Єдиний унікальний номер 201/4358/15-к
Номер провадження 1-кп/201/198/2015

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 липня 2015 року м. Дніпропетровськ
вул. Паторжинського, 18а
Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:
Головуючого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
захисника обвинуваченої ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Краснограда Харківської області, громадянки України, із вищою освітою, одруженої, яка має неповнолітніх дітей ОСОБА_9 , 2003 року народження, ОСОБА_10 , 2007 року народження, ОСОБА_11 , 2009 року народження, працюючої економістом КП «Південукргеологія», на даний час знаходиться у декретній відпустці, не судимої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:
07 листопада 2014 року, об 11 годині 22 хвилини, ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «Mazda-6» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_12 , рухалася заднім ходом по дворовому проїзду вул. Чернишевського з боку пр. Гагаріна у напрямку вул. Жуковського у м. Дніпропетровську.
Під час руху ОСОБА_7 , порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, не впевнилася у тому, що своїм маневром не створить небезпеки чи перешкоди іншим учасникам руху, продовжуючи рух заднім ходом, в районі будинку АДРЕСА_2 допустила наїзд на пішохода ОСОБА_13 , яка рухалася у попутному з нею напрямку ззаду в межах смуги руху автомобіля під її керуванням.
В наслідок дорожньо-транспортної події потерпілій ОСОБА_13 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді закритої травми голови, тулубу та кінцівок; синців на правій заднє-боковій поверхні тулубу, розташований від середнє паховій на заднє паховій лінії в проекції 8-10 міжребер`їв; в проекції верхньої третини правої та лівої лопаток; косо-поперечний осколковий перелом 5-го грудного хребця без пошкодження оболонок та речовини спинного мозку з крововиливами в товщу м`яких тканин на рівні 5-6 грудних хребців з розповсюдженням його на пристінкову плевру праворуч та ліворуч; переломи 3-7-го ребер справа по паховим лініям з незначним зсувом відламків з крововиливами в товщу м`яких тканин, без пошкодження пристінкової плеври; косий перелом горизонтальної гілки лівої лобкової кістки зі зсувом кісткових уламків, перелом лівої сідничної кістки на рівні бугра з деформацією замикального отвору з крововиливами в оточуючі м`які тканини; крововиливи в товщу м`яких тканин в проекції синців лопаток; крововиливи в товщу м`яких тканин голови; синців на правому передпліччі по передній поверхні в верхній третині, на правому плечі по заднє-зовнішній поверхні верхній третині, в проекції правого ліктьового суглобу по задній поверхні, який розповсюджується на внутрішню поверхню, на правому плечі по передній поверхні в верхній третині, з переходом на середню третину, в проекції лівого кульшового суглобу, а також в проекції правого кульшового суглобу з переходом на верхню третину правого стегна, крововиливи в товщу м`яких тканин відповідно синцям на шкіряних покровах верхніх і нижніх кінцівок, косий перелом хірургічної шийки правої плечової кістки зі зсувом дистального відламку вверх.
Смерть ОСОБА_13 настала 08 листопада 2014 року об 10 годині 00 хвилин від сполученої тупої травми тіла, яка у своєму перебігу ускладнилася шоком, який явився безпосередньою причиною смерті.
Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що ОСОБА_7 , керуючи транспортним засобом - автомобілем «Mazda-6» реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушила вимоги п.10.9 Правил дорожнього руху України, який свідчить: «Під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб», невиконання якого перебуває в причинному зв`язку з наслідками, що настали.
Таким чином, ОСОБА_7 , керуючи транспортним засобом, порушила правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть ОСОБА_13 , тобто вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України визнала повністю і показала, що потерпіла ОСОБА_13 була її сусідкою, з якою вона підтримувала добрі стосунки. 07 листопада 2014 року, приблизно об 11 годині 30 хвилин, сіла за кермо технічно справного автомобілю «Mazda-6» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності її чоловіку ОСОБА_12 , з`їхала з місця парковки і рухалася заднім ходом по дворовому проїзду біля будинку АДРЕСА_2 , з якою швидкістю вказати не змогла, але не дуже швидко, і через декілька хвилин почула поштовх. Після чого, зупинила автомобіль, вийшла та побачила, що скоїла наїзд на свою сусідку ОСОБА_13 , яка лежала більшою частиною тулубу між задніми колесами автомобілю. Вона сіла в автомобіль, від`їхала з місця скоєння дорожньо-транспортної події, припаркувала автомобіль на попереднє місце парковки, біля свого під`їзду та повернулася на місце події, посадила потерпілу під деревом, ОСОБА_13 подзвонила своїм синам та повідомила про дорожньо-транспортну подію. Вона знаходилася у шоковому стані, тому не змогла пояснити суду, чому не викликала швидку допомогу та працівників ДАЇ. Через деякий час, приїхала карета швидкої допомоги та забрали ОСОБА_13 до лікарні № 16, де останню оглянули лікарі, зробили відповідні знімки та поклали до реанімації. Після чого, вона наступного дня приїхала з ранку до лікарні з`ясувати стан здоров`я потерпілої, зустрілася там із ОСОБА_8 , але їм повідомили про смерть ОСОБА_13 . Додала, що 07 і 08 листопада 2014 року оплачувала медичні ліки, плівки для знімків, в подальшому передала ОСОБА_14 грошові кошти у розмірі 10 000 гривень. При цьому, не оспорювала фактичні обставини скоєння нею даної дорожньо-транспортної події і наслідки цієї події, повністю підтвердила обставини кримінального правопорушення, які викладені в обвинувальному акті, і щиро розкаялася у скоєному діянні. Додала, що для неї це травма на все життя, просила суворо її не наказувати, оскільки має неповнолітніх дітей та батьків інвалідів. Під час перегляду у судовому засіданні відеозапису дорожньо-транспортної події, пояснила суду, що не може дивитися цей запис, оскільки це для неї дуже важко емоційно, але повністю погодилася із фактичними обставинами дорожньо-транспортної події та показаннями потерпілого.
В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 пояснив, що потерпіла ОСОБА_13 його мати, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_3 . 07 листопада 2014 року, приблизно об 11 годині, може пізніше, йому на мобільний телефон зателефонувала його мати ОСОБА_13 і повідомила про те, що її збила машина у дворі будинку АДРЕСА_2 , за місцем проживання останньої. Після чого, він терміново виїхав до місця події, приїхавши туди, побачив карету швидкої допомоги, в той момент його мати лежала на носилках, поруч стояла ОСОБА_15 . Лікар швидкої допомоги сказав, що стан здоров`я ОСОБА_13 вкрай важкий і її необхідно терміново госпіталізувати до лікарні. Після чого, карета швидкої допомоги доставила його мати до лікарні № 16, де потерпілу оглянули лікарі та зробили необхідні знімки, при цьому, зазначив, що обвинувачена купувала необхідні медичні препарати для лікування ОСОБА_13 . Далі, його мати помістили до відділу реанімації, де перебування сторонніх заборонено і лікарі сказали приїхати наступного дня зранку. 08 листопада 2014 року, він прибув до лікарні приблизно о 10 годині, зустрів ОСОБА_15 та запросив чергового лікаря, який повідомив їм про смерть ОСОБА_13 . Також додав, що очевидцем дорожньо-транспортної події, яка сталася 07 листопада 2014 року не був, але в ході досудового розслідування, як потерпілий, переглядав диск з відеозаписом цієї дорожньо-транспортної події та бачив, як автомобіль під керуванням обвинуваченої виїхав з подвір`я будинку АДРЕСА_2 та скоїв задній частиною наїзд на його мати, яка рухалася спиною до автомобілю, коли люди стали кричати обвинуваченій, що вона збила пішохода, остання зупинила автомобіль, при цьому, потерпіла більшою половиною тулубу лежала під машиною. Пояснив, що претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченої не має, проте наполягав, щоб обвинуваченій було призначене покарання лише у виді позбавлення волі, оскільки інше покарання, не пов`язане із позбавленням волі, не буде, на його думку, взагалі покаранням, мотивуючи свою позицію тим, що обвинувачена своїми злочинними діями принесла горе в їх сім`ю та він втратив близьку і рідну йому людину свою матір.
Під час судового розгляду, було досліджено та оглянуто відеозапис дорожньо-транспортної події, яка сталася 07 листопада 2014 року по вул. Чернишевського в районі будинку № 21 у м. Дніпропетровську за участю обвинуваченої, відповідно до якого 07 листопада 2014 року ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «Mazda-6», рухалася заднім ходом по дворовому проїзду біля будинку АДРЕСА_2 та скоїла наїзд на пішохода ОСОБА_13 , яка рухалася спиною до автомобілю по ходу його руху.
Оскільки в судовому засіданні обвинувачена повністю визнала свою вину в інкримінованому їй органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, погодилася з кваліфікацією вчиненого нею діяння, а так само визнала всі фактичні обставини їх вчинення, а прокурор не висловив жодних заперечень щодо встановлених обставин, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, за відсутності їх заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, переконавшись у тому, що всі зазначені особи правильно розуміють зміст встановлених обставин, в порядку ст. 349 ч. 3 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись при цьому, допитом обвинуваченої, потерпілого та дослідженням відеозапису дорожньо-транспортної події, наданим стороною обвинувачення.
На підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені показаннями обвинуваченої і потерпілого, наданими ними безпосередньо в судовому засіданні, які відповідають всім фактичним обставинам інкримінованого ОСОБА_7 діяння і ніким не оспорюються, та дослідженим у судовому засіданні відеозаписом дорожньо-транспортної події, суд приходить до переконання, що діяння, яке вчинено ОСОБА_7 дійсно мало місце, воно містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і обвинувачена винна у його вчиненні, так як вона, керуючи транспортним засобом порушила правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_13 , тому вона підлягає покаранню за вчинення такого кримінального правопорушення.
При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_7 суд відповідно до положень ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченої та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Дослідивши дані про особу обвинуваченої, суд враховує, що ОСОБА_7 раніше не судима, одружена, має неповнолітніх дітей - ОСОБА_9 , 2003 року народження, ОСОБА_10 , 2007 року народження, ОСОБА_11 , 2009 року народження, займає посаду економіста КП «Південукргеологія», але на даний час знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною, за місцем роботи характеризується із позитивної сторони, відповідно до довідки про склад сім`ї, виданій ОСОБА_12 , останній зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає з обвинуваченою ОСОБА_7 та трьома неповнолітніми дітьми, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває.
При цьому, суд не приймає до уваги доводи сторони захисту про знаходження у обвинуваченої на утриманні її батьків ОСОБА_16 і ОСОБА_17 , які мають групу інвалідності, оскільки суду не надано переконливих доказів цього факту.
Відповідно до положень п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої, суд визнає її щире каяття у скоєному та добровільне відшкодування завданих збитків.
Разом із цим, суд враховує, що обвинувачена вчинила кримінальне правопорушення, яке відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.
Більш того, при призначенні міри покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , суд, насамперед, враховує високий ступінь суспільної небезпеки вчиненого нею кримінального правопорушення та тяжкі незворотні наслідки скоєного обвинуваченою діяння, в результаті якого потерпіла ОСОБА_13 була позбавлена життя, що є найвищою соціальною цінністю в Україні.
При цьому, суд також враховує і позицію потерпілого ОСОБА_8 , який у судовому засіданні наполягав на призначенні обвинуваченій покарання, пов`язаного тільки із позбавленням волі із відбуванням покарання в кримінально-виконавчій установі, мотивуючи свою позицію тим, що обвинувачена своїми злочинними діями принесла горе в їх сім`ю та він втратив близьку і рідну йому людину свою єдину матір, а тому, призначення ОСОБА_7 покарання, не пов`язаного із реальним позбавленням волі, взагалі, на його думку, не буде покаранням.
За таких обставин, з урахуванням ступеню тяжкості скоєного ОСОБА_7 кримінального правопорушення, її особи та обставин, що пом`якшують покарання, які приведені вище, суд приходить до висновку про можливість виправлення і перевиховання обвинуваченої тільки в умовах ізоляції від суспільства, і вважає за доцільне призначити останній покарання у вигляді позбавлення волі, яке, на думку суду, буде необхідним й достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.
При цьому, наявність у обвинуваченої ОСОБА_7 трьох неповнолітніх дітей, її щире каяття у вчиненому діянні та добровільне відшкодування завданих збитків, дає суду підстави для призначення мінімального розміру покарання, передбаченого санкцією частини другої статті 286 КК України.
Вирішуючи питання про доцільність застосування до обвинуваченої ОСОБА_7 додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд, враховує характер допущених водієм ОСОБА_7 порушень Правил безпеки дорожнього руху України, конкретні обставини дорожньо-транспортної події, її тяжкі незворотні наслідки, а саме настання смерті ОСОБА_13 , переконливу позицію потерпілого ОСОБА_8 щодо позбавлення ОСОБА_7 права керувати транспортними засобами з метою запобігання в подальшому порушень останньою правил безпеки дорожнього руху та недопущення інших тяжких наслідків цих порушень, а тому приходить до однозначного висновку про необхідність застосування до обвинуваченої додаткової міри покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на максимальний строк, передбачений санкцією частини другої статті 286 КК України.
Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлений.
Відповідно до вимог ст. 118, 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Тому, з огляду на це, суд приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_7 витрати по проведенню судової авто-технічної експертизи у розмірі 393 (трьохсот дев`яносто трьох) гривень 12 (дванадцяти) копійок, що підтверджується відповідною довідкою про витрати на проведення експертизи у даному кримінальному провадженні, на користь держави.
Під час досудового розслідування у якості заходів забезпечення кримінального провадження, відповідно до ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2014 року, було накладено заборону відчуження автомобіля «Mazda-6» реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_12 .
Відповідно до положень ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
Вирішуючи питання щодо скасування заборони відчуження автомобіля «Mazda-6» реєстраційний номер НОМЕР_1 , суд враховує, що санкцією частини другої статті 286 КК України, яка інкримінується обвинуваченій ОСОБА_7 , не передбачено конфіскацію майна, або спеціальну конфіскацію, цивільний позов у даному кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_8 не заявлений, тому відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, суд приходить до висновку про необхідність скасування цього заходу забезпечення кримінального провадження.
Долю речових доказів в порядку п. 9 ст. 100 КПК України слід вирішити наступним чином:
- автомобіль «Mazda-6» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_12 , та відповідно до розписки переданий на зберігання обвинуваченій ОСОБА_7 повернути ОСОБА_12 , як законному володільцю.
З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 100, 118, 124, 174, 368, 370- 374, 394 КПК України, суд
З А С У Д И В:
ОСОБА_7 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначити їй покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, із відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі, із позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 слід рахувати, з моменту її затримання після набрання вироком законної сили.
Стягнути з ОСОБА_7 витрати по проведенню судової авто-технічної експертизи у розмірі 393 (трьохсот дев`яносто трьох) гривень 12 (дванадцяти) копійок на користь держави.
Скасувати накладену під час досудового розслідування відповідно до ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2014 року заборону відчуження автомобіля «Mazda-6» реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_12 .
Речові докази:
- автомобіль «Mazda-6» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_12 , та відповідно до розписки переданий на зберігання обвинуваченій ОСОБА_7 повернути ОСОБА_12 , як законному володільцю.
Вирок суду набирає законної сили після спливу тридцяти денного строку, встановленого ст. 395 КПК України для його оскарження. Подання апеляційної скарги на вирок суду зупиняє набрання ним законної сили та його виконання.
Вирок може бути оскаржений в порядку ст. 395 КПК України.
Апеляційну скаргу на вирок може бути подано до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копія вироку в порядку ст. 376 КПК України негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.
Суддя ОСОБА_1