Справа № 1-197-10
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2010 року Нетішинський міський суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Савіцького Л.П.,

при секретарі Сегень Ю.Ю.,

за участю прокурора - Косіка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нетішині кримінальну справу по обвинуваченню

ОСОБА_1, народженого 01 лютого 1986 року в с. Сільце Славутського району Хмельницької області, українця, з освіто ю середньою спеціальною, непрацюючого, неодруженого, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_1, не судимого, громадянина України,

ОСОБА_2, народженого 14 березня 1987 року в м. Балаково Саратовської області Російської Федерації, українця, з освітою середньою, неодруженого, непрацюючого, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_2, не судимого, громадянина України,

обох, у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

що ОСОБА_1 та ОСОБА_2, перебуваючи в стані алкогольного спяніння 26 грудня 2009 року близько 14 години 30 хв., знаходячись біля магазину «Новобуд» та будинку № 15 по проспекту Незалежності, зустріли неповнолітнього потерпілого ОСОБА_3

Діючи за попередньою змовою між собою групою осіб, маючи за мету відкрито викрасти чуже майно, ОСОБА_1 запропонував ОСОБА_3 надати йому мобільний телефон для здійснення дзвінка. Оскільки у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 була фізична перевага над ОСОБА_3, останній дав йому телефон. В подальшому на прохання ОСОБА_3 повернути телефон, ні ОСОБА_1, ні Шаля, не відреагували, а маючи фізичну перевагу, погрожуючи застосувати насильство, відкрито заволоділи телефоном «Нокіа 5130» з флеш-картою на 1 Гб вартістю 1287 грн. та сім-картою мобільного оператора «Київстар» вартістю 25 грн., на рахунку якої знаходились 2 грн.

Розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заподіяли неповнолітньому потерпілому ОСОБА_3 шкоду на суму 1314 грн.

Підсудний ОСОБА_1 вину у скоєнні вищенаведених дій визнав частково і пояснив, що 26 грудня 2009 року після ранкової пянки пішли у 220 гуртожиток, де купили 1 літр горілки по 12 грн. Коли йшли, по дорозі зустріли ОСОБА_3, в якого попросили мобілку, щоб подзвонити. Останній дав, однак телефоном не скористався і ОСОБА_3 після слів Шаля побіг.

Підсудний ОСОБА_2 вину визнав повністю і пояснив, що 26 грудня 2009 року зранку випивали. Оскільки випивки виявилось мало, пішли в 220 гуртожиток, щоб купить ще спиртного. Треба було подзвонити Римарчуку, тому у ОСОБА_3 взяли мобільний телефон, який ОСОБА_4 дав сам. На ОСОБА_4 він накричав і той побіг.

Однак винність підсудних ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтверджується поясненнями потерпілого та іншими зібраними по справі доказами.

Потерпілий ОСОБА_3 вказав на те. що 26 грудня 2009 року між 2 та 3 годинами дня повертався з ринку. Почув крик «стій !». Зупинившись, побачив ОСОБА_1 та ОСОБА_2, яких раніше не знав. Останні стали до нього чіплятися та запитувати, чому він зачіпає їх дівчат. Потім ОСОБА_1 сказав йому «дай телефон», що він зробив, вийнявши його з кишені. В наступному ОСОБА_1 поклав телефон у свою кишеню. Він став вимагати повернути йому телефон, однак Шаля почав його проганяти і кричати на нього. При цьому Шаля поставив пляшку на землю і сказав, «ну все !». Останнє він сприйняв як погрозу і втік, оскільки хлопці мали фізичну перевагу. Вони йому погрожували фізичною розправою, хотіли його ударити. Мобільний телефон дістав з кишені і віддав ОСОБА_1, тому що злякався. В даний час не бажає позбавлення їх волі.

Пояснення потерпілого ОСОБА_3 суд визначає як такі, що обєктивно відповідають дійсним обставинам справи скоєного підсудними, і зокрема ОСОБА_2 Потерпілий ОСОБА_5, як на досудовому, так і в судовому слідстві, давав послідовні пояснення, які узгоджуються з поясненнями одного з підсудних ОСОБА_2, які у свою чергу спростовують покази підсудного ОСОБА_1 про свою непричетність до грабежу неповнолітнього.

Крім цього, суд вважає, що 13 річний ОСОБА_3 зустрівши двох фізично здорових та пяних молодих чоловіків, реально сприймав погрозу застосування до нього насильства з отриманням від одного з підсудних вимоги «дай телефон». Вона ж була підтверджена і реальними діями підсудного ОСОБА_2, який на вимогу ОСОБА_3 повернути телефон відреагував реальною погрозою застосувати насильство, поставивши на землю пляшку і заявивши «ну все!», що спонукало потерпілого втекти. Такі дії підсудних свідчать про узгодженість їх дій, що дає підстави суду зробити висновок про їх попередню змову і вчинення злочинних дій в групі.

На пограбування свого неповнолітнього сина ОСОБА_6 підсудними вказала і свідок ОСОБА_7 Вона пояснила, що приблизно о 14 год. 30 хв. 26 грудня 2009 року ОСОБА_3 прибіг додому дуже схвильований і повідомив, що двоє п`яних невідомих йому хлопців причепились до нього, погрожуючи його побити, відібрали в нього телефон «Нокіа 5130». В тому, що розповів їй син, вона не сумнівається і в свою чергу вважає, що підсудні розповідають неправду. Попри це, вона просить не позбавляти їх волі.

Тому вважаючи доведеною вину ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в умисному відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб, суд вважає кваліфікацію дій підсудних досудовим слідством за ч. 2 ст. 186 КК України правильною.

Разом з тим, суд виключає з обвинувачення підсудним обтяжуючі відповідальність обставини повторність, рецидив злочинів, вчинення злочину щодо малолітнього, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в судовому слідстві. З цих же підстав суд також виключає підсудному ОСОБА_2 інкриміновану йому кваліфікуючу ознаку грабежу повторність.

Призначаючи покарання підсудним ОСОБА_1 та ОСОБА_2, суд враховує обставини, що обтяжують їх відповідальність скоєння злочину в стані алкогольного спяніння.

Оцінюючи особи винних, суд враховує їх характеристики без зауважень, відсутність у них судимості.

Як обставини, що помякшують їх відповідальність, суд бере до уваги їх каяття у скоєному, вибачення перед потерпілим, який просив не позбавляти їх волі та невеликий розмір заподіяних збитків, які відшкодовані.

Останні обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і на підставі ст. 69 КК України дають підстави суду перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в ч. 2 ст. 186 КК України і призначити їм покарання у вигляді арешту.

Керуючись ст. ст. 323 та 324 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнати винними у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК і з застосуванням ст. 69 КК України призначити покарання кожному у виді арешту строком на 3 (три) місяці.

Запобіжний захід до вступу вироку у законну силу залишити попередній підписку про невиїзд.

Речові докази: мобільний телефон марки «Нокіа 5130» з акумуляторною батареєю, флеш-картою та коробкою залишити у власності ОСОБА_7

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Хмельницької області протягом 15 діб з моменту його проголошення через Нетішинський міський суд.

Головуючий