Ухвала

іменем україни

6 листопада 2014 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Франтовської Т.І.,

суддів: Літвінова Є.В., Суржка А.В.,

при секретарі Шапулі В.В.,

за участю прокурора Деруна А.І.,

захисника ОСОБА_1,

засудженого ОСОБА_2,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000004, за обвинуваченням

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, такого, що не має судимості,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України,

в с т а н о в и л а:

Вироком Великобурлуцького районного суду Харківської області від 24 грудня 2013 року ОСОБА_2 засуджено за ч. 1 ст. 197-1 КК України та призначено покарання у виді 3400 грн. штрафу.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 6 березня 2014 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_2 залишено без зміни.

У зміненій касаційній скарзі засуджений ОСОБА_2, посилаючись на істотне порушення кримінального процесуального закону, просить скасувати судові рішення постановлені щодо нього, та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції. Своє прохання обґрунтовує тим, що судові рішення ухвалені незаконно, без урахування всіх обставин справи, а висновок суду щодо доведеності вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не ґрунтується на досліджених під час судового розгляду справи доказах.

За вироком суду ОСОБА_2 визнано винним та засуджено за вчинення злочину при наступних обставинах.

ОСОБА_2, згідно свідоцтва про державну реєстрацію виконавчого комітету Харківської міської ради від 07.04.1997 року НОМЕР_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець, та здійснює свою підприємницьку діяльність в сфері рибогосподарської діяльності.

14 грудня 2006 року Вовчанською районною державною адміністрацією дана особа отримала розпорядження про надання дозволу на розробку землевпорядної документації щодо передачі в оренду земельної ділянки водного фонду, попередньою площею 80, 52 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Новоолександрівської сільської ради Вовчанського району Харківської області для рибогосподарських потреб.

Крім того, 18 жовтня 2007 року Великобурлуцькою районною державною адміністрацією було видано ОСОБА_2 розпорядження №368 про надання дозволу на розробку проектів відведення земельних ділянок водного фонду, що знаходяться на території Приколотнянської селищної ради та Підсереднянської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області. Згідно п.3 даного розпорядження ОСОБА_2 має право приступити до використання земельної ділянки тільки після укладення та державної реєстрації договору оренди.

01 грудня 2008 року ОСОБА_2 було затверджено режим рибогосподарської експлуатації ставка «Приколотнянськеводосхови», який розташований на території Великобурлуцького та Вовчанського районів Харківської області, термін дії режиму з 01 січня 2009 року до 01 січня 2014 року.

Відповідно до Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» режим експлуатації водного об'єкта це установлена на відповідний час сукупність вимог, умов та заходів щодо обсягів робіт з відтворення водних біоресурсів за їх віковими та водними характеристиками, строків лову, типів і кількості знарядь та засобів лову, обсягів вилучення, регламентації любительського і спортивного рибальства. Ощадливого використання водних біоресурсів рибогосподарського водного об'єкта (його частини).

Відповідно до ст.59 Земельного кодексу України, громадянам та юридичним органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренд земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт.

Відповідно до ст.125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст.126 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

Відповідно до ст.1 Закону України від 19.06.2003 року «Про державний контроль за використанням та охороною земель», самовільне зайняття земельної ділянки - це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

ОСОБА_2 в 2009 році, маючи умисел на самовільне зайняття земельної ділянки, достовірно знаючи, що режим рибогосподарської експлуатації водного об'єкта дає право здійснювати рибогосподарську діяльність та не дає право для використання земельної ділянки водного фонду, розташованої на території Приколотнянської та Підсереднянської сільських рад Великобурлуцького району та Новоолександрівської сільської ради Вовчанського району, загальною площею під водним дзеркалом та прибережною смугою 112 га, у порушення вимог ст.ст.125,126, п. «б» ч.1 ст. 211 Земельного кодексу України, відповідно до яких право власності, постійного користування чи оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, а громадяни та юридичні особи несуть встановлену законом відповідальність, у тому числі кримінальну, за самовільне зайняття земельних ділянок, усвідомлюючи відсутність у нього права на земельну ділянку, не набувши права власності або права користування земельною ділянкою у встановленому законом порядку, умисно, з корисливих мотивів, в особистих інтересах, самовільно зайняв та використовує земельну ділянку, загальною площею під водним дзеркалом та прибережною смугою 112 га для ведення господарювання з 2009 року по теперішній час, внаслідок чого державі заподіяно матеріальну шкоду на загальну суму 78 931 грн. 78 коп., відповідно розрахунку, складеного Державною екологічною інспекцією в Харківській області № 237 від 17.10.2012 року, який підтверджено висновком судово-економічної експертизи № 4639 від 20.06.2013 року.

Заслухавши доповідь суді, думку засудженого ОСОБА_2 та в його інтересах захисника ОСОБА_1, які підтримали змінену касаційну скаргу в повному обсязі, думку прокурора Деруна А.І., котрий не підтримав касаційну скаргу, просив залишити її без задоволення, а судові рішення без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено вироком суду та виходячи із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_2 визнаний винним в самовільному зайнятті земельної ділянки, чим завдано значної шкоди її законному володільцю.

Висновок місцевого суду про доведеність винуватості засудженого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, за обставин встановлених судом та детально викладених у вироку, ґрунтується на досліджених та перевірених у судовому засіданні доказах і є правильним.

Дії засудженої ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 197-1 КК України кваліфіковано судом правильно.

Посилання у касаційній скарзі на відсутність доказів його вини у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення розцінюється колегією суддів, як безпідставне.

Як вбачається з копій судових рішень, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується й колегія суддів касаційного суду, що вина ОСОБА_2 підтверджується дослідженими та покладеними в основу обвинувального вироку доказами, а саме: показаннями свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12; розрахунком розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки від 17.10. 2012р., проведеного в межах своєї компетенції Державною екологічною інспекцією у Харківській області, відповідно до Постанови КМУ від 25.07.2007р. «Про затвердження Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту ) без спеціального дозволу», та підтвердженого висновком судової економічної експертизи; а також іншим доказам по справі, яким судом дана належна оцінка.

Як вбачається з касаційної скарги ОСОБА_2 не заперечує факт користування, у тому числі для риборозведення, в зазначений у вироку період часу, ставком «Приколотнянське водосховище», який розташований на території Великобурлуцького та Вовчанського районів Харківської області. При цьому засуджений вважає себе користувачем лише водойми на підставі Режиму рибогосподарської експлуатації, а не земельної ділянки водного фонду на якій саме знаходиться ставок зі своєю прибережною захисною смугою.

Зазначені доводи, на думку колегії суддів, не відповідають дійсності, оскільки відповідно до ст. 58 ЗК України до земель водного фонду належать землі зайняті морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об'єктами, а також прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм.

Відповідно до ст. 59 ЗК України громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми.

Використовуючи ставок, який разом з прибережною захисною смугою розташованої на території трьох сільських рад двох районів області, ОСОБА_2 мав дотримуватися не тільки вимог законодавства, що регулюють режим користування водним об'єктом, але й вимогами Земельного Кодексу України, оскільки використання водного об'єкту самого по собі, без використання земельної ділянки під водним дзеркалом та прибережної захисної смуги є неможливим.

В ході вивчення матеріалів кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що діями обвинуваченого були порушені правовідносини щодо користування землею та правомірна управлінська діяльність державних та самоврядних органів у галузі земельних відносин.

Інструкція «Про порядок здійснення штучного розведення, вирощування риби, інших водних живих ресурсів та їх використання в спеціальних товарних рибних господарствах», на яку посилається засуджений ОСОБА_2, регламентує порядок здійснення штучного розведення, вирощування риби, інших водних живих ресурсів та їх використання в спеціальних товарних рибних господарствах.

Відповідно до п.1.3. Інструкції, режим рибогосподарської експлуатації водного об'єкта (далі Режим) - установлена на відповідний термін сукупність вимог, умов та заходів щодо обсягів робіт з відтворення ВЖР за їх віковими та видовими характеристиками, строків лову, типів і кількості знарядь та засобів лову, обсягів вилучення, регламентації любительського і спортивного рибальства, ощадливого використання водних видів, виконання якого забезпечує раціональне використання ВЖР рибогосподарського водного об'єкта або його ділянки.

Виходячи з викладеного можна зробити висновок, що ні Інструкція ні Режим не регулюють земельні правовідносини, а тому не є нормативним актом або документом, який регулює або посвідчує право ОСОБА_2 на користування ділянкою землі водного фонду.

При цьому колегія суддів також приймає до уваги, що діюча на теперішній час редакція ст. 51 Водного Кодексу прямо передбачає, що водні об'єкти надаються у користування на умовах оренди органами, що здійснюють розпорядження земельними ділянками під водою (водним простором) згідно з повноваженнями, визначеними Земельним кодексом України, відповідно до договору оренди, погодженого з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері водного господарства.

При призначенні засудженому покарання суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України, в достатній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_2, конкретні обставини справи, дані про особу засудженого та призначив покарання у відповідності до вимог кримінального закону і у межах санкції статті, яка була інкримінована засудженому.

При перегляді кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого, суд апеляційної інстанції належним чином перевірив доводи апеляції, які за своїм змістом є аналогічними доводам викладеним у касаційній скарзі ОСОБА_2, та належним чином вмотивувавши своє рішення, обґрунтовано залишив її без задоволення.

Ухвала апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Доводи касаційної скарги і матеріали кримінального провадження не містять вказівок на порушення судами вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування кримінального закону, які були би підставами для зміни або скасування судових рішень щодо ОСОБА_2

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Вирок Великобурлуцького районного суду Харківської області від 24 грудня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 6 березня 2014 року щодо ОСОБА_2 залишити без зміни.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

А.В. Суржок Т.І. Франтовська Є.В. Літвінов