Ухвала

іменем україни

28 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_3,

суддів: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

при секретарі ОСОБА_6,

за участю прокурора ОСОБА_7,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002386, за обвинуваченням

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Запоріжжя, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

в с т а н о в и л а:

Вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 серпня 2014 року ОСОБА_1 визнано винним та засуджено за ч.1 ст.122 КК України до 2 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки.

На підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1997 грн. 66 коп. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000 грн., а всього 6 997 грн. 66 коп.

Вироком Апеляційного суду Запорізької області від 5 грудня 2014 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_1 в частині звільнення його від відбування покарання на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» скасовано. Постановлено новий вирок, яким ОСОБА_1 визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 2 (два) роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки з покладенням певних обов'язків, передбачених ст. 76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь потерпілого ОСОБА_2 15000 грн. (п'ятнадцять тисяч грн.) на відшкодування моральної шкоди.

В решті вирок районного суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1 не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації його дій, порушує питання про зміну вироку апеляційного суду у зв'язку з неправильним застосуванням кримінального закону, що на думку засудженого потягло за собою суворість призначеного йому покарання. Вважає, що апеляційний суд скасовуючи вирок суду першої інстанції в частині звільнення його від відбування покарання на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» неправильно застосував кримінальний закон та дійшов помилкового висновку, що він не підпадає під дію зазначеного закону. Просить вирок апеляційного суду в частині призначеного йому покарання скасувати та застосувати до нього амністію.

В запереченнях на касаційну скаргу засудженого потерпілий ОСОБА_2 зазначає, що вважає вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_1 законний та обґрунтований, і тому просить його залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого без задоволення.

Згідно з вироком суду ОСОБА_1 визнано винним та засуджено за те, що 7 вересня 2013 року, приблизно, о 16 годині, маючи намір на спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень, знаходячись поблизу центрального входу до кафе «Сен-Су-Які» за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна, б.47, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, наніс ОСОБА_2 не менш одного удару рукою в область обличчя, внаслідок чого заподіяв останньому закритий перелом нижньої щелепи в області суглобового відростку, крововилив з набряком м'яких тканин і садна в правій навколовушно-жувальній області, що в сукупності кваліфікуються, як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, які не є небезпечними для життя, але які потягли за собою тривалий розлад здоров'я, більше 21 дня.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_7, який заперечував проти задоволення касаційної скарги засудженого, перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновок суду про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення за зазначених у вироку обставин та кваліфікація його дій ніким в касаційному порядку не оскаржується.

Доводи касаційної скарги засудженого про те, що апеляційний суд в порушення вимог закону скасував вирок суду першої інстанції в частині звільнення його від відбування покарання на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» є безпідставними.

Відповідно до положень п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк особи, які засуджені за умисні злочини, що не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, та які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років і не позбавлені батьківських прав.

Як вбачається з матеріалів провадження на день набрання чинності цим Законом засуджений не мав малолітньої дитини, оскільки згідно свідоцтва про народження дитини, ОСОБА_1 став батьком дитини лише 15.08.2014 року, тобто вже після набрання чинності Законом України «Про амністію у 2014 році». За таких обставин, апеляційний суд обґрунтовано скасував вирок суду в частині звільнення обвинуваченого ОСОБА_1 від відбування покарання на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» та постановив свій вирок.

Що ж стосується доводів касаційної скарги засудженого про порушення щодо нього загальних засад призначення покарання, то вони, на думку колегії суддів, є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості злочину та особі засудженого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею Кримінального кодексу, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим як внаслідок м'якості, так і суворості.

Як убачається з вироку апеляційного суду, кримінальне провадження розглядалась за апеляційною скаргою потерпілого, в якій порушувалось питання про скасування вироку щодо ОСОБА_1 у зв'язку з застосуванням до засудженого ст. 75 КК України та його незаконному звільненні від покарання на підставі ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році».

Апеляційний суд дотримався вимог процесуального закону при розгляді поданої потерпілим апеляції на вирок суду першої інстанції, задовольнивши її частково та постановивши вирок щодо ОСОБА_1, який відповідає вимогам КПК України.

Призначене ОСОБА_1, із застосуванням ст. 75 КК України, покарання відповідає характеру і ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, всім обставинам справи і є необхідним для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, як це передбачено ст. 65 КК України.

Підстав вважати призначене ОСОБА_1 покарання явно несправедливим через його суворість, про що зазначає засуджений у касаційній скарзі, не вбачається, як і не вбачається обставин для пом'якшення покарання.

Вирок апеляційного суду відповідає вимогам ст. 420 КПК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити судам повно та всебічно розглянути дане кримінальне провадження і постановити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів по справі не виявлено.

Керуючись ст.ст. 434, 436, 438 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Вирок Апеляційного суду Запорізької області від 5 грудня 2014 року щодо засудженого ОСОБА_1 залишити без зміни.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ______________________ ___________________

ОСОБА_3 ОСОБА_5 ОСОБА_4