Провадження №11-кп/772/259/2015
Категорія: кримінальна
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 квітня 2015 року

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

Головуючого-судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участю прокурора: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

обвинуваченого: ОСОБА_8

потерпілої: ОСОБА_9

розглянув 22 квітня 2015 року у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці кримінальне провадження №0002473 від 11.04.2014 р. за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Вінницького міського суду від 15 січня 2015 року, яким

ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженець с. Сорокотяжинці

Немирівського району Вінницької

області, прож. в

АДРЕСА_1 , не судимий

визнаний винним за ст.286 ч.1 КК України і йому призначено покарання у виді двох років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.

Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнений від відбування призначеного основного покарання з випробуванням та іспитовим строком два роки.

Згідно ст.76 ч.1 п.п.2,3,4 КК України на ОСОБА_8 покладені обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

В задоволення цивільного позова прокурора з ОСОБА_8 на користь міського бюджету м. Вінниці стягнуто 2823 грн. 22 коп. у відшкодування витрат комунального закладу Міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги на лікування потерпілої ОСОБА_9 .

В часткове задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 на її користь з ПАТ «Страхова група «ТАС» стягнуто 1380 грн. 22 коп. у відшкодування витрат, пов`язаних з лікуванням потерпілої ОСОБА_9 , а також 69 грн. 01 коп. у відшкодування моральної шкоди.

З ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 стягнуто 19930 грн. 99 коп. у відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Також з ОСОБА_8 на користь держави України стягнуто 393 грн. 12 коп. витрат за проведення криміналістичних досліджень.

Вирішено питання з речовими доказами.

Як вбачається з вироку місцевого суду, ОСОБА_8 визнаний винним у тому, що він 10.04.2014 року, близько 19 год. 10 хв., у м. Вінниці, керуючи технічно справним автомобілем марки «Дачия Логан» держ. номер НОМЕР_1 та рухаючись в правій смузі руху проїзної частини дороги вулиці Привокзальної в напрямку вул. Островського зі сторони вулиці Коцюбинського, в районі будинку №14, порушив положення п.п. 4.16а, 18.4 Правил дорожнього руху України та не переконавшись, що перед передньою частиною невстановленого слідством автомобіля, який зупинився перед нерегульованим пішохідним переходом в лівій смузі руху в попутному напрямку, зліва направо проїзну частину переходила пішохід ОСОБА_9 та не надавши їй переваги, продовжив свій рух, внаслідок чого, з необережності допустив наїзд на ОСОБА_9 на вищевказаній розмітці нерегульованого пішохідного переходу, що призвело до травмування потерпілої і заподіяння їй вказаних у вироку тілесних ушкоджень, які належать до середньої тяжкості, оскільки за своїм характером потягли тривалий розлад здоров`я (понад 21 день).

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 ставить питання про скасування вироку як незаконного та постановлення нового вироку в зв`язку з неповнотою з`ясування обставин справи, істотними порушення норм кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням норм кримінального закону, однобічністю та неповнотою дізнання, що призвело до неправильного вирішення справи.

Крім того, апелянт вважає, що суд неправильно вирішив цивільний позов і стягнув з нього на користь потерпілої завищені суми, а також безпідставно стягнув з нього кошти на користь місцевого бюджету, витрачені медичною установою на лікування потерпілої, оскільки у державних і комунальних медичних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безкоштовно.

Апелянт також вважає, що місцевий суд при призначенні йому покарання безпідставно не врахував його побутові обставини та матеріальний стан, а тому додаткове покарання у виді позбавлення його права керування транспортними засобами на один рік вважає надмірно суворим покаранням.

Заслухавши доповідача, виступ обвинуваченого ОСОБА_8 та його адвоката, які підтримали апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, виступ потерпілої та прокурора, які заперечили щодо її задоволення, вивчивши матеріали судового провадження, провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого необґрунтована і не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Апеляційний суд погоджується з думкою прокурора про те, що оскільки судовий розгляд справи проводився відповідно до положень ст.349 ч.3 КПК України і суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, а обвинувачений ОСОБА_8 , як то вбачається з вироку суду, вину свою в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю і у вчиненому розкаявся, то обвинувачений позбавлений права оскаржувати обставини дорожньо-транспортної пригоди, які ніким не оспорювалися в апеляційному порядку.

Про вину ОСОБА_8 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди суд дійшов висновку на підставі показань обвинуваченого, потерпілої та наданих стороною обвинувачення документів.

Стосовно призначення покарання апеляційний суд вважає, що при вирішенні даного питання місцевий суд дотримався положень ст.ст. 50 та 65 КК України щодо мети покарання та загальних засад його призначення, врахувавши також позицію прокурора щодо покарання, обставини кримінального правопорушення, отримані потерпілою травми та необхідність забезпечити попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами. Призначаючи ОСОБА_8 додаткове покарання, суд врахував і ті обставини, на які є посилання в його апеляційній скарзі і тому воно призначено в мінімальному розмірі даного виду покарання, передбаченого ст.55 ч.1 КК України, тобто порушень закону при цьому місцевий суд не допустив.

Вирішення цивільних позовів місцевим судом проведено відповідно до норм чинного Цивільного кодексу України та норм КПК України.

Зокрема, відшкодування витрат лікувального закладу на лікування потерпілої проведено відповідно до положень ст.1206 ч.1 та ч.3 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що у випадку, якщо лікування особи, яка потерпіла від злочину, проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності або територіальної громади, то особа, яка вчинила злочин відшкодовує їх відповідному бюджету.

Моральна шкода, заподіяна потерпілій в результаті дій обвинуваченого стягнута з винного на підставі ст.ст.1167 ч.1 та 1193 ч.3 ЦК України з врахуванням матеріального становища обвинуваченого, розмір якої апеляційний суд вважає обґрунтованим та справедливим.

З огляду на наведене, керуючись ст.ст.376 ч.2, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Вінницького міського суду від 15.01.2015 р. стосовно нього без змін.

На ухвалу можуть бути подані касаційні скарги безпосередньо до касаційного суду Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:
З оригіналом згідно: