Справа № 524/9419/14-к
У Х В А Л А
Відповідно до ст. 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки.
Кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите.
Статтею 284 КПК України встановлені підстави для закриття кримінального провадження. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України передбачена можливість закриття кримінального провадження у зв`язку з встановленою відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. П. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України передбачена можливість закриття кримінального провадження у разі, якщо не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримання.
Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 284 КПК України, прокурор приймає постанову про закриття кримінального провадження щодо підозрюваного з підстав, передбачених частиною першою цієї статті.
Разом тим, згідно ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Вказані вимоги закону належним чином не виконані.
Оскаржувана постанова слідчого мотивована тим, що згідно п.1 статуту СТ «ЛОТОС», земельна ділянка загальною площею 4,9 ГА виділена СТ «ЛОТОС» у безстрокове користування у відповідності до рішення Полтавського облвиконкому від 08.09.1987 року № 335, а тому власником земельної ділянки є Білецьківська сільська рада.
Земельна ділянка надається тільки у користування, а не у власність членові кооперативу.
У відповідності до ст. 20 Закону України «Про сільськогосподарську кооперацію», кооператив є власником будівель, споруд, грошей, внесків його членів, виготовленої ним продукції, доходів, одержаних від її реалізації та іншої діяльності, передбаченої статутом кооперативу, а також іншого майна, придбаного на підставах не заборонених законом.
Пункт 22 статуту СТ «ЛОТОС» передбачає, що при виході особи з членів товариства, їй відшкодовується відповідно до акту вартості садового будинку ті інших будівель. Тобто лише товариство, як власник майна має право розпоряджатися своїм майном, надавати у користування, продавати ті інше.
Керівництво СТ «ЛОТОС» не зверталося до органів міліції щодо протиправних, кримінальних дій щодо земельної ділянки №51 і, оскільки ОСОБА_4 на досудовому слідстві не довів, що він є власником дачного будинку та земельної ділянки № НОМЕР_1 в СТ «Лотос», слідчим прийнято рішення про закриття кримінального провадження у зв`язку з встановленою відсутністю складу кримінального правопорушення.
Разом з тим, приймаючи таке рішення, слідчим не враховано положення ст. 19-1 Закону України «Про кооперацію» відповідно до якої, член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого
відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно.
Статтею 190 КК України, передбачена кримінальна відповідальність не тільки за заволодіння чужим майном щляхом обману чи зловживання довірою, а також - і за заволодіння правом на майно шляхом зловживання довірою.
За таких обставин, слідчий суддя не погоджується з рішенням про відсутність в діях ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ст. 190 КК України, а тому постанова слідчого про закриття кримінального провадження підлягає скасуванню, а скарга ОСОБА_4 в цій частині задоволенню.
В частині зобов`язання слідчого вчинити певні дії скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.
Так, у скарзі висловлені вимоги щодо оголошення в розшук ОСОБА_6 , оголошення підозри ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , дати правову оцінку тим чи іншим подіям.
Слідчий суддя вважає, що такі вимоги не ґрунтуються на законі, оскільки ст. 56 КПК України не дає потерпілому права вимагати від слідчого прийняття зазначених вище рішень.
Щодо вимог про проведення конкретних слідчих дій, то згідно п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України, оскарженню підлягають рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволення клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником.
Отже, зі місту п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України, вбачається, що слідчий суддя може зобов`язати органи досудового розслідування провести певні слідчі (розшукові) дії тільки одночасно зі скасуванням рішення слідчого або прокурора про відмову в задоволенні клопотання про відмову у проведенні конкретних слідчих (розшукових) дій.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 110, 283, 284, 303-307 КПК України, слідчий суддя,-
Скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.
В іншій частині відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_4 .
Про прийняте рішення повідомити скаржника та слідчого.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: