Провадження 1-кс/127/8717/14
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2014 року м. Вінниця

Слідчий суддя Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_1 , розглянувши матеріали заяви засудженого ОСОБА_2 щодо незаконного тримання під вартою та захисту його конституційних прав в порядку ст. 206 КПК України,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою щодо незаконного тримання під вартою та захисту його конституційних прав в порядку ст. 206 КПК України. Заяву мотивує тим, що він утримується у Вінницькій УВП (№1), де на його думку, відносно нього без достатніх підстав виконується покарання у вигляді довічного позбавлення волі. Заявляє, що його позбавили свободи без належних та достатніх на то причин з порушенням процедури та встановленого граничного строку тримання під вартою. Відповідно до ст.533 КПК України від 2012р. визначений порядок виконання судового вироку за розпорядженням суду, але в установі, де його утримують, ніякого розпорядження суду немає. Тому ОСОБА_2 вважає, що так як закінчився граничний строк тримання його під вартою, він незаконно утримується в Вінницькій УВП №1. Просив розглянути його заяву в порядку ст. 206 КПК України.
Слідчий суддя, розглянувши матеріали заяви, приходить до наступного висновку.
Київським міським судом від 02.06.1997р. винесено вирок щодо ОСОБА_2 , яким визнано його винним у вчиненні злочинів, передбачених ст.222 ч.3, ст.140 ч.2, ст.17-215-3 ч.2, ст. 19-93п.»а», ст.93 п. «г», «ж» і за сукупністю злочинів та сукупністю вироків призначено покарання у вигляді смертної кари розстрілу з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю. Ухвалою Верховного Суду України від 31.07.1997р. даний вирок змінено, виключено із вироку засудження ОСОБА_2 за ст.ст. 19,93 п. «а» КК України і визначено вважати засудженим ОСОБА_2 за сукупністю злочинів, передбачених ст.ст.93 п.п. «г,ж», 222 ч.3, 140 ч.2, 17,215-3 ч.2 КК України і за сукупністю вироків до смертної кари розстрілу з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю.
Ухвалою судової колегії в кримінальних справах Київського міського суду від 22.08.2000р. вирок судової колегії в кримінальних справах Київського міського суду від 02.06.1997р. щодо ОСОБА_2 приведено у відповідність з Законом України від 22.02.2000р. Визначено вважати його засудженим за ст.93 п. «г», «ж» КК України до довічного позбавлення волі, за сукупністю злочинів, передбачених ст. ст.93 п. «г», «ж», 222ч.з, 140 ч.2, 17-215-3 ч.2КК України на підставі ст.42КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю, і відповідно до ст.43 КК України - до довічного позбавлення волі в тюрмі суворого режиму з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
25.11.2014р. Вінницьким міським судом Вінницької області була розглянута заява ОСОБА_2 та ухвалою суду відмовлено в задоволенні заяви. Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 11.12.2014р. ухвалу Вінницьконо міського суду Вінницької області від 25.11.2014р. скасовано, а матеріали заяви направлено на новий судовий розгляд. Підставою для скасування даної ухвали стало те, що заява ОСОБА_2 стосується питань, повязаних з виконанням вироку та ухвали про приведення вироку у відповідність до вимог Закону України від 22.02.2000р., а тому мала б бути розглянута судом першої інстанції в порядку розділу 8 КПК України, що передбачає вирішення таких справ. Вирішення цих питань слідчим суддею в порядку ст.206 КПК України є невірним, оскільки ця норма закону передачає повноваження слідчого судді лише в поточних кримінальних провадженнях, де особу тримають під вартою. В даному випадку ОСОБА_2 є довічно-засудженою особою, яка тривалий час відбуває призначене судами покарання в місцях позбавлення волі, тому юрисдикція слідчого судді на нього не розповсюджується.
Відповідно до ст.3 КПК України, до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. Стаття 206 КПК України, на яку посилається заявник ОСОБА_2 , передбачає обов`язки судді щодо захисту прав людини під час здійснення заходів забезпечення кримінального провадження під час досудового розгляду.
Однак, як вбачається з заяви, відносно ОСОБА_2 було винесено обвинувальний вирок ще у 1997р., тобто його посилання на ст. 206 КПК України є необґрунтованим, безпідставним та таким, що не відповідає вимогам КПК України.
Разом з тим слідчий суддя вважає необхідним роз`яснити, що Розділом VIII (ст.532-540) КПК України визначається порядок вирішення питань, пов`язаних з приведенням судових рішень у відповідність до вимог Закону від 22.02.2000р.
Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя має обґрунтовані підстави залишити заяву без задоволення, оскільки розгляд вимог, викладених в ній, в порядку ст.206 КПК України не передбачений законом.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.206, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-
УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_2 щодо незаконного тримання під вартою та захисту його конституційних прав, в порядку ст.206 КПК України залишити без задоволення.
Роз`яснити ОСОБА_2 , що розгляд питань, пов`язаних з приведенням судових рішень у відповідність вимогам Закону від 22.02.2000р. передбачений Розділом VIII (ст.532-540) КПК України.
Ухвала слідчого судді не підлягає апеляційному оскарженню.

Слідчий суддя: