справа
№ 1-87507
П О С Т А Н О В А

8 січня 2008 року Дніпровський районний суд міста Києва в
складі:

головуючої судді Сітайло
О. М.,

при секретарі Лупко
М.В.,

за участю прокурора Кошової
О.В.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні кримінальну справу по обвинуваченню

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, с. Буки Маньківського району
Черкаської області, середня освіта, не одруженого, не працюючого, не
зареєстрованого, без постійного місця проживання, раніше судимого: вироком
Броварського районного суду Київської області від 21.09.1982 року за ст. ст.
206 ч. 1, 140 ч. 2 КК України на 3 роки
позбавлення волі з відстрочкою на 2 роки згідно ст. 41-1 КК України; вироком
Броварського районного суду Київської
області від 26.01.1984 року за ст.ст. 140 ч. 2, 215-3 ч.2, 42, 43 КК України на
5 років позбавлення волі; вироком Броварського районного суду Київської області
від 30.03.1989 року за ст. 206 КК України на 3 роки позбавлення волі; вироком
Броварського районного суду Київської області від 17.06.1996 року за ст. 215 ч.
1 КК України на 1 рік 6 місяців вправних робіт; вироком Шевченківського
районного суду м. Києва від 08.02.2005 року за ст. 309.ч.1 на 1 рік позбавлення
волі,

у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.309 ч. 2 , 121 ч.
2 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Органом досудового слідства ОСОБА_1 пред'явлено обвинувачення у тому,
що він своїми умисними діями
повторно, незаконно зберігав наркотичний засіб без мети збуту, тобто вчинив
злочин, передбачений ст. 309.2 КК України, за наступних обставин.

Так, 13,.11. 2006 року близько
1800 год. АДРЕСА_1 співробітниками
міліції був затриманий ОСОБА_1 у якого при собі в правій кишені курточки був
виявлений та вилучений одноразовий медичний шприць з особливо небезпечним
наркотичним засобом - опієм ацетильованим, який ОСОБА_1 зберігав при собі для
власного вживання без мети збуту. Згідно
даних висновку судово-хімічної експертизи №515 від 27.11.2006 року подана на
дослідження рідина містить в собі особливо небезпечний наркотичний засіб опій
ацетильований, який в перерахунку на суху речовину становить 0, 1034 г. Опій
(опій ацетильований) згідно Постанови Кабінету Міністрів від 6 травня 2006 року
№ 770 „Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин та
прекурсорів”, „Список № 1” особливо
небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено” в „Таблиці 1” є особливо небезпечним наркотичним засобом.

Крім того, органом досудового
слідства ОСОБА_1 обвинувачується у тому, що винаймаючи разом зі своєю
співмешканкою ОСОБА_2 кімнату у ОСОБА_3
в її квартирі АДРЕСА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 о
20 год. у вказаній квартирі, під час
конфлікту з потерпілою ОСОБА_3 умисно завдав останній близько 10 ударів рукою в
область голови та тулубу. Побачивши, що потерпіла не чинить опору, ОСОБА_1
затягнув потерпілу в кладову кімнату цієї ж квартири і зачинив її там.
ІНФОРМАЦІЯ_3 близько 07.00 год.
відчинивши двері кладової кімнати,
ОСОБА_1 побачив, що ОСОБА_3 померла. Тоді він загорнув тіло потерпілої у
стару ковдру та витягнув на балкон, а сам з місця вчинення злочину зник. Згідно
даних висновку судово-медичної експертизи № 153/2919/3 від 30.01.2007 року виявлені при обстеженні тіла ОСОБА_3 тілесні ушкодження мають ознаки тяжких
тілесних ушкоджень; комплекс ушкоджень в області голови має ознаки тяжких
тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя, що і спричинили смерть
потерпілої; між комплексом ушкоджень в області голови, заподіяних ОСОБА_3 та причиною настанні смерті вбачається прямий
причинний зв'язок. Тобто, ОСОБА_1
обвинувачується у тому, що спричинив потерпілій умисне тяжке тілесне
ушкодження, яке спричинило смерть потерпілої, - у вчиненні злочину,
передбаченому ч. 2 ст. 121 КК України.

У судовому засіданні
потерпіла ОСОБА_4 - мати загиблої
ОСОБА_3- заявила клопотання про
направлення справи на додаткове розслідування, оскільки вона не погоджується з
кваліфікацією дій ОСОБА_1 за ст. 121 ч.2, як заподіяння тяжкого тілесного
ушкодження, яке спричинило смерть ОСОБА_3,
і наполягала на тому, що її доньку вбили ОСОБА_1 разом зі своєю співмешканкою
ОСОБА_2, яку також, на думку потерпілої,
необхідно притягнути до кримінальної відповідальності.

Прокурор вважала, що підстав для
направлення справи на додаткове розслідування немає, і справу необхідно
призначити до слухання по суті.

Підсудний ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснив, що свою вину за ст.ст. 309 ч. 2 , 121 ч. 2 КК України
визнає повністю і заперечує щодо направлення справи на додаткове розслідування.

Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши учасників процесу, дійшов висновку
щодо необхідності направлення справи по обвинуваченню ОСОБА_1 за ст. ст. 309 ч.
2, 121 ч. 2 КК України на додаткове розслідування за наступних підстав.

Постановою Дніпровського районного суду від 04 липня 2007
року кримінальну справу по обвинуваченню
ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.309 ч. 2 , 121 ч. 2 КК України
за клопотанням потерпілої у зв'язку з
тим, що є підстави для кваліфікації дій
обвинуваченого за статтею Кримінального кодексу, яка передбачає
відповідальність за більш тяжкий злочин та неповнотою досудового слідства направлено
для проведення додаткового
розслідування. При цьому в зазначеній постанові суду зазначалося, які
слідчі дії необхідно провести для з'ясування причетності ОСОБА_2 до вчинення злочину щодо ОСОБА_3

Так, органом досудового слідства було проведено очну
ставку між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а також
винесено постанову від 04 грудня 2007
року про відмову в порушені кримінальної
справи щодо ОСОБА_1 за ст. 115 КК України та постанову 04.12.2007 року про
відмову у порушенні кримінальної справи щодо ОСОБА_2 за ст. ст. 115, 121 КК
України.

Положеннями Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 11 лютого 2005 року № 2”Про практику застосування
судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на
додаткове розслідування” передбачається, що невиконання органом досудового
слідства слідчої дії, зазначеної в постанові суду, допускається лише в разі, коли її фактично провести
неможливо. Про це, а також про можливість підтвердження обставин, які мають
бути встановлені за рішенням суду, іншими доказами або за допомогою додаткових процесуальних дій
необхідно зазначати у відповідних процесуальних документах.

Вказівки суду про
притягнення до кримінальної
відповідальності інших осіб, або про кваліфікацію дій обвинуваченого за ст. КК,
якою передбачено відповідальність за більш тяжкий злочин або про пред'явлення
обвинувачення, яке раніше не пред'являлося, підлягають перевірці органом
дізнання, у порядку, передбаченому кримінально-процесуальним законом. Якщо за
результатами такої перевірки обставини, на які послався суд при повернення
справи на додаткове розслідування, не підтвердяться, постанова органу дізнання
з відповідної підстави не може розцінюватись як невиконання рішення суду.

Однак, органом досудового слідства при
проведенні додаткового розслідування по справі слідчі дії носили формальний характер, не
було проведено належної перевірки у порядку, передбаченому
кримінально-процесуальним законом, для
всебічного, повного, і об'єктивного
дослідження обставин справи, внаслідок чого органом досудового слідства так і
не були усунуті неточності і протиріччя по справі. Крім того, не було здобуто доказів на підтвердження
причетності або непричетності ОСОБА_2 до вчинення злочину щодо ОСОБА_3.

Відповідно до
п.. 4,5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 11 лютого 2005 року №
2”Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення
кримінальних справ на додаткове розслідування” суддя відповідно до ст. 246 КК України при попередньому розгляді кримінальної справи
вправі за ініціативою потерпілого може повернути справу на додаткове розслідування, у
зв'язку з притягненням до кримінальної відповідальності інших осіб,
або про кваліфікацію дій обвинуваченого за ст. КК, якою передбачено
відповідальність за більш тяжкий злочин. Згідно п. 13 зазначеної постанови вказівки суду є обов'язковими для органу
дізнання, якщо останні не дослідили обставин,
зазначених у постанові про повернення справи на додаткове розслідування,
проведене досудове слідство може бути визнаним
однобічним і неповним, (п.2 ч.2 ст. 368 КПК), що є підставою для
скасування вироку та направлення справи на додаткове розслідування.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що наведені обставини
є підставою для направлення справи
прокурору для проведення додаткового розслідування.

Керуючись
ст. 246, 273, КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Кримінальну
справу по обвинуваченню ОСОБА_1 у
вчиненні злочину, передбаченого ст. ст. 309 ч. 2, 121 ч. 2 КК України направити прокурору для організації проведення додаткового розслідування.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_1 залишити без зміни у
виді тримання під вартою у Київському СІЗО № 13
ДДУПВП.

Постанова може бути
оскаржена до Апеляційного суду м.
Києва протягом 7 діб.

Суддя