави сумніватися в їх правильності.

Таким чином, встановлена неосудність ОСОБА_9 на момент вчинення суспільно-небезпечного діяння, так як вона не могла керувати своїми діями в період вчинення інкримінованого діяння і на даний час також не може віддавати собі звіт у своїх діях і керувати ними.

У відповідності до вимог ст.ст. 19, 94 КК України до осіб, визнаних судом неосудними, залежно від характеру і тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння та ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб може бути застосована госпіталізація до психіатричних закладів зі звичайним, посиленим чи суворим наглядом або їм може бути надана у примусовому порядку амбулаторна психіатрична допомога за місцем проживання.

Згідно п.3 наказу МОЗ України № 397 від 08.10.2001 року «Про затвердження нормативно-правових документів з окремих питань щодо застосування примусових заходів медичного характеру до осіб, які страждають на психічні розлади» вид примусового заходу медичного характеру залежить від характеру та тяжкості психічного захворювання в особи, тяжкості вчинення нею діяння з урахуванням її ступеня суспільної небезпечності.

Згідно п.2 ч.1 ст.508 КПК України, до особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, можуть бути застосовано поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають її небезпечну поведінку.

З огляду на викладене, враховуючи конкретні обставини вчинення суспільно -небезпечного діяння, дані про характер і тяжкість наявного в ОСОБА_9 психічного захворювання, висновки додаткової стаціонарної судово-психіатричної експертизи №6 від 06.01.2015 про доцільність застосування до ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом, суд приходить до висновку про обґрунтованість клопотання та наявність правових підстав для застосування до ОСОБА_9 саме зазначеного виду примусового заходу медичного характеру у зв`язку з наявним в неї психічним захворюванням.

Провівши у справі судове слідство та заслухавши думку сторін кримінального провадження по суті внесеного клопотання, суд, керуючись ст. ст. 19, 93, 94 КК України, ст.ст. 512, 513 КПК України, -

У Х В А Л И В :
Клопотання старшого прокурора прокуратури Печерського району м. Києва ОСОБА_5 задовольнити.

Застосувати відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки села Смолянка Куликівського району Чернігівської області, громадянки України, освіта повна загальна середня, яка незаміжня, зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, -

примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації її до психіатричного закладу із посиленим наглядом.

Речові докази:

- кухонну сокиру, що знаходиться на зберіганні в камері схову речових доказів Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві, - знищити ( а.с. 50-51);

- компакт-диск з камер відеоспостереження Генеральної прокурати України в подальшому зберігати при матеріалах кримінального провадження ( а.с. 56, 57).

Запобіжний захід ОСОБА_9 до набрання ухвалою законної сили залишити без змін у виді домашнього арешту.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом 7 днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1