Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/26/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.03.2015 . Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 , ОСОБА_6

за участю прокурора ОСОБА_7

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді кримінальне провадження № 0000719 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 24 вересня 2014 року яким:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, громадянина України, українця, з професійно - технічною освітою, розведеного, пенсіонера, інваліда ІІ групи, проживаючого за адресою : АДРЕСА_1 , не судимого на підставі ст.89 КК України;

Визнано винним та засуджено:
-за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1(один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік. Зобов`язано не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально виконавчої інспекції про зміну місця проживання;

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Макариха Знам`янського району Кіровоградської області, громадянина України, українця, освіта повна загальна середня, не працюючого, розведеного, тимчасово проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

Визнано винним та засуджено:
-за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1(один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік. Зобов`язано не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально виконавчої інспекції про зміну місця проживання.

Доля речових доказів відповідно до ст.100 КПК України вирішена судом першої інстанції.

Кримінальне правопорушення вчинене за наступних обставин:

Близько 09.00 год. ОСОБА_9 за попередньою змовою разом із ОСОБА_10 та невстановленою особою на ім`я ОСОБА_11 на автомобілі «Таврія» - червоного кольору, державний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_9 , з метою крадіжки чужого майна прослідували до території поля № 2, що розташоване на території Крупської сільської ради по автодорозі Кіровоград-Рівне, яке належить СТОВ «Світоч», де з корисливих мотивів в цілях особистої наживи, впевнившись, що їхні дії ніким не будуть помічені, таємно пройшли до поля, де стали ламати з рослин кукурудзи качани в кількості 735 шт., вартість яких згідно із довідкою Кіровоградського управління агропромислового розвитку становить 1 грн. за качан кукурудзи врожаю 2014 року, на загальну суму 735 грн. ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та невстановлена особа на ім`я ОСОБА_11 були помічені працівником СТОВ «Світоч», в зв`язку з чим не довели свій злочинний намір до кінця та не виконали усіх дій, які вважали необхідними з причин, що не залежали від їх волі.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 24.09.2014 року в частині призначеного покарання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 призначити покарання за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України 2 роки позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнити від призначеного основного покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік, та покласти на нього обов`язки, передбачені п.п.2,3 ст.76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально - виконавчої інспекції, повідомляти кримінально - виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; ОСОБА_10 призначити покарання за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України 1 рік обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільнити від призначеного основного покарання у вигляді обмеження волі з іспитовим строком на 1 рік,та покласти на нього обов`язки, передбачені п.п. 2,3 ст.76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально - виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.
Не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_9 , апелянт вважає вирок суду відносно останнього незаконним та таким, що підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Так, в матеріалах кримінального провадження містяться копії довідок МСЕК від 30.11.2010 та 13.11.2012 року, згідно яких ОСОБА_9 має другу групу інвалідності з приводу трудового каліцтва, при цьому відповідно до ст.61 КК України обмеження волі не застосовується до інвалідів першої групи, а тому суд першої інстанції призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 порушив норми статей 61, 65 КК України.
Також зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано та незаконно призначив покарання ОСОБА_9 у вигляді 1 року обмеження волі, що за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість. Так, ОСОБА_9 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, однак відповідно до ст.89 КК України вважається таким, що не має судимості, за місцем проживання характеризується посередньо, вчинив незакінчений замах на умисний, середньої тяжкості злочин, в якому і був ініціатором.
Крім того, зазначає, що при призначенні покарання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 суд в мотивувальній та в резолютивній частині вироку, в порушення вимог ст.. 374 КПК України не послався на ст.76 КК України,хоча на останніх , відповідно до вироку суду, поклав відповідні зобов`язання.
Заслухавши доповідача, думку прокурора, яки підтримав свою апеляційну скаргу, захисника адвоката ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, провівши судове слідство в частині дослідження даних, які характеризують особу обвинувачених, перевіривши матеріали кримінального провадження та апеляційні доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Як встановлено матеріалами справи, досудове і судове слідство по ній проведені з дотриманням вимог розділів ІІІ, ІV КПК України. Викладені у вироку висновки про винність обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України при обставинах, вказаних у вироку суду, ґрунтуються на зібраних по справі доказах, відповідають фактичним обставинам справи, через що досліджувалися в порядку ч.3 ст.349 КПК України і ніким з учасників процесу не оскаржуються.

Обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у судовому засіданні під час апеляційного розгляду справи, повністю визнали себе винними, не оспорювали фактичні обставини справи.

Дії засудженого правильно кваліфіковано ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену за попередньою змовою групою осіб.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КК України підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Призначаючи покарання, обвинуваченому ОСОБА_9 , суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, що відноситься до злочину середньої тяжкості, його особу, який за місцем проживання характеризується посередньо, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, є інвалідом 2 групи, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, бажання стати на шлях виправлення, обставини, що обтяжують покарання відсутні, а тому обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства та призначив покарання із застосуванням ст.75 КК України, яке є необхідним та достатнім для його виправлення.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами, викладеними в апеляційній скарзі прокурора про скасування вироку в частині призначеного покарання стосовно ОСОБА_9 .
Згідно ч.3 ст.61 КК України покарання у виді обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до інвалідів першої і другої групи.

Суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_9 покарання, не дотримався вимог даної статті.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, а саме (т.1 а.с.136-137) згідно довідки МСЕК від 30.11.2010 року та 13.11.2012 року обвинувачений ОСОБА_9 має другу групу інвалідності з приводу трудового каліцтва, при цьому, суд призначив обвинуваченому ОСОБА_9 покарання у виді обмеження волі, зазначених обставин не врахував, чим порушив вимоги ч.3 ст.61 КК України.

У зв`язку з наведеними обставинами вирок суду в частині призначеного ОСОБА_9 покарання підлягає скасуванню з ухваленням відповідно п.3 ч.1 ст.407 КПК України нового вироку.
З урахуванням характеру та ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особи обвинуваченого ОСОБА_9 , а також обставин, що пом`якшують покарання, встановлених місцевим судом, колегія суддів вважає, що необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_9 та попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання у виді позбавлення волі в мінімальний строк, із застосування ст.ст. 75-76 КК України.

За таких обставин колегія суддів вважає, що запропоноване прокурором покарання ОСОБА_9 є занадто суворим.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_10 суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України також врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, що відноситься до злочину середньої тяжкості, його особу, який за місцем проживання характеризується посередньо, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, бажання стати на шлях виправлення, обставини, що обтяжують покарання відсутні, а тому обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства та призначив покарання із застосуванням ст.75 КК України, яке є необхідним та достатнім для його виправлення.

Згідно ст.76 КК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може покласти на обвинуваченого такі обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
Разом з тим, суд першої інстанції призначаючи обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 покарання із застосуванням ст.75 КК України в мотивувальній і в резолютивній частині вироку, в порушення вимог ст.374 КПК України не послався на ст. 76 КК України, хоча останніх , відповідно до вироку суду, зобов`язано не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально виконавчої інспекції про зміну місця проживання, а тому в цій частині апеляцію прокурора також слід задовольнити.

На підставі викладеного, вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підлягає скасуванню, з ухваленням нового вироку.

Керуючись ст.ст. ч.3 ст.376, 404, 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора, задовольнити частково.
Вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 24 вересня 2014 року відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , в частині призначеного покарання скасувати.

Визнати винним ОСОБА_9 за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_9 від призначеного покарання у вигляді позбавлення волі, з випробуванням , з іспитовим строком на 1 рік.

Відповідно до ст.76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_9 обов`язки:

- не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально виконавчої інспекції;

- повідомляти кримінально виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

Визнати винним ОСОБА_10 за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_10 від призначеного покарання у вигляді обмеження волі, з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік.

Відповідно до ст.76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_10 обов`язки:

- не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально виконавчої інспекції;

- повідомляти вказаний органи кримінально виконавчої інспекції про зміну місця проживання.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

Суддя підпис
Згідно з оригіналом
Суддя апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2