АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 629/440/15-к Головуючий 1-ї інстанції:
Провадження №11-сс/790/436/15 ОСОБА_1 Категорія : ст.173 КПК України (арешт майна) Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 березня 2015 року м. Харків
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі :
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю прокурора - ОСОБА_5 ,
захисника - адвоката ОСОБА_6 ,
підозрюваного - ОСОБА_7 ,
при секретарі - ОСОБА_8 ,
Ухвалою слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 16 березня 2015 року накладено арешт на особисте майно підозрюваного ОСОБА_7 : грошові кошти в сумі 3538 грн. шляхом заборони останньому здійснювати будь-які дії щодо їх використання, розпорядження та володіння; квартиру АДРЕСА_1 та 1/4 частку квартири АДРЕСА_2 шляхом заборони здійснювати будь-які дії щодо розпорядження даними квартирами ( в т.ч. відчуження, дарування, здачі в аренду та ін.)
Не погодившись з постановленим процесуальним рішенням слідчого судді, підозрюваний ОСОБА_7 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна відмовити. Апелянт вважає, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, суперечить законним правам і інтересам підозрюваного та членам його сім*ї, які є співвласниками квартири АДРЕСА_2 . В обґрунтування посилається на відсутність в матеріалах кримінального провадження доказів, що вказують на набуття квартир злочинним шляхом, в тому числі внаслідок начебто скоєного ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України. Окрім того, на думку апелянта, слідчим суддею не в повному обсязі досліджені підстави для застосування арешту майна, передбачені ч.4 ст.170 КПК України. Що стосується грошових коштів у сумі 3538 грн., які були тимчасово вилучені під час обшуку 11 лютого 2015 року, підозрюваний посилається на наявність ухвали слідчого судді від 12 березня 2015 року, якою слідчого було зобов*язано повернути йому грошові кошти у зв*язку з недотриманням слідчим строків звернення із клопотанням про їх арешт, а тому вважає, що зазначені грошові кошти підлягають безумовному поверненню та на них безпідставно накладено арешт. На думку апелянта, суддею не враховані вимоги ч.4 ст.173 КПК України та не визначений спосіб арешту майна. Окрім того, посилається на невірне зазначення в ухвалі слідчого судді номеру будинку АДРЕСА_3 , тоді як відповідно до договору купівлі-продажу ним була придбана квартира в будинку АДРЕСА_3 .
Заслухавши доповідь судді, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою; обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав :
Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя дійшов висновку про доведеність необхідності арешту майна, зазначеного в клопотанні, з чим погоджується і апеляційний суд.
Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, арешт майна може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.
В порядку ст.ст.276-278 КПК України, 25 лютого 2015 року слідчим СВ Лозівського МВ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_11 здійснено повідомлення ОСОБА_7 про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України (а.с.18-19), санкція якої передбачає можливу конфіскацію майна підозрюваного.
Із фабули кримінального правопорушення вбачається, що ОСОБА_7 , працюючи на посаді головного спеціаліста відділу технагляду Держсільгоспінспекції в Харківській області та будучи державним службовцем 6 категорії 11 рангу, отримав неправомірну вигоду в сумі 1200 грн. від ОСОБА_12 за прискорений процес видачі останньому посвідчення тракториста-машиніста категорії АІ та за позитивну здачу іспитів, без фактичного їх проходження з метою отримання вказаного посвідчення.
Майно, на яке накладено арешт, перебуває у власності підозрюваного ОСОБА_7 , що підтверджується довідками Близнюківського ДКМПТІ про реєстрацію права власності на квартири (а.с.24-25). Належність йому майна, в тому числі грошових коштів у сумі 3538 грн. підозрюваний не спростовує і в апеляційній скарзі.
У даному випадку арешт майна підозрюваного застосований з метою забезпечення виконання вироку в частині можливої конфіскації майна в провадженні щодо кримінального правопорушення за ч.3 ст.368 КК України, яка передбачає додаткове покарання у вигляді конфіскації майна, тому посилання в апеляційній скарзі про відсутність доказів, що майно набуте злочинним шляхом, в тому числі внаслідок скоєного кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, тобто недоведеність відповідності майна критеріям, зазначеним у п.4 ч.2 ст.167 КПК України, є неспроможними, оскільки арешт накладено з інших підстав.
Це ж стосується і накладення арешту на грошові кошти у сумі 3538 грн., які були вилучені у службовому кабінеті ОСОБА_7 в ході огляду місця події 11 лютого 2015 року.
Наявність ухвали слідчого судді від 12 березня 2015 року про зобов*язання слідчого повернути тимчасово вилучене майно, в тому числі грошові кошти у сумі 3538 грн. з мотивів не виконання слідчим вимог ч.5 ст.171 КПК України, на яку посилається апелянт, може свідчити лише про відсутність підстав арешту майна, передбачених ч.2 ст.170 КПК України в разі звернення до суду слідчого з клопотанням про арешт майна з мотивів відповідності майна критеріям, зазначеним у ч.2 ст.167 КПК України. Проте, в даному випадку арешт на грошові кошти накладено на підставі ч.3 ст.170 КПК України, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, що не обмежує слідчого часом звернення із відповідним клопотанням в межах строку досудового розслідування. Питання щодо невиконання слідчим ухвали слідчого судді від 12 березня 2015 року не є предметом дослідження в даному апеляційному провадженні. Оскільки сумнівів у тому, що підозрюваний ОСОБА_7 є власником грошових коштів у сумі 3538 грн., не виникає, арешт, виходячи із положень ч.3 ст.170 КПК України, накладено судом обґрунтовано.
Резолютивна частина ухвала слідчого судді, відповідно до вимог п.4 ч.5 ст.173 КПК України, містить вказівку щодо заборони підозрюваному розпоряджатися та користуватися грошовими коштами, а також заборони розпоряджатися квартирами за вказаними у судовому рішенні адресами. Тому посилання апелянта на не визначення судом способу арешту майна є безпідставними.
Що стосується розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчим суддею застосований найменш обтяжливий спосіб арешту нерухомого майна (квартир), а саме арешт накладено шляхом заборони розпоряджатися даним майном, натомість права користуватися квартирами їх власники не позбавлені, що свідчить про відсутність наслідків, які суттєво позначаються на інтересах співвласників квартири членів сім*ї підозрюваного. Окрім того, апеляційний суд звертає увагу, що арешт майна підозрюваного є лише тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, а можливість конфіскації цього майна має бути вирішена лише судом при розгляді кримінального провадження по суті інкримінованого кримінального правопорушення.

При вирішенні питання про арешт майна, слідчим суддею дотримані вимоги ч.2,4 ст.173 КПК України, зміст ухвали слідчого судді відповідає вимогам ч.5 ст.173 КПК України.
Доводи апелянта щодо невірного зазначення в ухвалі слідчого судді номеру будинку АДРЕСА_4 не є самостійною підставою для скасування судового рішення, оскільки, відповідно до ст.379 КПК України, суд має право за власною ініціативою або за заявою учасника кримінального провадження чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні. Як вбачається із довідки Близнюківського ДКМПТІ (а.с.24) будинок №14 є колишнім №14а за даними архівних реєстраційних матеріалів. У разі виникнення складнощів з виконанням ухвали слідчого судді про арешт зазначеної квартири, це питання має бути вирішене в стадії виконання, в порядку ст.379 КПК України.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 16 березня 2015 року законною та обґрунтованою, підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги підозрюваного не вбачає.
Керуючись ст.ст.404,405, ч.3 ст.407,418,419,422 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Головуючий:
Судді :