У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати Верховного Суду України

у кримінальних справах у складі:

головуючого-суддіМіщенка С.М.
суддівВус С.М., Школярова В.Ф.
за участю прокурораПарусова А.М.
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 22 січня 2008 року кримінальну справу за касаційним поданням заступника прокурора Донецької області на вирок Червоногвардійського районного суду м. Макіївки від 2 лютого 2007 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 8 травня 2007 року.

Вироком Червоногвардійського районного суду м. Макіївки від 2 лютого 2007 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, раніше не судимого,

засуджено: - за ч. 2 ст. 169 КК України на 3 роки позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 366 КК України на 2 роки обмеження волі з позбавленням права обіймати керівні посади в системі охорони здоров'я строком 1 рік.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_1 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права обіймати керівні посади в системі охорони здоров'я строком 1 рік.

На підставі статей 75 і 76 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладено на нього відповідні обов'язки.

За ч. 2 ст. 146 КК України ОСОБА_1 виправдано.

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_2,

громадянку України, раніше не судиму,

засуджено: - за ч. 2 ст. 169 КК України на 3 роки позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 366 КК України на 2 роки обмеження волі з позбавленням права обіймати керівні посади в системі охорони здоров'я строком 1 рік.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_2 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права обіймати керівні посади в системі охорони здоров'я строком 1 рік.

На підставі статей 75 і 76 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладено на неї відповідні обов'язки.

За ч. 2 ст. 146 КК України ОСОБА_2 виправдано.

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_3,

громадянку України, раніше не судиму,

засуджено: - за ч. 2 ст. 169 КК України на 3 роки позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 366 КК України на 2 роки обмеження волі з позбавленням права обіймати керівні посади в системі охорони здоров'я строком 1 рік.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_3 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права обіймати керівні посади в системі охорони здоров'я строком 1 рік.

На підставі статей 75 і 76 КК України ОСОБА_3 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладено на неї відповідні обов'язки.

За ч. 2 ст. 146 КК України ОСОБА_3 виправдано.

ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_4,

громадянку України, раніше не судиму,

за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 149 КК України, виправдано за відсутністю в її діях складу злочинів.

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_5,

громадянку України, раніше не судиму,

за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 191, ч. 3 ст. 358 КК України, виправдано за відсутністю в її діях складу злочинів.

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_6,

громадянина України, раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України, виправдано за відсутністю в його діях складу злочину.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 8 травня 2007 року виправдувальний вирок щодо ОСОБА_4 змінено, виключено з мотивувальної частини її прізвище як помилково вказане поряд із прізвищами ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3, які за попередньою змовою між собою вчинили злочин, передбачений ч. 2 ст. 169 КК України. В решті цей вирок залишено без змін.

ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 визнано винними та засуджено за те, що ОСОБА_1, працюючи заступником головного лікаря по допомозі під час пологів Макіївської міської лікарні № 2, діючи за попередньою змовою із завідуючою першим пологовим відділенням ОСОБА_2 та завідуючою відділенням новонароджених цієї ж лікарні ОСОБА_3, з використанням свого службового становища та службового підроблення вчинили незаконні дії щодо удочеріння двох новонароджених дітей за обставин, викладених у вироку.

ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у причетності до вчинення цих злочинів за відповідними обвинуваченнями виправдано за відсутністю в їхніх діях складу злочину.

У касаційному поданні заступника прокурора порушено питання про скасування судових рішень та направлення справи щодо ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на новий судовий розгляд, а щодо ОСОБА_5 і ОСОБА_6 - на додаткове розслідування з посиланням на істотне порушення судами вимог кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочинів і особам засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 внаслідок м'якості.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав касаційне подання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційного подання, колегія суддів вважає, що касаційне подання прокурора задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як видно із матеріалів справи, висновки суду про винність засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у незаконній посередницькій діяльності щодо усиновлення дітей, передачі їх на виховання в сім'ї громадян, повторно, за попередньою змовою групою осіб з використанням свого службового становища та шляхом службового підроблення, що спричинило тяжкі наслідки, а також щодо виправдання ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 у пред'явленому їм обвинуваченні грунтуються на досліджених у судовому засіданні доказах, а також відповідних висновках, що детально наведені у вироку. При цьому як докази винності засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих злочинів, так і висновки суду щодо виправдання ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 належно обгрунтовані та мотивовані у вироку. Зазначені висновки суду щодо усіх засуджених та виправданих у справі були ретельно перевірені апеляційним судом за доводами апеляції прокурора і визнані законними та обгрунтованими, у зв'язку із чим апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, було залишено без задоволення.

Перевіривши обгрунтованість вироку суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду щодо усіх засуджених та виправданих за доводами касаційного подання шляхом перевірки матеріалів справи, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення касаційного подання немає, оскільки кримінальний закон судом першої інстанції, з урахуванням зібраних у справі доказів та позиції прокурора під час судового розгляду справи, застосовано правильно, істотних порушень кримінально-процесуального закону, які б тягнули безумовне скасування судових рішень, судом першої та апеляційної інстанції не допущено.

У касаційному поданні також не зазначено, які саме порушення кримінально-процесуального закону, відповідно до ст. 370 КПК України, автор подання вважає істотними та такими, що призвели до незаконного постановлення обвинувального вироку щодо ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та виправдувального вироку щодо ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6

Що ж стосується посилань прокурора на порушення судом вимог щодо всебічності, повноти та об'єктивності дослідження всіх обставин справи та оцінки доказів, то в силу ст. 16-1 КПК України, такі доводи не можуть бути визнані порушеннями з боку суду, тим більш, що вони стосуються суперечностей в показаннях засуджених, виправданих та свідків, які мав з'ясовувати прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, про що правильно зазначено і в ухвалі апеляційного суду. Відповідно до ст. 67 КПК України, ніякі докази для суду не мають наперед встановленої сили, а тому досліджені у справі докази оцінювалися судом у вироку з урахуванням всебічного, повного та об'єктивного розгляду усіх обставин справи в їх сукупності та відповідно до вимог вказаного закону. Обгрунтованих даних про те, що судом дано неправильну оцінку дослідженим доказам, окрім загального посилання на порушення судом вимог вказаного вище закону, в касаційному поданні не наведено. Тому доводи касаційного подання про істотне порушення судом вимог кримінально-процесуального закону і в цій частині, враховуючи, що оцінка доказів на стадії судового розгляду справи є виключною компетенцією суду, який своє право в цій частині використав відповідно до вимог закону, колегія суддів вважає безпідставними.

З урахуванням встановлених у справі фактичних обставин судом вірно кваліфіковані злочинні дії засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 169 та ч. 1 ст. 366 КК України, а ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 обгрунтовано виправдані у вчиненні інкримінованих їх злочинів.

Покарання ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 судом призначено з дотриманням вимог ст. 65 КК України з урахуванням ступеню тяжкості вчинених злочинів, даних про їх особи та обставин, що пом'якшують покарання. Будь-яких доводів невідповідності призначеного цим засудженим покарання тяжкості злочинів та особам засуджених внаслідок м'якості у касаційному поданні не наведено, а тому і у цій частині касаційне подання колегія суддів вважає таким, що не підлягає задоволенню.

З урахуванням наведеного, керуючись статтями 384, 389, 392 та 394 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

касаційне подання заступника прокурора Донецької області залишити без задоволення, а вирок Червоногвардійського районного суду м. Макіївки від 2 лютого 2007 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 8 травня 2007 року щодо ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - без зміни.

С У Д Д І :

Міщенко С.М. Вус С.М. Школяров В.Ф.