У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

доповідача ОСОБА_10
суддів ОСОБА_11., ОСОБА_12.,
за участю прокурора ОСОБА_13.,
засудженого ОСОБА_5,
захисника ОСОБА_6,
при секретарі ОСОБА_14.,
розглянула в судовому засіданні 07 травня 2015 року в м. Києві кримінальне провадження за касаційними скаргами потерпілого ОСОБА_8 та прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 03 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_5

Вироком Семенівського районного суду Чернігівської області від 29 липня 2014 року

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця та мешканця АДРЕСА_1 раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керування транспортним засобом на 1 рік, за ч. 1 ст. 135 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, а на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керування транспортним засобом на 1 рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_5: на користь потерпілого ОСОБА_8 27 416 грн. 67 коп. на відшкодування матеріальної шкоди та 90 000 грн. моральної шкоди, а також 3 000 грн. витрат на правову допомогу; на користь КЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня» витрачені на лікування потерпілого ОСОБА_8 кошти в сумі 21 472 грн. 02 коп.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 03 жовтня 2014 року вирок змінено, звільнено ОСОБА_5 на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладенням обов'язків, передбачених ст. 76 КК України. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь КЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня» кошти в сумі 2 172 грн. 02 коп. Зменшено розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню на користь потерпілого ОСОБА_8, до 50 000 грн.

ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за те, що він 8 січня 2014 року близько 01 години ночі, керуючим автомобілем «ВАЗ 2114 КОМБІ-В», номерний знак НОМЕР_1, який належить ОСОБА_9, не маючи права на керування транспортними засобами, в темну пору доби, у АДРЕСА_2, порушуючи вимоги пунктів 1.10, 2.1.а, 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України, рухаючись заднім ходом по узбіччю в напрямку села Іванівка, здійснив наїзд на ОСОБА_8, який перебував позаду автомобіля на узбіччі. Внаслідок ДТП ОСОБА_8 отримав тяжкі тілесні ушкодження. Після наїзду ОСОБА_5, порушуючи вимоги п. 2.10 Правил дорожнього руху України, не зупинив транспортний засіб і не залишився на місці пригоди, не звернувся за допомогою до інших осіб та не вжив можливих заходів для надання першої медичної допомоги, тим самим поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

У касаційній скарзі прокурор посилається на невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого ОСОБА_5 через м'якість. Зазначає про те, що судом залишено поза увагою, що він залишив місце пригоди, матеріальну шкоду відшкодував лише частково у сумі 3 000 грн., моральну шкоду не відшкодував взагалі, ОСОБА_8 внаслідок ДТП став інвалідом ІІ групи. Просить скасувати ухвалу та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

У касаційній скарзі потерпілий ОСОБА_8 посилається на м'якість призначеного покарання. Указує, що просив суд обрати ОСОБА_5 суворе покарання, оскільки він не розкаявся, не вибачився та не відшкодував шкоду, однак апеляційний суд не врахував його думку. Вважає, що суд безпідставно зменшив до 50 000 грн розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зазначає, що залишився інвалідом ІІ групи. Просить скасувати ухвалу та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

У запереченні на касаційну скаргу засуджений ОСОБА_5 зазначає, що ухвала є законною та обґрунтованою, та просить залишити її без зміни. Указує, що на даний час ним сплачено 12 900 грн. на користь потерпілого ОСОБА_8 та виплати за іншими позовами.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав касаційні скарги, пояснення засудженого та захисника, які вважали ухвалу законною та обґрунтованою та просили залишити її без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що касаційні скарги задоволенню не підлягають.

Як видно з вироку, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_5 покарання, врахував ступінь тяжкості та обставини вчиненого злочину, наслідки, що настали, дані про особу ОСОБА_5, зокрема, його щире каяття, позитивну характеристику, відсутність попередніх судимостей та обтяжуючих покарання обставин.

Апеляційний суд, розглядаючи апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на суворість призначеного покарання, взяв до уваги те, що він вчинив злочин у вісімнадцятирічному віці, має на утриманні непрацездатних мати та бабусю, які отримують пенсії за віком, влаштувався на роботу, добровільно відшкодовує завдану потерпілому шкоду.

Тому апеляційний суд, виходячи з конкретних обставин кримінального провадження, принципів справедливості та індивідуалізації покарання, дійшов правильного висновку про можливість виправлення ОСОБА_5 без ізоляції від суспільства, звільнивши його на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням.

Цивільний позов вирішено відповідно до вимог закону, з урахуванням усіх обставин провадження.

Разом із тим, відповідно до роз'яснень, які викладені у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд не вправі призначити позбавлення додаткове покарання у виді права керувати транспортними засобами особі, яка не має права керувати транспортними засобами.

Отже, призначення ОСОБА_5, який не має посвідчення водія та відповідно не має права на керування транспортним засобом, додаткового покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення права керування транспортним засобом, є безпідставним. У зв'язку з цим призначення зазначеного додаткового покарання підлягає виключенню з вироку в порядку ст. 433 КПК України.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 та прокурора залишити без задоволення.

У порядку ст. 433 КПК України ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 03 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_5 змінити, виключити призначення ОСОБА_5 додаткового покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

У решті ухвалу залишити без зміни.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12