У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія
суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого, судді

Редьки А.І.

суддів

Заголдного В.В. і Пивовара В.Ф.

за участю прокурора

Колесниченка О.В.

розглянувши в судовому засіданні 4 грудня
2008 року в м. Києві кримінальну справу за касаційними поданням прокурора на
вирок Любешівського районного суду Волинської області від 10 серпня 2007 року,
яким засуджено

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

судимого 8 жовтня 2001 року

за ч. 3 ст. 142 КК України 1960 р.,

ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 222 КК України 2001 р.,

ст. 42 КК України 1960 р. на шість років

три місяці позбавлення волі,

за ст. 391 КК України на три роки позбавлення
волі, а на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків йому остаточно
призначено три роки п'ять місяців 26 днів позбавлення волі,

установила:

Суд
визнав ОСОБА_1 винуватим у тому, що він, відбуваючи покарання у Маневіцькій
виправній колонії Волинської області № 42, за порушення вимог режиму відбування
покарання неодноразово піддавався дисциплінарним стягненням, у тому числі за
злісну непокору представникам адміністрації установи приступити до роботи 28
грудня 2006 року був поміщений у ДІЗО строком на 15 діб, 23 січня 2007 року -
переведений до приміщення камерного типу на один місяць, 14 березня 2007 року
йому було оголошено догану, 23 березня 2007 року - оголошено сувору догану, а
10 квітня 2007 року - він був поміщений у ДІЗО строком на 7 діб.

Ухвалою
Апеляційного суду Волинської області від 16 жовтня 2007 року вирок змінено,
постановлено вважати ОСОБА_1засудженим за ст. 391 КК України із застосуванням
ст. 69 КК України на один рік обмеження волі, а на підставі ст. 71 КК України
за сукупністю вироків до остаточного покарання - одинадцяти місяців 26 днів позбавлення
волі. У решті вирок залишено без зміни.

У касаційному
поданні прокурор просить скасувати ухвалу щодо ОСОБА_1, а справу - направити на новий апеляційний розгляд. Не
оспорюючи правильності встановлення судом фактичних обставин справи та
юридичної оцінки судом злочинних дій засудженого, твердить, що призначене
винуватому покарання, з урахуванням змін, внесених апеляційною інстанцією, не
відповідає тяжкості вчиненого і даним про його особу.

У запереченні на
касаційне подання прокурора засуджений ОСОБА_1 просить залишити судові рішення
без зміни, оскільки вже відбув покарання, проживає з батьками, працює і
позитивно характеризується, про що надав відповідні довідки.

Заслухавши
доповідь судді Верховного Суду України, прокурора, який підтримав касаційне
подання і просив скасувати ухвалу з направленням справи на новий апеляційний
розгляд, перевіривши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи
касаційного подання, колегія суддів вважає, що підстав для його задоволення
немає.

Винуватість
ОСОБА_1 у вчиненні доведена сукупністю доказів, у тому числі показаннями
свідків ОСОБА_2 ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5., ОСОБА_6, ОСОБА_7.,
ОСОБА_8.,ОСОБА_9. про те, що засуджений упродовж багатьох місяців, будучи
забезпеченим всім необхідним для роботи, у категоричній формі відмовлявся
приступити до роботи, за що йому неодноразово оголошувалися догани, а 23 січня
2007 року він був переведений у ПКТ строком на один місяць, про що також
свідчать письмі докази.

Кваліфікація
злочинних дій ОСОБА_1 за ст. 391 КК
України є правильною, і в касаційному поданні під сумнів не ставиться.

Що
стосується призначеного Дзидзу з урахуванням змін, внесених судом апеляційної
інстанції, покарання, яке, на думку прокурора, є надмірно м'яким, то з цими
доводами погодитись не можна.

У даному конкретному
випадку апеляційний суд, як видно з ухвали, виходив із сукупності всіх обставин
справи, врахував дані, які характеризують особу засудженого, і ті обставини, що
обтяжують і пом'якшують покарання. Зокрема, суд урахував те, що Дзидз раніше
судимий, а разом із тим урахував молодий вік засудженого, те, що він щиро
розкаявся, має на утриманні хворого батька. Тому вважати, що рішення
апеляційного суду про необхідність застосування до ОСОБА_1 положень ст. 69 КК
України є необґрунтованим і таким, що суперечить загальним засадам призначення
покарання, підстав немає.

Будь-яких даних
про порушення судом норм матеріального або процесуального закону, які були б
підставою для зміни чи скасування судових рішень, колегією суддів не
встановлено.

Керуючись ст. ст.
394 - 396 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

касаційне подання
залишити без задоволення, а вирок Любешівського районного суду Волинської
області від 10 серпня 2007 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області
від 16 жовтня 2007 року щодо ОСОБА_1 - без зміни.

Судді:

Заголдний В.В. Редька
А.І.
Пивовар В.Ф.