Справа №489/1190/15-к 10.03.2015 10.03.2015 10.03.2015
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
10 березня 2014 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, раніше не судимого в силу ст. 89 КК України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
підозрюваний ОСОБА_6
захисник ОСОБА_5 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Захисник ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01 березня 2015 року, в якій вона просить скасувати вказану ухвалу та обрати стосовно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем проживання: АДРЕСА_1 , із забороною покидати місце проживання в період часу з 20.00 години вечора до 7.00 години ранку, із застосуванням електронного засобу контролю.
_________________________________________________________________
Провадження № 11-сс/784/101/15 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_8
Категорія: 194 КПК Доповідач апеляційної інстанції: ОСОБА_1
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01 березня 2015 року стосовно ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 29 квітня 2015 року.
Судом також визначений розмір застави в сумі 25 000 грн., у разі внесення якої постановлено покласти на підозрюваного, передбачені ст. 194 КПК України обов`язки: прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.
Узагальнені доводи апелянта.
В апеляційній скарзі захисник, посилається на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою. Зазначає, що суд обираючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, послався на ризики, які не є доведеними і достатніми для тримання його під вартою, а також не проаналізував застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Зазначає, що ОСОБА_6 є наркозалежною особою, приймає участь у замісній підтримувальній терапії та щоденно приходить до лікарів для вживання методону, має родини зв`язки з донькою, а тому, на її думку, підозрюваний не зможе переховуватися від органів досудового слідства чи суду.
Крім того, вказує, що слідчий та прокурор не надали жодного доказу що ОСОБА_6 може переховуватися від вказаних органів та перешкоджати проведенню слідчих дій.
Вважає, що суд безпідставно підтримав доводи прокурора про обрання підозрюваному найсуворішого запобіжного заходу лише на підставі тяжкості злочину та його не працевлаштованості.
Зазначає, що слідчим суддею невірно визначено дату та час закінчення дії оскаржуваної ухвали, оскільки ОСОБА_6 фактично було затримано о 11 годині 27 лютого 2015 року.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено, що 27.02.2015 року о 10 годині 20 хвилин, ОСОБА_6 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 , знаходячись за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , незаконно збули за грошову винагороду ОСОБА_10 особливо небезпечний наркотичний засіб - опій ацетильований, масою в перерахунку на суху речовину 0,049 гр.
27 лютого 2015 року ОСОБА_6 затриманий на підставі ст.208 КПК України.
27 лютого 2015 року йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.
Врахувавши дані про особу підозрюваного, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні тяжкого злочину, а також те, що він не має постійного місця роботи, заходів для працевлаштування не приймає, за місцем проживання характеризується негативно, не має джерел прибутку, вчинив злочин за місцем постійного проживання, слідчий суддя прийшов до висновку, що застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, не забезпечить належної поведінки підозрюваного в ході досудового розслідування та він може продовжити свою злочинну діяльність, маючи можливість перешкоджати проведенню слідчих дій і ухилятися від слідства і суду, а тому є доцільним обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.
Заслухавши доповідь судді, пояснення підозрюваного та його захисника, які підтримали вимоги наведені в апеляційній скарзі, думку прокурора про залишення ухвали без зміни, а апеляційної скарги без задоволення, вивчивши надані матеріали та матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційної суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню та вчинити інше кримінальне правопорушення.
Згідно ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі й щодо особи підозрюваного.
Крім того, оскільки відповідно до положень ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, він застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
При розгляді вказаного клопотання дані вимоги закону слідчим суддею були дотримані.
Обираючи ОСОБА_6 запобіжний захід, слідчий суддя правильно послався на наявність обґрунтованої підозри у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, за який законом передбачено покарання на строк до 10 років позбавлення волі.
Посилання захисника на те, що суд при обранні запобіжного заходу ОСОБА_6 фактично врахував тільки тяжкість вчиненого злочину та його не працевлаштованість, є необґрунтованими.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за злочин пов`язаний з незаконним обігом наркотичних засобів, підозрюється у вчинені тяжкого злочину вчиненого групою осіб, характеризується за місцем проживання негативно, зловживає алкоголем та наркотичними речовинами, підтримує зв`язки з особами раніше судимими, які схильних до правопорушень. Також ОСОБА_6 не працює та не має офіційних джерел для існування, підозрюється у вчиненні злочину з корисливих мотивів, а тому апеляційний суд визнає, що є підстави вважати, що він знаходячись на волі може вчинити інше кримінальне правопорушення пов`язане з незаконним обігом наркотичних речовин та перешкоджати кримінальному провадженню, з метою недопущення встановлення походження вилучених наркотичних засобів, а також ухилятися від слідства і суду.
Доводи апелянта про те, що слідчим та прокурором не доведено наявність таких ризиків, є голослівними та такими, що не відповідають матеріалам провадження та даним про особу підозрюваного.
З огляду на наведене, а також дані про особу підозрюваного ОСОБА_6 , застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не є достатнім для запобігання зазначених слідчим суддею ризиків та не може забезпечити належної поведінки підозрюваного.
Таким чином, відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя правильно встановив, що надані суду докази доводять обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_6 вказаного кримінального правопорушення та про наявність, передбачених ч.1 ст.177 КПК України ризиків, а також про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні та вірно визначив розмір застави.
Посилання апелянта на те, що ОСОБА_6 є наркозалежною особою, приймає участь у замісній підтримувальній терапії і щоденно приходить до лікарів для вживання методону, а також має родини зв`язки з донькою, на переконання апеляційного суду не є такими обставинами, що суттєво знижують ступень наявних ризиків та впливають на правильність прийнятого судом рішення.
Крім того, даних про те, що стан здоров`я підозрюваного, є таким, який унеможливлює тримання його під вартою в матеріалах провадження не має.
Разом з тим, приймаючи рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 29 квітня 2015 року, слідчий суддя не врахував вимоги ч.1, 2 ст. 197 КПК України про те, що строк дії ухвали слідчого судді про тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного - з моменту затримання.
З ухвали суду слідує, що стосовно ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 29 квітня 2015 року з урахуванням його затримання 27 лютого 2015 року.
Однак, застосовуючи вказаний запобіжний захід слідчий суддя не вірно вирахував строк закінчення дії ухвали та помилково вказав строк її дії до 29 квітня 2015 року.
Враховуючи, що затримання підозрюваного ОСОБА_6 було здійснено 27 лютого 2015 року, строк його тримання під вартою не повинен перевищувати 60 днів, то строк тримання його під вартою буде закінчуватися не 29.04.2015 року, як помилково визначив слідчий суддя, а 27.04.2015 року.
З огляду на наведене, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з прийняттям нової ухвали, якою слід обрати стосовно ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою та встановити дату закінчення її дії з врахуванням фактичного затримання - 27 квітня 2015 року.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01 березня 2015 року, якою стосовно ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід тримання під вартою строком на 60 днів до 29 квітня 2015 року скасувати.
Ухвалити нову ухвалу, якою застосувати відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.
Встановити строк закінчення дії даної ухвали - 27 квітня 2015 року.
Визначити розмір застави у сумі 25 000 грн.
В разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_6 передбачені ст. 194 КПК України обов`язки: прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: