ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2007 року
Вишгородський районний суд Київської області в складі

головуючого - судді Чіркова
Г. Є.,

при секретарі Авраменко
Л.С.,

за участю прокурора Каплунського
В. Ф.,

захисника-адвоката ОСОБА_6,

представника

потерпілого ОСОБА_3,

потерпілих ОСОБА_4
і ОСОБА_5,

підсудного ОСОБА_1,

законного представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді кримінальну
справу щодо

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження,

уродженця м. Києва, громадянина України, неодруженого,
освіта середня, працюючого слюсарем
ПЛ ВКФ „Автопостач", проживає у
АДРЕСА_1, несудимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. З ст. 286 КК України,

встановив:

22 липня 2006
року близько 2 год. ОСОБА_1
керував автомобілем „ВАЗ-21063" д.н.з. НОМЕР_1, який належить його батькові - ОСОБА_2., не
маючи на це передбаченого Законом права, й на 14 км. +
80 м. автодороги
„Димер-Сухолуччя", рухаючись у напрямку смт Димер, порушив п.п. 1.5, 2.13 і 12.3 Правил
дорожнього руху України, оскільки при виникненні небезпеки для руху, яку він
здатен був об'єктивно виявити, заходів до зменшення швидкості руху аж до
зупинки транспортного засобу негайно не вжив і допустив зіткнення з
велосипедистами - ОСОБА_7 та ОСОБА_8, що
спричинило заподіяння тілесних ушкоджень та їх загибель.

У судовому
засіданні підсудний ОСОБА_1 який не досяг 18-річного віку, визнав свою
винуватість в інкримінованому йому злочині й встановлених у справі обставин не
заперечував. Ствердив, що керував автомобілем батька з його дозволу та рухався
разом з пасажиром - свідком
ОСОБА_9, у темну
пори доби зі швидкістю близько 60
км/г автодорогою між селами Димер і Сухолуччя. Виявивши велосипедистів,
які рухалися паралельно один від одного на смузі поточного руху, вжив заходів
до гальмування, що виявилося недостатнім для уникнення зіткнення. Після
зіткнення лобове скло розбилося й автомобіль зміг зупинити тільки в кюветі.
Внаслідок сильного хвилювання детальні події після пригоди не пам'ятає, з місця
якої на іншій машині поїхав за батьком і з ним повернувся.

2

Потерпілі
ОСОБА_5 і ОСОБА_4 ствердили про обставини за яких дізналися стосовно загибелі
своїх дітей, які в літній період відпочивали в селі у своїх бабусь. Потерпіла
ОСОБА_4 ствердила й про те, що син був одягнений у світлі кросівки та одяг, а
його велосипед був обладнаний світлоповертачами.

Свідок ОСОБА_9 ствердив, що
під час пригоди знаходився в автомобілі, яким керував підсудний, той рухався з
невеликою швидкістю близько 50-60
км/г. Наїзд на велосипедистів стався перед тим, як він побачив останніх за 9-10 метрів і миттєво
наказав підсудному гальмувати, який хоча і вжив до цього заходів, ствердити що
такі його дії були негайними і своєчасними не зміг. Ствердив свідок і про
розташування велосипедистів на дорозі під час зіткнення, які рухалися поряд
один із одним та роздільною лінією на смузі поточного руху.

Зазначив і про
те, що підсудний від керування не відволікався, хоча саме він перший виявив
потерпілих у світлі фар автомобіля і звернув на це увагу підсудного.

Свідок ОСОБА_10
ствердив, що напередодні пригоди, потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_4, проводячи
дозвілля, в темну пору доби вирушили на велосипедах автодорогою до іншого села,
яких вони разом зі свідком ОСОБА_11 обігнали на мотоциклі. Про обставини пригоди
дізнався від інших осіб.

Законний
представник підсудного -
ОСОБА_2, ствердив,
що згаданий автомобіль належить йому і керувати ним він дозволяє синові, якому
довіряє, оскільки той справний водій. Був обізнаний про поїздку сина в темну
пору доби, який ніколи не попадав у екстремальні ситуації пов'язані з
автомобілем, хоча й не досяг віку з якого мав би право ним керувати.

Відповідно до
даних протоколу огляду місця події із схемою до нього, ширина смуги руху в
напрямку смт Димер становить 3
м., а за узбіччям у кюветі, з пошкодженою передньою частиною виявлено
автомобіль ВАЗ „21063",
яким керував підсудний. Даний автомобіль знаходився на відстані 151, 4 м. від лінії
кілометрового стовпчика з позначкою „14",
в той час як уламки від радіатора цього ж автомобіля та шматок тканини від
джинсів виявлено на правій проїжджій частині на відстані 82,6 і 83 м. від того ж
орієнтира. З цього ж краю проїжджої частини на відстані 107,2 м. від того ж
орієнтира виявлено труп потерпілого. Велосипеди виявлено на відстані 114, 6 та 121, 8 м. від орієнтира
та 2 і 1,2 м. від правого
краю проїжджої частини. Разом з тим, слідів гальмування під час огляду не
виявлено (а.с. 7-15).

Дана дорожня
обстановка відповідає тим обставинам пригоди, про які ствердив підсудний, хоча
слід зазначити, що його показання про екстрене гальмування не підтверджуються
наявністю гальмівного шляху.

Відповідно до
висновків судово-медичних експертиз №
103/Д №207 і № 104/Д № 207 від 5 вересня 2006 року в
потерпілих виявлено небезпечні для життя тяжкі тілесні ушкодження голови та
інших частин тіла від яких настала смерть, що заподіяні ним протягом короткого
часу за встановлених у справі обставин унаслідок зіткнення автомобіля з
велосипедами й падінням потерпілих на дорожнє покриття (а.с. 84-90, 95-101).

Згідно з висновками
судово авто-технічної експертизи №
2451 від 3 жовтня 2006 року підсудний
керував технічно справним автомобілем (а.с. 108-110).

3

Суд погоджується
з показаннями підсудного та свідка ОСОБА_9 - очевидців пригоди, про її обставини й доходить висновку,
що ОСОБА_1 вжив заходів до гальмування, проте вони достатньо екстреними не
були.

З цього суд
зважує на висновки судової авто-технічної експертизи № 2930 від 21 листопада 2006 року, відповідно
до яких підсудний за встановлених у справі обставин мав технічну можливість
попередити наїзд на велосипедистів шляхом екстреного гальмування в момент
виникнення небезпеки для його руху, чого вимагає п.п. 1.5 і 12. З Правил
дорожнього руху України.

Цим же висновком
з'ясовано й те, що швидкість руху автомобіля яким керував підсудний відповідала
видимості елементів дороги в напрямку руху, а тому він мав можливість зупинити
транспортний засіб в межах видимості елементів дороги.

Саме обрання
безпечної швидкості руху в темну пору доби вимагає п.п. 12.1 і 12.2 Правил дорожнього
руху України, а як вбачається з наведеного вище підсудний таких вимог
дотримувався і рухався зі швидкістю достатньою для своєчасного зупинення
автомобіля.

З цих підстав
посилання на порушення підсудним зазначених вимог з обвинувачення слід
виключити.

У той же час до
настання досліджуваної пригоди призвело недотримання підсудним вимог п. 12.3 згаданих Правил.

З показань
свідка ОСОБА_9 та підсудного суд зважує й на те, що потерпілі в момент
зіткнення рухалися на велосипедах паралельно один від одного, посеред правої
смуги поточного руху проїжджої частини.

Зазначене
вбачається й з висновків судової транспортно-трасологічної експертизи № 2406 від 6 жовтня 2006 року з фототаблицею до неї, відповідно
до якої розташування велосипедів по відношенню один до одного та автомобіля під
час зіткнення, виходячи з локалізації пошкоджень, було паралельним й
перекривалося торцевою частиною автомобіля, що узгоджується з показаннями про
таке підсудного та свідка ОСОБА_9 (а.с. 116-125).

При цьому,
свідок ОСОБА_10 та свідки ОСОБА_11 і ОСОБА_12,
показання яких досліджувалися судом, ствердили про обладнання одного з
велосипедів світлоповертачами (а.с. 48-52).

Такі ж дані
містяться в протоколах огляду велосипедів, згідно з якими на велосипеді марки
„ММВЗ" виявлено світлоповертачі, а на іншому велосипеді, марка якого
невідома, що виготовлений по типу велосипеда „Україна", таке обладнання
відсутнє. Про такі ж обставини йдеться і в дослідницький частині зазначеної
експертизи з фототаблицею
до неї (а.с. 116-117,
120-125).

Про обставини
зіткнення йдеться також і в даних протоколу огляду місця події із схемою до
нього, що відповідають твердженням підсудного і свідка ОСОБА_9 про наїзд на
потерпілих передньої частини автомобіля, а також даним про локалізацію
пошкоджень виявлених при огляді транспортних засобів (а.с. 16-18).

4

Про зазначене
розташування транспортних засобів в момент зіткнення на проїжджій частині також
йдеться у даних протоколів відтворення обстановки та обставин події за участю
підсудного і свідка ОСОБА_9 (а.с. 53-58).

На підставі
даних доказів, суд визнає доведеною вину ОСОБА_1 в порушенні правил безпеки
дорожнього руху, особою, яка керувала транспортним засобом, що спричинило
загибель кількох осіб, та кваліфікує його злочинні дії за ч. З ст. 286 КК України.

При призначенні
підсудному покарання, суд враховує конкретні обставини справи та вчинення ним
вперше необережного особливо тяжкого злочину, дані про його особу, який є
несудимим, позитивно характеризується та має постійне місце роботи, його
неповнолітній вік, а також те, що він довів суду своє щиро каяття, законний
представник якого вживав заходи до відшкодування завданої злочином шкоди.

Наявність двох
пом'якшуючих обставин є підставою до застосування в цій справі правил ст. 69 КК України і
призначення ОСОБА_1 покарання нижче від найнижчої межі встановленої в санкції
ч. З ст. 286 КК
України.

Застосування
додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами
до особи, яка його не має, є неможливим.

Враховує суд і
те, що за встановленими обставинами справи даній дорожньо-транспортній пригоді
сприяли також дії потерпілих, які не дотрималися п.п. 6.3, 6.4, 6.7 (а), 11.7 і 19.1 Правил
дорожнього руху України, оскільки в момент зіткнення в темну пору доби в
незалежності від ступеня освітлення рухалися на велосипедах за відсутності
ліхтарів, паралельно один від одного й на смузі проїжджої частини якнайближче
до її краю не трималися.

До того ж з
матеріалів справи вбачається й те, що один з велосипедів (невідомої марки)
світлоповертачами обладнаний не був, а таке є забороною до керування ним у
темну пору доби, відповідно до п. 6.7.
(а) загаданих Правил.

Разом з тим, суд
звертає увагу на характер допущених підсудним порушень безпеки дорожнього руху,
який дотримався безпечної швидкості руху, проте своєчасно відреагувати на
виниклу небезпеку не зміг. До того ж ОСОБА_1 за віком не мав права керувати
автомобілями, необхідних навиків для цього і доступ до керування ними в
передбачені законом способи не здобув, а після пригоди контролювати події й
надати допомогу потерпілим за своїм молодим віком не зміг.

Враховуючи
наведене, а також те, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 50
КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення
засуджених, суд доходить висновку про можливість виправлення ОСОБА_1 без
відбування покарання, яке слід призначити у виді позбавлення волі на певний
строк на підставі ст. 69
КК України з випробуванням на підставі статей 75 і 104 цього Кодексу,
без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Вирішуючи
заявлений потерпілими цивільні позови про відшкодування заподіяної матеріальної
шкоди, суд виходить з доказів про завдані збитки та з обґрунтованих потерпілими
в судовому засіданні обставин, а тому розмір відшкодування матеріальної шкоди
підлягає задоволенню в заявлених сумах.

5

Що стосується
грошового розміру заподіяної моральної шкоди то, з огляду на перенесену
потерпілими глибину душевних страждань, що пов'язані зі смертю близької людини
(їх дітей), неможливості відновлення таких моральних втрат у майбутньому,
вимушених змін у життєвих планах і стосунках, а також з огляду на засади
розумності і справедливості, ступень вини підсудного й необережну поведінку
самих потерпілих, суд визнає доведеним частково від заявлених потерпілими сум.

На підставі
викладеного та керуючись статтями 323
і 324 КПК
України,

засудив:

визнати винним
ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. З ст. 286 КК України і за
цим законом на підставі ст. 69
КК України призначити йому покарання -
5 (п'ять) років позбавлення волі без позбавленням права керувати транспортними
засобами.

На підставі
статей 75 і 104 КК України
ОСОБА_1 від відбування призначеного покарання звільнити з випробуванням, якщо
він протягом 2 (двох)
років не вчинить нового злочину і виконає обов'язки, передбачені пунктами 2, 3 і 4 ст. 76 КК України,
зокрема, повідомлятиме органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця
проживання, роботи та навчання, періодично з'являтиметься до зазначених органів
для реєстрації, а також не виїде за межі України без дозволу таких органів.

Запобіжний захід
ОСОБА_1 до набрання вироком законної сили залишити підписку про невиїзд з
постійного місця проживання.

Цивільний позов
потерпілої ОСОБА_4 задовольнити частково й стягнути з ОСОБА_2 на її користь на
відшкодування матеріальної шкоди -
5 881 грн. та моральної шкоди -
50 000 грн.

Цивільний позов
потерпілого ОСОБА_5 задовольнити частково й стягнути з ОСОБА_2 на його користь
на відшкодування матеріальної шкоди -
6 700 грн. та моральної шкоди -
50 000 грн.

Стягнути з
ОСОБА_2 на користь НДЕКЦ при ГУМВС України в Київській області (р/р 5021 в УДК у Київській
області МФО 821018 код 25574713 з приміткою „за
проведення експертизи та дослідження") 70 грн. 62
коп., 565 грн. 6 коп. та 205 грн. 93 коп. - витрати
пов'язані з проведенням судово авто-технічних і транспортно-трасологічної
експертиз, а всього 841 грн. 61 коп.

Речові докази по
справі - автомобіль
„ВАЗ-21063" д.н.з. НОМЕР_1
повернути ОСОБА_2, два велосипеди „ММВЗ" і невідомої марки, які
знаходяться на зберіганні у Вишгородському РВ ГУ, - знищити.

Вирок може бути
оскаржений до апеляційного суду Київської області протягом 15 діб з моменту
його проголошення шляхом подання апеляції через Вишгородський районний суд.

Суддя: