АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1191/15 Справа № 199/1139/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні, в залі апеляційного суду, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002748 від 23 грудня 2014 року, відносно обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Ювілейного Дніпропетровського району Дніпропетровської області, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

за апеляційною скаргою її захисника - адвоката ОСОБА_7 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2015року, за участю прокурора ОСОБА_8 , обвинуваченої ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 потерпілого ОСОБА_9 , представника потерпілого ОСОБА_10 .

В апеляції захисник просить вирок суду скасувати, закрити кримінальне провадження відносно його підзахисної та відмовити у задоволенні цивільного позову потерпілого у повному обсязі. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, адвокат посилається на відсутність прямих доказів винуватості ОСОБА_6 . Захисник зазначає, що показання свідків є суперечливими, з огляду на те, що у квартирі перебували лише обвинувачена та потерпілий. Разом з тим, на думку адвоката, висновки експертиз покладені в основу обвинувачення безпідставно, виходячи з того, що ними не визначено давність виникнення в потерпілого тілесних ушкоджень та не встановлено причинний зв`язок між ними та почервонінням на обличчі останнього. При цьому, захисник вважає, що суд необґрунтовано відмовив йому у задоволенні клопотання про призначення додаткової експертизи. Крім того, адвокат вказує й на те, що потерпілий знаходився на лікуванні з діагнозом «органичекое бредовое расстройство», що свідчить про наявність в нього проблем щодо адекватного сприйняття дійсності, а суд в свою чергу безпідставно відмовив йому у задоволенні клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи з метою визначення наявності або відсутності у потерпілого психічних розладів. Щодо задоволеного судом цивільного позову, адвокат зазначає, що за відсутності доказів на підтвердження вини ОСОБА_6 , суд повинен був ухвалити виправдувальний вирок та залишити його без розгляду. Поряд з цим, на переконання адвоката, визначена судом моральна шкода не відповідає вимогам ЦК України та роз`ясненням, наведеним в ППВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року.

В запереченнях:

- представник потерпілого адвокат ОСОБА_10 просить вирок залишити без змін. На думку адвоката, висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 є обґрунтованим та підтверджується дослідженими судом першої інстанції доказами, які отримали належну правову оцінку. Щодо доводів захисника, викладених в апеляції, представник потерпілого вважає, що вони є безпідставними. Так, посилання захисника на безпідставну відмову суду у задоволенні клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи ОСОБА_10 вважає такими, що суперечать вимогам ст.ст. 242, 332, 509 КПК України. При цьому, доводи захисника про наявність у потерпілого психічної хвороби адвокат також розцінює як необґрунтовані, з огляду на відсутність доказів на підтвердження останніх;

- прокурор просить залишити без задоволення апеляцію захисника обвинуваченої, а вирок суду без змін. Прокурор також вказує на те, що висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 є обґрунтованим та підтверджується дослідженими судом першої інстанції доказами, які отримали належну правову оцінку. На думку останнього, вся сукупність доказів спростовує доводи сторони захисту.

Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2015 року ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено їй покарання у виді штрафу в сумі 850 гривень.

Крім того, за результатами розгляду кримінального провадження судом вирішено цивільний позов та визначено долю речових доказів.

ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, за наступних обставин.

14 грудня 2014 року, близько 11.00 години, ОСОБА_6 знаходилась за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , куди прийшов ОСОБА_9 , який зареєстрований за вказаною адресою, де між ними несподівано виник словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_6 , керуючись несподівано виниклим злочинним наміром на умисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , продовжуючи знаходитися у тому ж місці, умисно завдала йому один удар своєю рукою по голові з лівої сторони у скроневу частину, від якого у ОСОБА_9 запаморочилось у голові. Після цього, ОСОБА_6 завдала ще один удар своєю рукою останньому, а саме: по голові ОСОБА_9 з лівої сторони у скроневу частину, тим самим заподіяла йому тілесні ушкодження, які згідно висновку експерта № 152е від 15 січня 2015 року відносяться до категорії легких, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше, як три тижні (21 день).

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, що підтримує державне обвинувачення у суді апеляційної інстанції, який не підтримав апеляцію захисника, позицію обвинуваченої, яка підтримала апеляцію свого захисника, доводи захисника, який підтримав свою апеляцію та просив її задовольнити, думку потерпілого та його представника, які заперечували проти задоволення апеляції, перевіривши матеріали кримінального провадження та дослідивши їх, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга захисника обвинуваченої підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, за обставин, викладених у вироку суду, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та є обґрунтованим.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин кримінального провадження, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченої та на кваліфікацію її дій, колегією суддів не виявлено.

Так, вина обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй діяння повністю підтверджується дослідженими в ході судового розгляду показаннями: потерпілого ОСОБА_9 , який підтвердив обставини кримінального провадження, викладені в обвинувальному акті та дослідженні під час судового провадження; свідка ОСОБА_11 онука потерпілого та очевидця конфлікту обвинуваченої з потерпілим, який вказав на те, що чекав на дідуся на сходовому майданчику, коли останній пішов до квартири, а також зазначив, що ОСОБА_9 викидала речі його дідуся з квартири, а після того, як він вийшов з квартири, в нього була голова червоного кольору та гаряче ліве вухо, що зі слів ОСОБА_9 було наслідком його побиття обвинуваченою; свідка ОСОБА_12 сусідки ОСОБА_6 , яка вказала на те, що чула крики на сходовому майданчику, зокрема як ОСОБА_6 кричала, що жити дідусь в квартирі не буде, а також бачила як ОСОБА_6 кидала речі потерпілого на сходовий майданчик та як ОСОБА_9 , повернувшись з квартири обвинуваченої, тримався руками за ліву сторону обличчя, яка була червоно кольору; експерта ОСОБА_13 , яка в судовому засіданні пояснила, що дійсно приймала участь при проведені слідчого експерименту за участю ОСОБА_9 та підтвердила те, що виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_9 , їх локалізація, не суперечать механізму їх утворення, на який вказував останній.

Крім того, вина обвинуваченої підтверджується й іншими наявними в матеріалах провадження, зокрема: протоколом проведення слідчого експерименту від 13 січня 2015 року; висновком експерта № 152е від 15 січня 2015 року, згідно з яким, виявлені в обвинуваченого легкі тілесні ушкодження не спричинили загрозливі для здоров`я явища і могли утворитися незадовго до його надходження до медичного закладу, тобто можливо і в термін, на який вказує обстежений та слідчий у постанові, від дії тупих твердих предметів (предмету), яким могла бути і рука; враховуючи характер та локалізацію виявлених тілесних ушкоджень можливо вказати, що вони не суперечать механізму їх утворення, на який вказує обстежений в ході проведення слідчого експерименту за його участю; відеозаписом, наданим потерпілим ОСОБА_9 на якому відображено конфлікт, що мав місце 14 грудня 2014 року.

Надаючи оцінку зазначеним доказам у своїй сукупності, колегія суддів не сумнівається у їх належності та допустимості, вважає такі докази достатніми для доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочинного діяння, а тому не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції оцінив вказані докази у відповідності з вимогами ст. 94 КПК України та дійшов обґрунтованого висновку про їх належність, допустимість та достовірність.

Разом з тим, оцінюючи доводи захисника обвинуваченої, викладені в апеляції, колегія суддів зазначає наступне.

Посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, захисник вказує на відсутність прямих доказів винуватості ОСОБА_6 , враховуючи те, що у квартирі перебували лише обвинувачена та потерпілий.

Таку позицію захисту колегія суддів обґрунтованою визнати не може.

Матеріалами провадження встановлено, що наявність конфлікту між обвинуваченою та потерпілим учасники провадження не заперечують.

Як вбачається з наданих свідком ОСОБА_11 показань, жодних тілесних ушкоджень на обличчі потерпілого, коли той заходив до квартири, не було.

Разом з тим, виходячи з показань вказаного свідка, а також свідка ОСОБА_12 , коли потерпілий вийшов з квартири, він тримався за голову та його обличчя було червоного кольору.

Надаючи оцінку вказаним обставинам, беручи до уваги висновок експерта, колегія суддів не сумнівається в тому, що ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження саме перебуваючи у квартирі з ОСОБА_6 та від неї безпосередньо.

Доводи захисника про необхідність проведення додаткової судово-медичної експертизи, оскільки первинно проведеною чітко не встановлено давність виникнення виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень та причинний зв`язок між ними та почервонінням на обличчі останнього, колегія суддів розцінює як необґрунтовані.

Матеріалами провадження встановлено, що органами досудового розслідування в порядку ст. 242 КПК України було призначено судово-медичну експертизу з метою визначення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень.

В свою чергу, висновок експерта, складений за результатами її проведення, містить посилання як на давність тілесних ушкоджень, так й на причинний зв`язок між ними та почервонінням на обличчі потерпілого.

Крім того, у судовому засідання експерт надав вичерпні пояснення щодо характеру тілесних ушкоджень, вказавши зокрема на те, що виявлені у потерпілої тілесні ушкодження могли утворитися за обставин, встановленим під час слідчого експерименту та зазначеним у постанові слідчого та не могли утворитися з висоти падіння потерпілого.

Таким чином, колегія суддів з доводами захисника й в цій частині не погоджується.

Поряд з цим, на думку колегії суддів безпідставними є також посилання адвоката на необхідність призначення судової психіатричної експертизи потерпілого.

Виходячи з вимог ст.ст. 242, 332 КПК України, судова психіатрична експертиза у кримінальному провадженні може бути призначена лише відносно обвинуваченого.

Випадки призначення експертизи з метою визначення психічного стану потерпілого кримінальним процесуальним законом не передбачені.

За таких обставин, з огляду на законодавчо встановлені обмеження, підстави для призначення судової психіатричної експертизи потерпілого у колегії суддів також відсутні.

Разом з тим, вирішуючи питання про обґрунтованість вироку суду в частині стягнення з обвинуваченої завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди у розмірі 10000 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає між іншим у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Виходячи з приписів вказаних норм, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Виходячи з обставин провадження, потерпілий зазнав фізичних та моральних страждань, пов`язаних з отриманням тілесних ушкоджень та порушенням у зв`язку з цим звичного способу життя, які суд першої інстанції оцінив у 10000 грн.

На переконання колегії суддів, такий розмір моральної шкоди є об`єктивним та в повній мірі відповідає моральним втратам потерпілого, а тому колегія суддів погоджується з судом першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість вироку суду та вважає наведені в апеляції захисником обвинуваченої доводи такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2015року відносно ОСОБА_6 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ впродовж трьох місяців з дня її проголошення.

Судді апеляційного суду :
____________ ________________ ____________ ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4