Справа № 219/5765/2013-к
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.10.2013

Артемівський міськрайонний суд
Донецької області

у складі:

головуючий суддя - Шевченко Л.В.

при секретарі судового засідання -
Івашко К.В.

за участі:

прокурора Гасімова Б.Б.

потерпілого ОСОБА_1

обвинуваченого - ОСОБА_2

захисника - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Артемівськ
кримінальне провадження, внесене до
ЄРДР за № 0003797 від 31.05.2013 року,

за обвинуваченням

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с.
Берестове Артемівського району
Донецької області, українця,
громадянина України, не одруженого,
тимчасово не працюючого, освіта
середня, який зареєстрований за
адресою: АДРЕСА_1, раніше судимого 20.09.2012
року Артемівським міськрайонним судом
Донецької області до п'яти років
позбавлення волі з іспитовим строком 1
рік за ч. 1 ст. 121 КК України, на утриманні
малолітніх та неповнолітніх дітей не
має

у вчиненні кримінального
правопорушення, передбаченого ст.185 ч.3
КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2, 30 травня 2013 року приблизно о 22
годині 00 хвилин, перебуваючи в стані
алкогольного сп'яніння, знаходячись за
адресою: АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_1,
діючи умисно, шляхом зриву навісного
замка, проник до приміщення
вищевказаного сараю, з метою
викрадення матеріальних цінностей, де
керуючись корисливим мотивом,
спрямованим на таємне викрадення
чужого майна, підготував для виносу дві
металеві бочки, які знаходились у
приміщенні даного сараю та належали
ОСОБА_1, одна об'ємом 200 літрів вартістю,
88 грн. 00 коп. та друга - об'ємом 100 літрів
вартістю 76,00 грн. визначивши таким
чином кількість майна для крадіжки, але
не маючи фізичної можливості для
виносу вказаного майна за один раз, о 22
годині 10 хвилин виніс з приміщення
вищевказаного сараю бочку об'ємом 200
літрів та розпорядившись нею на
власний розсуд, о 22 год. 20 хв. прибув до
приміщення сараю та продовжуючи
реалізовувати свій злочинний умисел
викрав підготовлену для виносу
металеву бочку об'ємом 100 л. У
подальшому з викраденим майном з місця
вчинення злочину зник та розпорядився
ним на власний розсуд, чим спричинив
матеріальну шкоду ОСОБА_1 на загальну
суму 164 грн. 00 коп.

В судовому засіданні
обвинувачений ОСОБА_2 свою винуватість
у вчиненні вказаного злочину за
викладених обставин визнав повністю та
пояснив, що весь останній рік він
проживав у сім'ї своєї тітки. У тітки
п'ятеро дітей, він допомагав їй
поратися з господарством та дітьми.
Матір його не виховувала, тому що вони з
батьком розійшлися вже дуже давно. В
той день 30.05.2013 року увечері вони зі
знайомим ОСОБА_4 розпивали спиртні
напої. Приблизно о 22 години повертався
додому по АДРЕСА_2, де проходячи біля
сараю, він вирішив зірвати замок на
сараї, подивитись, що там знаходиться.
Коли побачив бочки, що знаходились у
сараї, він вирішив їх украсти з метою
подальшого їх продажу, а на гроші, що
отримає від їх продажу - купити батьку
щось на день народження. Бочки тягнув
до іншого сараю один, ніхто йому в цьому
не допомагав. Коли перетягував бочки до
сусідського сараю, його ніхто не бачив.
Обвинувачений ОСОБА_2 у судовому
засідання вибачився перед потерпілим
ОСОБА_1 та вказав, що розкаявся у
скоєному.

Потерпілий ОСОБА_1 показав суду, що
в тому сараї зберігав бочки та іноді в
тих бочках зберігав зерно. Більше
півроку туди не навідувався, а коли
йому сусід сказав, що там зірвано замок,
він пішов і побачив, що немає двох бочок
металевих об'ємом 200 та 100 літрів кожна.
ОСОБА_2 знає, оскільки він дружив з його
племінником, бачив як він допомагав
своїй тітці. Пояснив суду, що якби він
знав, що бочки викрав обвинувачений,
він би дізнався де він їх дів і не
заявляв би в міліцію. Йому дуже шкода,
що обвинуваченим виявився саме ОСОБА_2,
оскільки він дуже старанний, мовчазний.

Суд переконався, що показання
обвинуваченого ОСОБА_2 є послідовними,
логічними, а тому не викликають сумніву
щодо правильності розуміння
обвинуваченим змісту обставин
кримінального правопорушення,
добровільності та істинності його
позиції.

Враховуючи те, що обвинувачений
ОСОБА_2 та інші учасники судового
провадження не оспорюють всі обставини
справи і судом встановлено, що вони
правильно розуміють зміст цих
обставин, відсутні будь-які сумніви у
добровільності їх позиції, заслухавши
думку учасників судового провадження
та роз'яснивши їм положення ч. 3 ст. 349
КПК України, суд при визначенні обсягу
доказів, що підлягають дослідженню,
обмежився показаннями обвинуваченого,
потерпілого, дослідженням матеріалів
кримінального провадження, що
характеризують особу обвинуваченого,
визначивши відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК
України недоцільним дослідження
доказів щодо тих обставин, які ніким не
оспорюються.

Вина обвинуваченого
підтверджується зібраними у
провадженні доказами, у тому числі
висновком експерта щодо вартості
спричиненої потерпілому шкоди в сумі 164
грн.

Умисні дії ОСОБА_2 суд кваліфікує
за ст. 185 ч.3 КК України як таємне
викрадення чужого майна, поєднане з
проникненням у сховище, - крадіжку. Вина
ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого
йому кримінального правопорушення за
ст. 185 ч.3 КК України, при обставинах,
викладених в обвинувальному акті,
доведена повністю і він підлягає
покаранню за вчинене.

При призначенні ОСОБА_2 покарання
суд, керуючись положеннями ст. 65 КК
України враховує ступінь тяжкості
вчиненого злочину, особу винного та
обставини справи: ОСОБА_2 на обліку у
лікаря нарколога та у лікаря-психіатра
не перебуває, за місцем проживання
характеризується задовільно, раніше
судимий за тяжкий злочин - 20.09.2012 року
засуджений вироком Артемівського
міськрайонного суду Донецької області
за вчинення злочину, передбаченого ч.1
ст.121 КК України, до 5 років позбавлення
волі з іспитовим строком на 1 рік, а під
час іспитового строку він вчинив нове
кримінальне правопорушення.

Обставинами пом'якшуючими
відповідальність обвинуваченого
ОСОБА_2 суд вважає щире каяття у
вчиненому злочині.

Обтяжуючою відповідальність
обставиною відповідно до ст. 67 КК
України суд вважає скоєння ОСОБА_2
кримінального правопорушення в стані
алкогольного сп'яніння.

Висловлюючи свою позицію щодо
покарання, на яке заслуговує
обвинувачений ОСОБА_2, потерпілий
ОСОБА_1, приймаючи участь у судових
дебатах, просив не застосовувати до
нього покарання у виді позбавлення
волі, а також подав суду заяву, що не має
претензій як матеріального, так і
морального характеру до
обвинуваченого.

08.06.2013 року обвинуваченому обрано
запобіжний захід у виді тримання під
вартою.

З врахуванням наведених обставин
справи, особи обвинуваченого, те, що він
раніше судимий за тяжкий злочин, під
час іспитового строку вчинив нове
кримінальне правопорушення, суд
вважає, що його виправлення
неможливе без ізоляції від
суспільства, а тому йому необхідно
призначити покарання за ст. 185 ч.3 КК
України у виді позбавлення волі
строком на три роки.

В пункті 10 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003
року «Про практику призначення судами
кримінального покарання» вказується
наступне. Частиною 2 статті 75 КК
передбачено, що суд за наявності
визначених законом підстав може
ухвалити рішення про звільнення
засудженого від відбування покарання з
випробуванням, якщо він протягом
іспитового строку не вчинить нового
злочину і

виконає покладені на нього обов'язки.
Виходячи з цих положень закону, а також
зі змісту частини 3 статті 78 КК, у разі
вчинення особою під час іспитового
строку нового злочину суди мають
розцінювати це як порушення умов
застосування статті 75 КК про
звільнення від відбування покарання
з випробуванням і призначати покарання
за сукупністю вироків на підставі
статті 71 КК. У таких випадках повторне
звільнення від відбування покарання з
випробуванням є неприпустимим. У разі
коли особа була засуджена до арешту або
позбавлення волі зі звільненням від
відбування покарання з випробуванням

(статті 75, 104 КК) або була звільнена від
відбування покарання
умовно-достроково (статті 81, 107 КК) і в
період іспитового строку або строку
умовно-дострокового звільнення
вчинила новий злочин, суд зобов'язаний
визначити остаточне покарання у виді
позбавлення волі, зокрема й тоді, коли
останнім за часом вироком
призначаються більш м'які види
покарання (пункт 26 постанови).

Оскільки обвинувачений ОСОБА_2
вчинив кримінальне правопорушення,
передбачене ст. 185 ч.3 КК України, під час
іспитового строку, то у відповідності
до чинного законодавства, у суду немає
підстав для звільнення його від
відбування покарання з випробуванням.
Суд також не знаходить підстав для
застосування до обвинуваченого ст. 69 КК
України, на застосуванні якої
наполягав захисник.

Згідно статті 71 КК України до
покарання, призначеного за цим вироком,
частково приєднати невідбуту частину
покарання за попереднім вироком
призначеним Артемівським
міськрайонним судом Донецької області
20.09.2012 року за вчинення злочину,
передбаченого ст.121 ч.1 КК України,
остаточно призначивши покарання у виді
позбавлення волі на строк 5 (п'ять) років
1 місяць. Строк відбуття покарання
відраховувати з дати його затримання,
тобто з 08.06.2013 року.

Питання речових доказів вирішити у
відповідності до статті 100 КПК України.

Цивільний позов потерпілим не
заявлений. Суд роз'яснив йому його
право звернутися за відшкодуванням
шкоди, завданої злочином, у тому числі
моральної, в порядку цивільного
судочинства.

На підставі вищевикладеного,
керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнати
винуватим у пред'явленному
обвинуваченні за ст. 185 ч.3 КК України і
призначити йому покарання у виді
позбавлення волі строком на три роки.

Згідно статті 71 ч.1 КК України до
покарання, призначеного за цим вироком,
частково приєднати невідбуту частину
покарання за попереднім вироком
Артемівського міськрайонного суду
Донецької області від 20.09.2012 року за
вчинення злочину, передбаченого ст.121
ч.1 КК України, остаточно призначивши
ОСОБА_2 покарання у виді позбавлення
волі на строк 5 (п'ять) років 1 (один)
місяць.

Запобіжний захід ОСОБА_2 залишити у
виді тримання під вартою до набранням
вироку законної сили.

Строк відбуття покарання ОСОБА_2
відраховувати з дати його затримання -
з 08.06.2013 року, тобто зарахувавши
досудове тримання під вартою на
підставі ухвали суду від 08.06.2013 року.

Речові докази - дві бочки, у тому
числі об'ємом 200 літрів та 100 літрів, які
були переданні під зберігальну
розписку ОСОБА_1 після набранням вироку
законної сили передати останньому за
належністю.

Вирок ухвалено в нарадчій кімнаті
одноособово суддею.

Судове рішення суду першої
інстанції не може бути оскаржене в
апеляційному порядку з підстав
заперечення обставин, які ніким не
оспорювалися під час судового розгляду
і дослідження яких було визнано судом
недоцільним відповідно до положень ч. 3
ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
вирок, якщо його не скасовано, набирає
законної сили після прийняття рішення
судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження
мають право отримати в суді копію
вироку. Засудженому та прокурору копія
вироку вручається негайно після його
проголошення.

Суддя
Л. В.Шевченко