ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
5-3159кМ14 У х в а л а
30 жовтня 2014 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого - ОСОБА_4,
суддів - ОСОБА_5, ОСОБА_6, при секретарі судового засідання - ОСОБА_7,
з участю прокурора - ОСОБА_8,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №5-3159км14 за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Краснолуцького міського суду Луганської області від 24 грудня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 13 березня 2014 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Краснолуцького міського суду Луганської області від 24 грудня 2013 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, уродженця села

Липовиця Рожнятівського району

Івано-Франківської області, який

проживає АДРЕСА_1,

раніше не судимого,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, до покарання у виді штрафу в розмірі 3400 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Вирішено питання про процесуальні витрати, витрати на лікування потерпілої і речові докази.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь потерпілої ОСОБА_2 5 000 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

7 травня 2013 року, близько 17 години, ОСОБА_1, рухаючись на автомобілі АЗЛК 21412, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, виїжджаючи з провулку Войкова на вулицю Чкалова у місті Красний Луч Луганської області, всупереч вимогам пункту 10.1 Правил дорожнього руху України, перед початком руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам руху, внаслідок чого скоїв зіткнення з мотоциклом ІЖ 6113, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, внаслідок чого пасажиру мотоцикла ІЖ 6113 ОСОБА_2 було спричинено тілесне ушкодження середньої тяжкості.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1, посилаючись на істотні порушення судом вимог кримінального процесуального закону, порушує питання про скасування судових рішень і призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції. При цьому вважає необґрунтованим покладений в основу судових рішень висновок судово-автотехнічної експертизи про порушення ним вимог пункту 10.1 Правил дорожнього руху України. Звертає увагу, що до матеріалів кримінального провадження не долучено протокол фактично проведеного огляду транспортних засобів, дані якого мають істотне значення для правової оцінки його дій. Зазначає, що суд, всупереч вимогам ч. 3 ст. 333 КПК України, безпідставно відхилив його клопотання про доручення органу досудового розслідування провести огляд автомобілів та слідчі експерименти. Результати таких слідчих дій, на думку засудженого, могли підтвердити, що причиною ДТП стало порушення іншим учасником - ОСОБА_3 вимог пунктів 16.2, 16.3 Правил дорожнього руху України. Автор касаційної скарги вказує, що він вжив усіх необхідних і можливих заходів для запобігання дорожньо-транспортній пригоді, однак уникнути зіткнення не мав технічної можливості. Засуджений вказує, що суд апеляційної інстанції не здійснив належної перевірки аналогічних доводів, що були викладені в апеляційній скарзі його захисника на вирок, і помилку суд першої інстанції не виправив.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У мотивувальній частині обвинувального вироку згідно з п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України мають бути зазначені: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, наслідків, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Забезпечення доведеності вини є одним з основоположних конституційних принципів судочинства.

Об'єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, включає такі обов'язкові ознаки: діяння, які полягають у порушенні передбачених нормами спеціального законодавства правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, наслідки у виді заподіяння потерпілому тілесного ушкодження середньої тяжкості та причинний зв'язок між діянням і наслідками.

Такий причинний зв'язок має місце тоді, коли допущене винним порушення правил закономірно, з необхідністю тягне за собою наслідки, передбачені диспозицією відповідної частини статті.

Згідно з роз'ясненнями, наведеними у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у випадках, коли вказані наслідки настали через порушення правил двома чи більше водіями транспортних засобів, потрібно з'ясовувати характер порушень, які допустив кожний із них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків.

Наведених вимог суд першої інстанції не дотримався.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, початкове обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, висувалося як ОСОБА_1, так і другому учаснику ДТП - ОСОБА_3 Відповідно до такого обвинувачення та висновку судово-автотехнічної експертизи № 1054/18 від 26 липня 2013 року дії водія мотоцикла «ІЖ 6113», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, ОСОБА_3 не відповідали вимогам п. 16.12 Правил дорожнього руху України, оскільки він повинен був на перехресті рівнозначних доріг надати дорогу автомобілю АЗЛК 21412, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1, що наближався праворуч, були умовою створення аварійної ситуації і з технічної точки зору знаходилися у причинно-наслідковому зв'язку з отриманням ОСОБА_2 тілесного ушкодження (т. 2, а. с. 2-3).

Ухвалою Краснолуцького міського суду Луганської області від 12 серпня 2013 року кримінальне провадження щодо ОСОБА_3 було закрито у зв'язку з відмовою потерпілої від обвинувачення, тобто з нереабілітуючої підстави (т. 2, а. с. 23-24).

Мотивуючи свої висновки про наявність у діях ОСОБА_1 об'єктивної сторони злочину, суд послався переважно на показання в судовому засіданні свідка ОСОБА_3 і дані висновку судово-автотехнічної експертизи № 1054/18 від 26 липня 2013 року про те, що дії водія ОСОБА_1 не відповідали вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України, оскільки він перед початком руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам руху, були умовою для створення аварійної ситуації і з технічної точки зору знаходились у причинному зв'язку з отриманням ОСОБА_2 тілесних ушкоджень (т. 1, а. с. 39-45).

При цьому суд не взяв до уваги, що відповідно до положень ч. 10 ст. 101 КПК України та роз'яснень, які містяться в пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 30 травня 1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», висновок експерта не є обов'язковим для суду, не має переваги над іншими джерелами доказів і наперед встановленої сили, а підлягає перевірці й оцінці відповідно до вимог закону, за внутрішнім переконанням суду, у сукупності і взаємозв'язку з іншими зібраними у справі доказами.

При перевірці й оцінці експертного висновку суд, відповідно до вимог пункту 17 цієї постанови, повинен з'ясувати, зокрема, достатність поданих експертові об'єктів дослідження, повноту відповідей на порушені питання, обґрунтованість висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

Всупереч наведеним вимогам, суд не дав висновку судово-автотехнічної експертизи належної оцінки з точки зору достатності наданих експерту об'єктів дослідження, повноти, всебічності, наукової обґрунтованості та відповідності матеріалам кримінального провадження. Зокрема, суд не з'ясував, на підставі яких саме фактичних даних, методик і розрахунків експерт дійшов висновку про порушення ОСОБА_1 вимог пункту 10.1 Правил дорожнього руху України, причинно-наслідковий зв'язок між його діями і виникненням ДТП та наявність у засудженого технічної можливості уникнути зіткнення транспортних засобів в умовах створення аварійної ситуації водієм мотоцикла ОСОБА_3

Судами першої та апеляційної інстанцій не дано оцінки висновку експерта-автотехніка про порушення водієм ОСОБА_1 п. 10.1 Правил дорожнього руху України, що на думку експерта, створило аварійну обстановку, за встановлених в ході судового розгляду обставин ДТП, зокрема, виїзд транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 на перехрестя за наявності у нього переваги у русі перед мотоциклом під керуванням ОСОБА_3 та співвідношення дій цих водіїв положенню п. 1 .4 Правил дорожнього руху, згідно якого кожен учасник дорожнього руху має право розраховувати, що й інші учасники виконують ці Правила.

Не взяв суд до уваги й тієї обставини, що експертом були використані лише вихідні дані, наявні в поясненнях ОСОБА_1, ОСОБА_3 та протоколі огляду місця події зі схемою пригоди. Однак наведені дані не містили інформації про видимі пошкодження транспортних засобів та інші сліди їх контакту, що мало істотне значення для встановлення механізму ДТП і перевірки доводів сторони захисту про те, що засуджений після виявлення небезпеки для руху вжив усіх необхідних і можливих заходів для уникнення зіткнення з мотоциклом, аж до зупинки керованого ним автомобіля, проте уникнути ДТП не міг з причин, які не залежали від його волі (т. 1, а. с. 4-7, 39-45).

При цьому колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах кримінального провадження відсутній протокол огляду транспортних засобів, а відповідно до наданого на запит суду листа слідчого СВ Краснолуцького міського відділу ГУ МВС України в Луганській області Ізотова С.С. за № 43 від 25 листопада 2013 року такий огляд не проводився (т. 2, а. с. 47). Тобто пошкодження автомобіля і мотоцикла, які виникли внаслідок ДТП, взагалі не зафіксовані у належних процесуальних документах, що суперечить вимогам підпункту 6.1 пункту 6 «Інструкції з оформлення працівниками Державтоінспекції МВС матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху», затвердженої наказом МВС України від 26 лютого 2009 року № 77.

Всупереч вимогам ст. 333 КПК України, суд безпідставно відхилив клопотання сторони захисту про надання органу досудового розслідування доручення провести огляд транспортних засобів та слідчі експерименти за участю ОСОБА_1 і ОСОБА_3 з метою встановлення та перевірки на місці обставин дорожньо-транспортної пригоди, які мали істотне значення для кримінального провадження і не могли бути встановлені та перевірені іншим шляхом.

Враховуючи викладене, суд не навів у вироку переконливих мотивів своїх висновків про порушення ОСОБА_1 вимог Правил дорожнього руху, причинно-наслідковий зв'язок між його діями, виникненням ДТП та заподіянням потерпілій тілесного ушкодження, і відповідно, про наявність у діях засудженого складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Суд належним чином не перевірив обставин, які мали істотне значення для кримінального провадження та відповідно до ст. 91 КПК України входили до предмету доказування. Всупереч вимогам ст. 370 КПК України, висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні злочину не ґрунтуються на об'єктивно з'ясованих обставинах, які були б підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні. Належних та достатніх мотивів і підстав для таких висновків у вироку суду не викладено.

Апеляційний суд, переглядаючи справу за апеляцією захисника засудженого з підстав аналогічних, наведеним у касаційній скарзі, всупереч вимогам ст. 419 КПК України не здійснив належної перевірки викладених у ній доводів, не дав на них переконливих відповідей і помилку суду першої інстанції не виправив.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України вирок та ухвала підлягають скасуванню з призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

Під час нового розгляду суду слід усунути порушення, вказані в цій ухвалі, на підставі одержаних у кримінальному провадженні та досліджених у судовому засіданні доказів об'єктивно з'ясувати обставини, які мають істотне значення для правової оцінки дій ОСОБА_1, та в межах висунутого обвинувачення прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення, виклавши його у процесуальному документі, який би відповідав вимогам закону.

Розпорядженням голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 вересня 2014 року № 2710/38-14, відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції», на підставі подань Державної судової адміністрації України, у зв'язку з розташуванням Краснолуцького міського суду Луганської області в районі проведення антитерористичної операції територіальну підсудність підсудних йому кримінальних проваджень змінено та визначено за Новопсковським районним судом Луганської області.

Керуючись ст. 376, 433, 434, 436, 438 КПК України, ч. 1 ст. 1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції», колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 задовольнити.

Вирок Краснолуцького міського суду Луганської області від 24 грудня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 13 березня 2014 року щодо ОСОБА_1 скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Направити матеріали кримінального провадження для нового розгляду до Новопсковського районного суду Луганської області.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6