Миргородський міськрайонний суд Полтавської області
Справа № 541/441/15-к
№ провадження 1-кп/541/46/2015
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2015 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

адвоката - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миргороді кримінальне провадження (внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000077 від 04 листопада 2014 року) по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Бородянка, Київської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, солдата військової служби за призивом від час мобілізації, телефоніста-лінійного наглядача батареї управління військової частини пп В НОМЕР_1 , призваного ІНФОРМАЦІЯ_2 24 березня 2014 року, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 402 ч. 1 КК України,
в с т а н о в и в :
За обвинувальним актом, ОСОБА_5 , являючись солдатом військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_2 , усупереч вимог ст.ст. 4, 11, 16, 28, 30, 37, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, 28 жовтня 2014 року за місцем дислокації військової частини НОМЕР_2 за адресою АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, без поважних причин, відкрито відмовився виконати розпорядження тимчасово виконуючого обов`язки начальника штабу Сухопутних військ Збройних Сил України від 29.09.2014 року №116/9/10769 стосовно виключення зі списків особового складу військової частини пп В НОМЕР_1 та переміщення для подальшого проходження військової служби у розпорядження командира військової частини пп НОМЕР_3 до АДРЕСА_2 ,чим вчинив непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника.

Органом досудового розслідування протиправні дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ст. 402 ч.1 КК України, як непокора, тобто відкрита відмову виконати наказ начальника.

30 березня 2015 року у кримінальному провадження №0000077 між прокурором Військової прокуратури Полтавського гарнізону, якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні та обвинуваченим ОСОБА_5 в порядку передбаченому ст.ст. 468, 469 та 472 КПК України укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно даної угоди прокурор та обвинувачений ОСОБА_5 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 402 КК України, істотних для кримінального провадження обставин, обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення. Також угодою визначено покарання, яке обвинувачений ОСОБА_5 повинен понести, а саме у виді 2-х років позбавлення волі із звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України та наслідки її невиконання.

Розглядаючи в порядку п.1 ч.3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до правил ст.ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Прокурор під час судового розгляду справи, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити узгоджену в угоді міру покарання.

Обвинувачений ОСОБА_5 також просив вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 402 ч. 1 КК України, в обсязі підозри, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, заявивши, що здатен реально виконати зазначене в угоді покарання.

Захисник ОСОБА_4 просив суд угоду затвердити, як таку, що не суперечить вимогам закону.

Злочин, у вчиненні якого ОСОБА_5 визнав себе винуватим, згідно із ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, від якого потерпілих немає.

Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_5 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені ст. 474 ч.4 п.1 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ст. 473 ч.2 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 , оскільки умови угоди відповідають вимогам КПК та КК України.

За таких обставин суд вважає доведеним в судовому засіданні те, що ОСОБА_5 вчинив непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника, а тому його дії кваліфікує за ч. 1 ст. 402 КК України, за якою і належить призначити обвинуваченому ОСОБА_5 узгоджену сторонами угоди про визнання винуватості міру покарання.

Керуючись ст. 314; 373; 374; 475 КПК України, суд,

з а с у д и в :
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 30 березня 2015 року між прокурором Військової прокуратури Полтавського гарнізону та обвинуваченим ОСОБА_5 кримінальному провадженні № 0000077.

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 402 ч. 1 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді 2-х (двох) років позбавлення волі.
Згідно ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням на іспитовий строк 1 (один) рік.
Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Полтавської області через Миргородський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_6