Справа №11-1187 2007 р.
Головуючий у 1 інстанції Горощук О.В.
Доповідач Самойленко АЛ.
УХВАЛА

Іменем України

10
квітня 2007 року

Апеляційний
суд Донецької області у складі:

головуючого
Самойленко А.І.

суддів
Свіягіної І.М., Черкашина М.В.

з участю
прокурора Красної К.О. розглянув у відкритому
судовому засіданні в
місті Донецьку справу
за апеляцією засудженого ОСОБА_1/ на вирок Слов'янського міськрайонного
суду Донецької області від 1 лютого 2007 року, яким

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, уродженця і
мешканця

М.Слов'янська
Донецької області, раніше судимого 18.12.2002 р. за ст.ст.187
ч.1, 189 ч.3

КК України на
5 років позбавлення
волі, звільненого від відбування покарання 29.04.2005 р. умовно достроково
на 1 рік 7 місяців 24 дні засуджено за
ст.286 ч.2 КК України на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати
транспортними засобами строком 3 роки. На підставі ст.71 КК України до
цього покарання частково
приєднано невідбуте покарання
за попереднім вироком цього ж суду від 18.12.2002 року і остаточно
призначено покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі з позбавленням
права керувати транспортними засобами строком 3 роки.

ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 4 грудня 2005 року
приблизно о 23-й годині, керуючи автомобілем ВАЗ-21093 державний номер НОМЕР_1,
який належав ОСОБА_2, і рухаючись зі швидкістю 100 км/год, в районі 43-го
кілометра автодороги Добропілля
- Красний Лиман у складних погодних умовах не впорався з керуванням
автомобілем, допустив виїзд за межі проїжджої частини, де вчинив наїзд на
дерево. Внаслідок цього пасажирам автомобіля ОСОБА_2були завдані тяжкі тілесні
ушкодження, а ОСОБА_3 - середньої тяжкості тілесні ушкодження.

В апеляції засуджений ОСОБА_1 просить пом'якшити йому
покарання і, застосувавши вимоги ст.75 КК України, звільнити йог від відбування
покарання з іспитовим строком 3 роки. В обгрунтування доводів апеляції
посилається на те, що суд першої інстанції не врахував того, що він вчинив
необережний злочин, повне визнання ним своєї вини, відсутність обставин, які
обтяжують покарання, наявність неповнолітньої дитини, через що призначив йому
надмірно суворе покарання.

2

Заслухавши доповідача, прокурора, яка висловилась про
необхідність відхилити апеляцію і залишити вирок без зміни, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, апеляційний суд вважає, що
апеляція не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Фактичні обставини вчинення злочину, як і кваліфікація
дій засудженого в апеляції не оспорюються. Тому відповідно до вимог ст.365 КГІК
України ці обставини апеляційним судом не перевіряються.

Міра покарання за ст.286 ч.2 КК України призначена
ОСОБА_1у з урахуванням конкретних обставин вчинення злочину і його наслідків, в
межах санкції цієї норми закону, які близькі до мінімальної. При цьому, судом
також враховані дані про особу засудженого, який раніше судимий, вчинив злочин
під час умовно-дострокового звільнення його від відбування покарання у виді
позбавлення волі за попереднім вироком суду. Тому, остаточне покарання йому
призначено за сукупністю вироків, відповідно до вимог ст.ст.71 КК України,
згідно якої остаточне покарання повинно бути більшим від покарання,
призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за
попереднім вироком. Оскільки невідбутим покаранням за попереднім вироком є
реальне позбавлення волі, то остаточне покарання також повинно бути призначено
у виді реального позбавлення волі і до засудженого не може бути застосоване
звільнення від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст.75 КК
України, як про це він просить у своїй апеляції.

За таких обставин підстави для задоволення апеляції
засудженого відсутні.

Враховуючи наведене, керуючись вимогами ст.ст.365, 366
КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Вирок Слов'янського міськрайонного суду Донецької області
від 1 лютого 2007 року щодо ОСОБА_1 залишити без зміни, а апеляцію
засудженого без задоволення.