Справа № 639/5863/15-к
Провадження № 1-в/639/5863/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2015 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

засудженого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Харкові в режимі відеоконференції між Жовтневим районним судом м. Харкова та Холодногірською виправною колонією №18 клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кам`янка Ізюмського району Харківської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , засудженого: 17.02.2014 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ст. 69, ст. 70 КК України на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки; вироком апеляційного суду Харківської області від 08.05.2014 року змінено покарання на позбавлення волі строком на 3 роки без конфіскації всього особистого майна; ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.04.2015 року вирок апеляційного суду Харківської області змінено та виключено з обвинувачення за ч. 2 ст. 309 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Харкова надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення.

У поданому клопотанні ОСОБА_4 посилається на те, що 22.06.2015 року в нього відкрилася пільга для застосування ст. 81 КК України. Так, засуджений зазначає, що в нього немає жодного стягнення, режим тримання не порушував, справно виконував всі покладенні на нього обов`язки та поведінкою довів своє виправлення. Також, ОСОБА_4 вказує на те, що він одружений, має двох неповнолітніх дітей, є єдиним годувальником у родині, має хронічні хвороби серця, шлунку, язву дванадцятиперстної кишки та ішемію серця.

У судовому засіданні засуджений підтримав подане клопотання та просив суд прийняти рішення про умовно-дострокове звільнення його від відбування покарання у відповідності до ст. 81 КК України.

Суд, вислухав думку засудженого, який внесене клопотання підтримав, прокурора, який проти задоволення зазначеного клопотання заперечував, вивчивши матеріали судової справи та особової справи засудженого у їх сукупності, дійшов до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи із наступних обставин.

Відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. За змістом даної норми умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.

Вимогами п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної комісії (п.13 постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року).

Згідно положень п.17 вказаної постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року, суду слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Суд зазначає, що сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

ОСОБА_4 засуджено 17.02.2014 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ст. 69, ст. 70 КК України на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки; вироком апеляційного суду Харківської області від 08.05.2014 року змінено покарання на позбавлення волі строком на 3 роки без конфіскації всього особистого майна; ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.04.2015 року вирок апеляційного суду Харківської області змінено та виключено з обвинувачення за ч. 2 ст. 309 КК України. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 28.07.2014 року застосовано ст. 6 ЗУ «Про амністію у 2014 році» та скорочено наполовину невідбута частина покарання, початок строку 24.06.2014 року, кінець строку 22.12.2015 року.

На час звернення засудженого до суду з клопотанням ОСОБА_4 відбув відповідну частину 2 / 3 строку призначеного судом покарання. З характеристики засудженого вбачається, що на теперішній час тимчасово на виробництві не працює, тому що перебуває у дільниці карантину. За час відбування покарання характеризується посередньо, стягнень та заохочень не має.

Суд зазначає, що сам по собі факт сумлінного ставлення засудженого до праці та задовільного реагування на заходи виховного впливу, не може служити переконливою підставою для висновку про те, що засуджений виправився та не буде продовжувати вчиняти нові злочини. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.

Згідно ст.12 КК України злочин, за вчинення якого був засуджений ОСОБА_4 за ч.2 ст.307 КК України, відносяться до тяжких умисних злочинів.

Таким чином, суд враховує тяжкість та характер вчиненого ОСОБА_4 умисного злочину та форму вини, а саме: вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, значний час не залучення засудженого до праці, відтак приходить до висновку, що засуджений не має усіх належних умов, передбачених ст.81 КК України, для його умовно-дострокового звільнення, оскільки наданими матеріалами не доведено виправлення засудженого на даний час, а тому суд вважає дане клопотання передчасним та таким, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладено, керуючись ст. 81 КК України, ст. 537, 539 КПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про умовно-дострокове звільнення відмовити.

Згідно ч.6 ст.539 КПК України роз`яснити засудженому, що повторне звернення з приводу умовно-дострокового звільнення може мати місце не раніше як через півроку з дня винесення ухвали суду про відмову.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області протягом 7 (семи) днів з моменту її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова, а засудженим, який тримається під вартою з моменту вручення копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1