Провадження № 274/7754/13-к
УХВАЛА Провадження № 1-в/0274/57/15
І м е н е м У к р а ї н и
19.01.2015 року м. Бердичів
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді . . . . . . . . ОСОБА_1
з участю секретаря . . . . . . . . ОСОБА_2
прокурора . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_3
представника адміністрації . ОСОБА_4
захисника . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_5
засудженого . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за заявою про звільнення від відбування покарання по спливу строків давності засудженого
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Макіївки Донецької області, громадянина України, неодруженого, до засудження непрацюючого, проживаючого в АДРЕСА_1 , до засудження раніше не судимого, -
ОСОБА_6 засуджений 21 серпня 2001 року апеляційним судом Донецької області за ст.ст. 69; 17 ч. 2, 86-1; 142 ч. 3; 93 п.п. а, „е, „з, „і, „и, 42 ч. 1 КК України 1960 року на довічне позбавлення волі у тюрмі суворого режиму з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю. Ухвалою Верховного Суду України від 19.08.04 вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_6 змінено в порядку ст. 395 КПК України - дії ОСОБА_6 перекваліфіковано із ст. 17, ст. 86-1 КК України 1960 року на ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України 2001 року, пом`якшивши покарання до шести років позбавлення волі і виключивши вказівку суду про конфіскацію майна за вказаною статтею. ОСОБА_6 вважати засудженим на підставі ст. 42 КК України 1960 року за сукупністю злочинів, передбачених зазначеним законом, а також за ст.ст. 69, ч. 3 ст. 142, п.п. „а, „е, „з, „і, „и ст. 93 КК України 1960 року, на довічне позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
Початок строку відбування покарання: 13 лютого 1999 року.
Засуджений ОСОБА_6 звернувся із заявою про звільнення його від відбування покарання по спливу строків давності, передбачених ст.ст. 49, 80 КК України на підставі ст. 152 КВК України.
В судовому засіданні ОСОБА_7 подану ним заяву підтримав. Вказав, що п`ятнадцятирічний строк відбуття покарання закінчився 20 лютого 2014 року і тому він має бути звільнений. При цьому суд має врахувати, що вирок суду, яким йому призначено покарання у виді довічного позбавлення волі винесений з порушенням ст. 4, 5 КК України.
Захисник-адвокат підтримала заяву засудженого, вказала, що ознайомилась з документами, на які посилається засуджений, і тому підтримує його заяву та просить її задовольнити.
Представник адміністрації при розгляді заяви засудженого покладається на розсуд суду.
Прокурор проти задоволення заяви засудженого заперечила, вказавши на відсутність правових підстав для її задоволення.
Заслухавши засудженого, захисника, представника адміністрації виправної колонії, прокурора, ознайомившись з матеріалами особової справи засудженого, суд дійшов висновку, що заява засудженого задоволенню не підлягає.
Так, у статті 152 КВК України передбачено ряд підстав для звільнення від відбування покарання. З підстав, пов`язаних із закінченням строків давності, наявна підстава для звільнення від відбування покарання у зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку (звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, як підстава для звільнення від відбування покарання не передбачена).
Ця правова підстава, передбачена у ст. 152 КВК України, визначена у ст. 80 КК України. Відповідно до положень вказаної статті звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку може бути застосоване, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано у певні строки.
Вирок апеляційного суду Донецької області від 21.08.01 щодо ОСОБА_6 набрав чинності після його перегляду 19.08.04 Верховним Судом України і цей вирок був звернутий до виконання. ОСОБА_6 відбуває покарання за даним вироком, тобто застосування положень ст. 80 КК України у випадку ОСОБА_7 є неможливим.

Доводи засудженого з приводу порушень ст.ст. 4, 5 КК України, а саме посилання на рішення Конституційного суду України, Верховного суду України, висновки науково-правових експертиз про те, що максимальне покарання за злочини, вчинені у проміжок часу з 29.12.99 до 04.04.00, за ст. 93 КК України 1960 року могло бути призначено у виді позбавлення волі на строк 15 років, судом не можуть бути прийняті до уваги при розгляді провадження за клопотанням про звільнення від відбування покарання по спливу строків давності, оскільки судом не може бути надана оцінка законності чи незаконності прийнятого рішення про призначення покарання. Якщо засуджений вважає, що є обставини, про які не було відомо суду при призначенні покарання, засуджений має право на звернення до суду про перегляд вказаних обставин в порядку, передбаченим КПК України.
Крім того, судом також не може розглядатись прохання засудженого про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, оскільки вказане питання не належить до повноважень суду і вирішується на підставі ст. 151 КВК України, ч. 2 ст. 87 КК України.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 49, 80 КК України, ст. 152 КВК України, ст.ст. 537, 539, 369, 372 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :
В задоволення заяви засудженого ОСОБА_6 про звільнення від відбування покарання по спливу строків давності - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд протягом 7 діб з дня її оголошення, а засудженим - в той же строк з дня отримання ним копії ухвали.

Головуючий - суддя ОСОБА_1