14.03.2014 року Автозаводський районний суд м. Кременчука, Полтавської області в складі головуючої: ОСОБА_1 :
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
розглянувши під час підготовчого судового клопотання адвоката ОСОБА_5 про визнання доказів недопустимими,
Адвокат ОСОБА_6 заявив клопотання про визнання доказів недопустимими по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_4 в зв`язку з тим, що 15 серпня 2013 року постановою слідчого Фролова у справі призначена комплексна судово психіатрична експертиза. При цьому сторона захисту про призначення експертизи повідомлена не була. Згідно за актом амбулаторної судово психіатричної експертизи зазначено, що підексперному встановлено діагноз в ході АСПЕК « легка розумова відсталість/ олігофренія в легкому ступені дебільності».
23.09.2013 року у справі призначена стаціонарна комплексна судова психолого психіатрична експертиза. При цьому, незважаючи на те, що згідно з експертизою підозрюваний є розумово відсталою людиною, та необізнаною в галузі права, сторона обвинувачення про призначення експертизи захисника не повідомила. Тому він просить суд визнати недопустимим доказ акт № 216 стаціонарної судової психолого психіатричної експертизи від 31.10.2013 року, як отриманий з порушенням права на захист та призначити у справі додаткову судово психологічну експертизу.
Суд, заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши зміст клопотання, прийшов до такого висновку.
Відповідно до ч.1 ст.84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Згідно зі ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
У відповідності зі ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов"язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Судом не встановлено очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду. А тому підстав для визнання його недопустимим в суда не має.
Крім того , судом не встановлено, що даний доказ отриманий внаслідок порушення прав та свобод людини.
Із матеріалів справи вбачається, що кримінальне провадження внесене в ЄРДР , мається рапорт та доручення про проведення досудового розслідування
Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.
Заявлені в клопотанні докази, що їх просить визнати недопустимими захисник можуть бути визнані недопустимими під час ухвалення судом остаточного рішення суду за наслідками розгляду надісланого обвинувачення, шляхом дослідження цих доказів у їх сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, що надані учасниками кримінального провадження. Очевидності недопустимості цих доказів на цій стадії судового провадження без дослідження їх із взаємозв`язку з іншими доказами суд не вбачає й уважає передчасним вирішувати питання про їх недопустимість.
На підставі викладеного, керуючись 84 ,85,86,87 89,350,369 , 371 КПК України -
П О С Т А Н О В И В:
Відмовити в задоволенні клопотання захиснику ОСОБА_5 про недопустимість доказів у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 156, ч.2 ст. 15 ч. 2 ст. 156 КК України.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: