Справа № 461/4038/15-к
Провадження № 1-кс/461/2377/15
В обґрунтування внесеної скарги покликається на те, що на момент звернення із заявою про вчинене кримінальне правопорушення він був власником нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 . В провадженні Галицького районного суду м. Львова перебувала цивільна справа №461/8024/13-ц за його позовом до ТзОВ «Центр розвитку нерухомості», Відділу державного земельного агентства у м.Львові, Науково-дослідного центру «Рятівна археологічна служба» Інституту археології НАН України про скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання права власності на земельну ділянку, витребування з чужого незаконного володіння майна. Ухвалою про забезпечення позову судді Галицького районного суду від 16 липня 2013 року по вищевказаній справі за позовом ОСОБА_5 заборонено відповідачам та іншим третім особам на замовлення відповідачів здійснювати будівельні та земляні роботи в підвальних приміщеннях та фундаментах будинку за адресою: АДРЕСА_1 - до вирішення справи по суті. Однак, 03 вересня 2013 року представниками Науково-дослідного центру «Рятівна археологічна служба» Інституту археології НАН України, всупереч вищевказаній ухвалі, проводились земляні роботи із застосуванням важкої будівельної техніки, а саме екскаватора та вантажних автомобілів КАМАЗ.
В судовому засіданні представник скаржника вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні до викладених у скарзі та просив скасувати постанову про закриття кримінального провадження.
Дослідивши матеріали скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, прихожу до наступного висновку.
Відповідно до ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Саме в запроваджені механізму реального захисту громадянами своїх прав у суді полягає здійснення функцій правової держави та її утвердження як такої.
У відповідності до п.3 ч.1 ст.303 КПК України рішення слідчого про закриття кримінального провадження на досудовому розслідуванні може бути оскаржене заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Відповідно до ч.1 ст.382 КК України, кримінальна відповідальність передбачена за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню.
В судовому засіданні встановлено, що ухвалою про забезпечення позову судді Галицького районного суду від 16 липня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ТзОВ «Центр розвитку нерухомості», Відділу державного земельного агентства у м.Львові, Науково-дослідного центру Рятівна археологічна служба Інституту археології НАН України заборонено відповідачам та іншим третім особам на замовлення відповідачів здійснювати будівельні та земляні роботи в підвальних приміщеннях та фундаментах будинку за адресою: АДРЕСА_1 - до вирішення справи по суті.
26 липня 2013 року заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Галицького районного суду від 16 липня 2013 року, скасовані.
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 24 жовтня 2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено, ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 26 липня 2013 року залишено без змін.
Крім цього, 15 жовтня 2013 року відкрито виконавче провадження з виконання ухвали Галицького районного суду м.Львова від 16 липня 2013 року, яка була чинна лише до 24 жовтня 2013 року.
Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ч.1 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Згідно з ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
В силу ст.93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження у порядку, передбаченому цим кодексом.
Відповідно до ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Прокурором не представлено суду жодних доказів, які б свідчили про повноту ведення досудового слідства.
Відповідно до ч. 1 ст.307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала, яка згідно ч.2 цієї статі може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмовити у задоволенні скарги.
З огляду на викладене, приходжу до висновку, що оскаржувана постанова про закриття кримінального провадження від 24 березня 2015 року винесена передчасно, без достатніх для цього підстав, без проведення усіх необхідні слідчих дій, спрямованих на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у кримінальному провадженні. При проведенні досудового розслідування з метою всебічного та повного дослідження обставин кримінального провадження слід: витребувати матеріали цивільної справи №461/8024/13-ц, повторно опитати директора Науково-дослідного центру Рятівна археологічна служба Інституту археології НАН України ОСОБА_7 , а також провести інші слідчі дії, в яких виникне необхідність у ході досудового розслідування.
Керуючись ст.ст. 2, 22, 84, 91, 93, 94, 220, 224, 303, 304, 306, 307 КПК України, слідчий суддя -
При проведені досудового розслідування виконати зазначені в мотивувальній частині ухвали слідчі дії.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1