Провадження № 1-кп/643/239/15
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2015 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у склад:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 ,

законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження, яке внесене до ЄРДР за №0006401 від 01.12.2014 року за підозрою

неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Харкова, українцю, громадянину України, з середньою освітою, який навчається на 1 курсі ПТУ Ж» 32 м, Харкова, не одруженому, не працюючому, раніше судимому: 09.09.2014 Московським районним судом м. Харкова за ч.1 ст.186 КК України до штрафу в розмірі 850 гривень, який на даний час сплачений, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.2 ст.186 КК України, суд-

В С Т А Н О В И В:

Судом встановлено, що неповнолітній обвинувачуваний ОСОБА_5 , раніше судимий за скоєння кримінальних правопорушень, а саме 09.09.2014 року Московським районним судом м. Харкова за ч.1 ст.186 КК України до штрафу, маючи не зняту та не погашену судимість, на шлях виправлення не став, відповідних висновків для себе не зробив та знову вчинив кримінальне правопорушення, діючи з корисливих мотивів, з метою незаконного заволодіння чужим майном, усвідомлюючи протиправність своїх дій. повторно відкрито намагався заволодіти чужим майном за наступних обставин:

Так, 01.12.2014р. приблизно о 09:20 неповнолітній ОСОБА_5 проходив по алеї, розташованій між б. АДРЕСА_3 . В цей час неповнолітній ОСОБА_5 помітив раніше незнайому йому ОСОБА_7 , яка йшла йому назустріч та в нього виник умисел, спрямований на відкрите заволодіння майном останньої. Реалізуючи намір, направлений на заволодіння майном ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, неповнолітній ОСОБА_5 , порівнявшись з ОСОБА_7 , несподівано для останньої вирвав з рук ОСОБА_7 належну їй сумку з гаманцем, паспортом та медичною карткою, вартість яких для останньої матеріальної цінності не становить та грошовими коштами у розмірі 200 гривень. Після чого ОСОБА_5 побіг с сумкою у руках вздовж алеї, однак безпосередньо після вчинення кримінального провадження він був затриманий перехожими - свідками події.

Таким чином неповнолітній ОСОБА_5 виконав усі дії, які вважав необхідними для реалізації свого злочинного умислу, направленого на відкрите заволодіння чужим майном, однак не довів свій злочинний намір до кінця та не обернув викрадене на свою користь з причин, які не залежали від його волі.

В результаті злочинних дій неповнолітнього ОСОБА_5 , потерпілій ОСОБА_7 було спричинено матеріальну шкоду на загальну суму 200 гривень.

Судом дії неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 кваліфікуються за ч. 2 ст. 15, ч.2 ст.186 КК України, а саме закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.

Допитаний в судовому засіданні неповнолітній обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15, ч. 2 ст. 186 КК України визнав повністю та дав показання, які відповідають обставинам, викладеним в обвинувальному акті. Щиро каявся у скоєному.

За таких обставин, згідно положень ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи, що проти цього не заперечували учасники судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом встановлено, що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, добровільність їх позицій не викликає сумнівів. Судом роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

При призначенні покарання неповнолітньому обвинуваченому, суд приймає до уваги ступень тяжкості скоєного кримінального правопорушення, наслідки, які настали від його скоєння, обставини що пом`якшують та обтяжують покарання неповнолітнього обвинуваченого, його відношення до скоєного правопорушення та данні про його особистість.

Кримінальне правопорушення, скоєне неповнолітнім обвинуваченим, відповідно до ст.12 КК України віднесено до тяжких злочинів. Від скоєння кримінального правопорушення потерпілій завданий незначний матеріальний збиток, який повністю відшкодовано під час досудового розслідування. Неповнолітній ОСОБА_5 раніше був засуджений до штрафу, який їм сплачений.

Провину свою визнав повністю, щиро розкаявся, навчається, характеризується в цілому позитивно, має постійне місце проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, перебуває на обліку у невропатолога, потребує стаціонарного обстеження.

При вирішенні питання про вид та міру покарання неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує його щире каяття, скоєння кримінального правопорушення у неповнолітньому віці і визнає ці обставини, відповідно до ст. 66 КК України, такими, що пом`якшують його покарання. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне призначити неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_5 покарання за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 186 КК України у межах санкції цієї статті УК України. З урахуванням обставин, що пом`якшують покарання неповнолітнього обвинуваченого, його відношення до скоєного кримінального правопорушення, позитивні характеристики за місцем мешкання, суд вважає за можливе призначити покарання з застосуванням ст.ст. 75, 104 КК України. Судом не застосовується обмеження, передбачені ст. 76 КК України, оскільки вони будуть заважати навчанню неповнолітнього ОСОБА_5 та необхідністю його лікування в умовах стаціонару.

Судові витрати по справі відсутні. Цивільний позов не заявлено. Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ст. 100 п.9 КПК України. Запобіжний підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 369, 370,373, 374 КПК України суд
П О С Т А Н О В И В:

Неповнолітнього ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75 та 104 КК України звільнити його від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту скасувати.

Речові докази вважати повернутими потерпілій.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1