АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/4576/13-к
Номер провадження 11-кп/786/120/2013
Категорія ч.2 ст.187 КК - Т.З.
Головуючий у 1-й інстанції Савченко
Доповідач ап. інст. Юренко Л. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2013 рокум. Полтава

Колегія суддів судової палати з
розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду Полтавської області
в складі:

головуючого судді
Юренко Л.А.

суддів Куліша В.М.,
Ландара О.В.

при секретарі Журі Н.Л.

з участю прокурора Євсіка В.А.

захисників
ОСОБА_2,ОСОБА_3,ОСОБА_4ОСОБА_5

засуджених ОСОБА_6,
ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Полтава кримінальну
справу за апеляційною скаргою
прокурора у кримінальному провадженні
на вирок Октябрського районного суду
міста Полтава від 22 квітня 2013 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Октябрського районного суду
міста Полтава від 22 квітня 2013 року

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1,

українець,мешканець АДРЕСА_1, студент
2-го курсу ПВПУ № 21, не судимий, -

засуджений за ч.2 ст. 187 КК України з
застосуванням ст. 69 КК України на 1 рік 6
місяців позбавлення волі;

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, українець,

студент 3-го курсу ПВПУ № 21, не
одружений, мешканець АДРЕСА_2, не
судимий, -

засуджений за ч.2 ст. 187 КК України з
застосуванням ст. 69 КК України на 2 роки
позбавлення волі;

ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3,

українець, мешканець АДРЕСА_3, студент
3-го курсу ПВПУ № 21, судимий:

-14.02.2013 року Октябрським
районним судом міста Полтави за ч.2

ст.15, ч.1ст. 185 КК
України до штрафу в розмірі 850 грн,-

засуджений за ч.2 ст. 187 КК України 7
років позбавлення волі з конфіскацією ?
частини належного йому майна.

Питання про речові докази вирішено
відповідно до ст. 100 КПК України.

Вязовський, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнані
винними у тому, що 9 грудня 2012 року
близько 5 год 30 хв. за попередньою
змовою між собою, з метою заволодіння
чужим майном напали на потерпілого
ОСОБА_9, якому ОСОБА_7 наніс удари в
голову, спричинивши легкі тілесні
ушкодження, що спричинили
короткочасний розлад здоров'я, а ОСОБА_6
та ОСОБА_8 в цей час заволоділи майном
потерпілого : чотирма мобільними
телефонами, грошима, гаманцем та іншим
майном, всього - на загальну суму 3 356
грн.96 коп. Викраденим розпорядились на
власний розсуд

В апеляційній скарзі прокурора в
кримінальному провадженні ставиться
питання про скасування вироку через
м'якість призначеного обвинуваченим
ОСОБА_7 та ОСОБА_6 покарання та
постановлення нового вироку, яким
призначити ОСОБА_7 та ОСОБА_6 кожному за
ч.2 ст. 187 КК України по 7 років
позбавлення волі. В обґрунтування
скарги прокурор посилається на те, що
суд в достатній мірі не врахував
тяжкість вчиненого злочину, посередню
характеристику обвинувачених.
Прокурор зазначає, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6
не зробили для себе належних висновків,
вину визнали частково.

Колегія суддів, заслухавши доповідача;
доводи прокурора, який підтримував
мотиви апеляційної скарги та просив
про постановлення нового вироку з
призначенням ОСОБА_7 та ОСОБА_6 кожному
по 7 років позбавлення волі;
заперечення обвинувачених ОСОБА_6 та
ОСОБА_7, а також їх захисників ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які просили
про залишення вироку без змін;
перевіривши матеріали кримінального
провадження, вважає, що апеляційна
скарга прокурора не підлягає
задоволенню.

Висновок суду щодо доведеності
винуватості ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у
вчиненні вказаного у вироку злочину є
обґрунтованим, відповідає фактичним
обставинам справи, дії обвинувачених
кваліфіковані правильно.

Вирок в цій частині, а також вирок щодо
ОСОБА_8 не оскаржується.

При вирішенні питання про призначення
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання суд
виходив з вимог ст. 65 КК України і
обґрунтовано взяв до уваги тяжкість
вчиненого злочину, а також
неповнолітній вік обвинувачених, в
цілому позитивну характеристику,
умови їх виховання та навчання, ряд
обставин, що пом'якшують покарання, -
визнання вини, розкаяння,
відшкодування завданих збитків, думку
потерпілого, який вибачив
обвинувачених, - і обґрунтовано
застосував до кожного із них ст. 69 КК
України.

Таке рішення суду відповідає як
вимогам ст. 65, 69 КК України, так і
засадам «Конвенції про права дитини»
від 20 листопада 1989 року зі змінами,
схваленими резолюцією 50/155 Генеральної
Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, яка
ратифікована Постановою Верховної
Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991року
і є частиною законодавства України.

Відповідно до ст.1 «Конвенції про права
дитини», дитиною є кожна людина до
досягнення 18-річного віку.

Стаття 37 п. «b» зазначеної Конвенції
встановлює, що держави-учасниці
забезпечують щоб жодна дитина не була
позбавлена волі незаконним або
свавільним чином. Арешт, затримання чи
тюремне ув'язнення дитини здійснюються
згідно з законом та використовуються
лише як крайній захід і протягом
якомога більш короткого відповідного
періоду часу.

Рішення суду про призначення ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення
волі у межах, наближених до
мінімальних, відповідає і правилу 17.1
«b» «Мінімальних стандартних правил
Організації Об'єднаних Націй, що
торкаються здійснення правосуддя щодо
неповнолітніх» («Пекинських правил»), в
яких розкриваються керівні принципи
винесення судових рішень та вибір мір
впливу, згідно яких обмеження
особистої свободи неповнолітнього
повинно бути по можливості зведено до
мінімуму.

З врахування всіх приведених обставин
колегія суддів вважає, що призначене
ОСОБА_7 та ОСОБА_6 покарання відповідає
як встановленим в кримінальному законі
України загальним засадам призначення
покарання, так і названим вище засадам
«Конвенції про права дитини» та
«Мінімальним стандартним правилам
Організації Об'єднаних Націй, що
торкаються здійснення правосуддя щодо
неповнолітніх».

Виходячи з викладеного, колегія суддів
не вбачає підстав для скасування
вироку щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_6.

Керуючись ст. 405, 407 КПК України, колегія
суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора у
кримінальному провадженні залишити
без задоволення, а вирок Октябрського
районного суду міста Полтава від 22
квітня 2013 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 -
без змін.

С У Д Д І :

Юренко Л.А. Куліш
В.М. Ландар О.В.