АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11кп/790/240/15 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст.124 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 лютого 2015 р. колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:
- головуючого судді ОСОБА_2
- суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4
- при секретарі ОСОБА_5
- за участю прокурора ОСОБА_6
- обвинуваченого ОСОБА_7
- потерпілого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 03 грудня 2014 року, матеріали кримінального провадження № 11кп/790/240/15 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.124 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 03 грудня 2014 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого за ст.124 КК України, повернуто прокурору Київського району м. Харкова.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 15.08.2014 р. приблизно о 17 год. ОСОБА_7 знаходився за місцем свого тимчасового проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де вживав спиртні напої з ОСОБА_8 .
В ході конфлікту, виниклого на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, ОСОБА_9 за допомогою ножа умисно наніс ОСОБА_10 два удари в область грудей ліворуч та два удари в живіт зліва, чим заподіяв йому, згідно висновку судово-медичної експертизи № 933-AU4 від 23.09.2014 р., наступні тілесні ушкодження: проникаюче колоте поранення в плевральну порожнину зліва, яке утворилося від дії гострого колючого предмету - це тяжке тілесне ушкодження по критерію небезпеки для життя; колото-різане поранення бокової поверхні живота зліва, яке утворилося від дії гострого колюче-ріжучого предмету, колоте поранення крила лівої клубової кістки, яке утворилося від дії гострого колючого предмету, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Рятуючись від неправомірних дій ОСОБА_9 , перешкоджаючи його діям та намагаючись захиститися від суспільно-небезпечного посягання з боку нападника, ОСОБА_10 вихопив у нього кухонний ніж, яким наніс ОСОБА_9 шість ножових поранень, чим спричинив йому, згідно висновку судово-медичної експертизи №932-А/14 від 23.09.2014 р. наступні тілесні ушкодження: колото-різане поранення правої половини грудної клітини, яке проникає в плевральну порожнину, супроводжується внутрішньо плевральним крововиливом з ушкодженням правої легені - це тяжке тілесне ушкодження, множинні поверхневі колото-різані поранення грудної клітини лівобічної локалізації та передньої поверхні - це легкі тілесні ушкодження по критерію короткочасного розладу здоров`я.
Поверхневі рани передньої поверхні грудної клітини та в області лівого колінного суглобу забійна рана лівої нижньої кінцівки - це легкі тілесні ушкодження.
Повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд першої інстанції вказав, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України.
В своїй ухвалі суд зазначив, що вказані в обвинувальному акті фактичні обставини кримінального правопорушення не відповідають його правовій кваліфікації.
Згідно обвинувального акта ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.124 КК України.
Суд першої інстанції вказує, що в обвинувальному акті не зазначається, що причиняючи потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження, ОСОБА_10 знаходився в стані необхідної оборони.
При цьому, на думку суду, не враховано, що підставами необхідної оброни є суспільно небезпечне посягання і необхідність в його негайному відверненні чи припиненні.
Ознаки необхідної оборони визначені у ст. 36 КК України (мета оборони, спрямованість (об`єкт) заподіяння шкоди; характер дій того, хто захищається; своєчасність оборони; співрозмірність оброни).
Також суд зазначає, що в обвинувальному акті не вказується, що ОСОБА_10 , причиняючи тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_9 , перевищив межи необхідної оборони, не зазначено, з яких мотивів орган досудового розслідування дійшов висновку, що ОСОБА_10 перевищив межі необхідної оборони, а в разі, якщо перевищив межі необхідної оборони, то перевищення відбулось в зв`язку з невідповідності завданої шкоди небезпечності посягання чи невідповідності завданої шкоди обстановці захисту.
Також у своїй ухвалі суд першої інстанції посилається на ч.5 ст.36 КК України, в якій вказано, що не є перевищенням меж необхідної оборони і не має наслідком кримінальну відповідальність застосування зброї або будь-яких інших засобів чи предметів для захисту від нападу озброєної особи або нападу групи осіб, а також для відвернення протиправного насильницького вторгнення у житло чи інше приміщення, незалежно від тяжкості шкоди, яку заподіяно тому, хто посягає.
Крім того, на думку суду, відсутність в повідомленні про підозру та обвинувальному акті даних щодо перебування ОСОБА_10 в стані необхідної оброни та підстав, з яких орган слідства дійшов висновку про перевищення меж необхідної оброни, є порушенням права ОСОБА_10 на захист.
Суд першої інстанції також вважає, що порушення права ОСОБА_10 на захист виразилось і в тому, що йому пред`явлено не конкретне обвинувачення згідно повідомлення про підозру та обвинувального акту.
В ухвалі суду вказано, що в порушення вимог п.2 ч.2 ст.291 КПК України в ході досудового розслідування не було точно встановлені відомості про судимості ОСОБА_10 , оскільки в обвинувальному акті вказано, що ОСОБА_10 судимий: 1) 31.10.1985 р. вироком Артемівського райсуду Донецької області за ч.3 ст.81 КК України до 3 років позбавленні волі; 2) 19.12.1991 р. вироком Дзержинського міського суду Донецької області за ст.ст.94, 17-183 ч.1, 42 КК України до 12 років позбавлення волі, що не відповідає даним УИТ УМВД України в Харківській області (а.с.262 кримінального провадження), а копії вказаних вироків від 31.10.1985 р., від 19.12.1991 р., від 17.11.1999 р. до матеріалів кримінального провадження не долучені.
Крім того, матеріали досудового розслідування містять подвійну нумерацію сторінок, оскільки як вбачається з опису матеріалів досудового розслідування в кримінальному провадженні нумерацію з 180 по 187 мають два різні аркуші. Матеріали кримінального провадження після сторінки 279 містять ще 8 аркушів, які не мають нумерації.
Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та повернути обвинувальний акт до Київського районного суду м. Харкова для проведення судового розгляду зі стадії підготовчого судового засідання.
В своїй апеляції прокурор посилається на те, що судом в ухвалі зазначено, що вказані в обвинувальному акті фактичні обставини кримінального правопорушення не відповідають його правовій кваліфікації, та те, що в обвинувальному акті не зазначено, що причиняючи потерпілому тілесні ушкодження, ОСОБА_10 знаходився в стані необхідної оборони та перевищив її межі, було порушено право ОСОБА_10 на захист, оскільки йому було пред`явлене не конкретне обвинувачення згідно з повідомлення про підозру та обвинувального акту.
Разом з тим прокурор зазначає, що при направленні до суду обвинувального акта з додатками, повідомлення про підозру до нього не долучалось.
Таким чином, на думку прокурора, суд дослідив матеріали кримінального провадження на стадії підготовчого засідання, чим порушив порядок судового провадження.
Крім того, прокурор вказує, що суд дослідивши на стадії підготовчого засідання матеріали кримінального провадження, прийшов до висновку, що викладені в обвинувальному акті відомості про обвинуваченого не підтверджуються матеріалами кримінального провадження, оскільки до матеріалів кримінального провадження не долучені копії вироків; матеріали досудового розслідування мають подвійну нумерацію сторінок, 8 аркушів не мають нумерацію.
Тому прокурор вважає, що такі висновки суду першої інстанції є передчасними, суперечливими, не відповідають стадії кримінального провадження.
Апелянт вважає, що суд у підготовчому засіданні дослідив матеріали кримінального провадження, не допитавши обвинуваченого, потерпілого, свідків, не дослідивши обставини скоєння ОСОБА_10 кримінального правопорушення, вже піддав сумніву заподіяння тяжких тілесних ушкоджень у разі перевищення меж необхідної оборони з боку підозрюваного.
В судовому засіданні прокурор підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити.
Обвинувачений та потерпілий не заперечували проти повернення обвинувального акта прокурора згідно з ухвалою суду першої інстанції, та просили апеляцію прокурора не задовольняти.
Заслухавши думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження, провівши судові дебати, обговоривши доводи осіб, які приймали участь у судовому засіданні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягаєзадоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з п.3 ч.3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону, та статті закону України про кримінальну відповідальність, та формулювання обвинувачення.
Як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.124 КК України тобто, в умисному заподіянні тілесних ушкоджень, вчинених у разі перевищення меж необхідної оборони.
Але, як обґрунтовано вказав у своїй ухвалі суд першої інстанції, в обвинувальному акті не зазначено, що причиняючи потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження, ОСОБА_10 знаходився в стані необхідної оборони, і що він перевищив межі необхідної оборони.
Тим самим в обвинувальному акті не вказані всі вимоги диспозиції статті 124 КК України, що позбавляє суд першої інстанції розглянути це обвинувачення законно та обґрунтовано.
Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано,повертаючи прокурору обвинувальний акт, вказав, що в цьому обвинувальному акті не вказано, з яких мотивів орган досудового слідства дійшов до висновку, що ОСОБА_10 перевищив межі необхідної оборони, а якщо перевищив їх, то перевищення відбулося в зв`язку невідповідності завданої шкоди небезпечності посягання чи невідповідності завданої шкоди обстановці захисту.
Слушним є і посилання суду першої інстанції на те, що відсутність в повідомленні про підозру та обвинувальному акті щодо ОСОБА_10 даних щодо перебуванні його в стані необхідної оборони та підстав, з яких орган слідства дійшов висновку про перевищення меж необхідної оборони є порушення його права на захист, і яке колегія суддів вважає законним та обґрунтованим, оскільки йому було таким чином пред`явлено не конкретне обвинувачення.
Обґрунтованим колегія судді вважає вказівку суду першої інстанції на те, що в порушення ст.291 КПК України в ході досудового розслідування не були точно встановлені відомості про судимості ОСОБА_10 , та які повинні бути усунені при повторному складанні обвинувального акта.
Що ж стосується інших доводів апеляції, то ті факти, на які посилається апелянт, можуть бути усунені стороною обвинувачення при розгляді кримінального провадження по суті.
Але, вивчаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_10 , колегія суддів вважає, що таке ставлення до розслідування кримінального провадження слідчим, прокурором, яке межує зі службовою халатністю цих осіб, вільним ставленням них до вимог норм кримінального процесуального закону України, потребує більш уважного та ретельного відношення цих осіб до своїх обов`язків, та недопущення в подальшому таких випадків.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 418, 419, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді:
_____________________ _____________________ __________________