УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_10,
суддів ОСОБА_11 і ОСОБА_12,
за участю прокурора при секретарі ОСОБА_13, ОСОБА_14,

розглянувши в судовому засіданні 9 квітня 2015 року в м. Києві кримінальне провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 28 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_6,

в с т а н о в и в:

Вироком Сихівського районного суду м. Львова від 21 серпня 2014 року засуджено

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, в силу ст. 89 КК України такого, що не має судимості,

за ч. 1 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна;

за ч. 1 ст. 317 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом повного складання покарань, ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за те, що він у невстановлений досудовим розслідуванням час незаконно придбав наркотичний засіб - бупренорфін невстановленої ваги, який незаконно зберігав з метою збуту за місцем свого проживання в квартирі АДРЕСА_1 та 10 червня, 19 червня й 3 липня 2014 року у своїй квартирі незаконно збув ОСОБА_7 за 300, 900 і 700 гривень наркотичний засіб бупренорфін, вагою 0,0012 г, 0,0117 г та 0,0108 г відповідно.

Крім того, ОСОБА_6 19 червня 2014 року близько 11 години 10 хвилин надав ОСОБА_8 приміщення своєї квартири для вживання наркотичного засобу.

Також 3 липня 2014 року близько 13 години 35 хвилин біля будинку АДРЕСА_1 під час затримання у ОСОБА_6 працівниками міліції було виявлено та вилучено наркотичний засіб бупренорфін, вагою 0,0660 г, який він зберігав при собі з метою збуту.

Окрім того, 4 липня 2014 року під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 у квартирі АДРЕСА_1, працівниками міліції було виявлено та вилучено наркотичний засіб бупренорфін, вагою 0,0040 г.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 28 жовтня 2014 року вирок щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Своє прохання обґрунтовує тим, що апеляційний суд безпідставно залишив поза увагою доводи апеляційної скарги прокурора, що місцевий суд дійшов необґрунтованого висновку про можливість застосування до ОСОБА_6 ст. 69 КК України та не призначив винному додаткове покарання у виді конфіскації майна.

У запереченні захисник ОСОБА_9 просить касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу апеляційного суду щодо засудженого ОСОБА_6 - без зміни.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора на підтримання касаційної скаргуи, перевіривши кримінальне провадження та обговоривши доводи, наведені у скарзі прокурора, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, за обставин, викладених у вироку, у касаційній скарзі прокурора не оспорюються.

Доводи касаційної скарги, що суд без достатніх підстав призначив засудженому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, колегія суддів вважає надуманими.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 69 КК України та роз'яснень, що містяться у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року ( з внесеними змінами Постановою Пленуму Верховного Суду України № 8 від 12.06.2009 року) «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м'якого виду основного покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом'якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов'язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом'якшення покарання.

Як убачається із кримінального провадження, засуджений є інвалідом 3-ї групи, має ряд хронічних захворювань, матір - інваліда 1-ї групи, яка потребує стороннього догляду та щиро розкаявся у вчиненому. Ці пом'якшуючі покарання обставини суд обґрунтовано визнав такими, що істотно знижували ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, і дійшов вірного висновку про можливість призначення засудженому основного покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті Основної частини цього Кодексу, а також з підстав, зазначених у ч. 2 ст. 69 КК України не призначати додаткового покарання у виді конфіскації майна, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 307 КК України як обов'язкове.

Із огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду про призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 69 КК України вмотивовано та відповідає вимогам ст. 65 КК України. Призначене покарання є справедливим та достатнім, а тому відсутні підстави для скасування судового рішення внаслідок м'якості призначеного ОСОБА_6 покарання.

Суд апеляційної інстанції ретельно перевірив доводи прокурора, аналогічні тим, що наведені у касаційній скарзі. Викладені в ухвалі апеляційного суду мотиви визнання цих доводів безпідставними і такими, що не відповідають матеріалам кримінального провадження, є обґрунтованими. Свої висновки з цього питання, із якими погоджується колегія суддів, суд 2-ї інстанції належним чином умотивував.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовною підставою для скасування або зміни судових рішень щодо ОСОБА_6 не виявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 434-436 КПК України суд,

п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 28 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_6 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12