Справа № 11-776/2007 р. Головуючий
у 1 інстанції Ченцова С.М.
Категорія ст.121 ч.2 КК Доповідач Трейтяк О.П.
У Х В А Л А

18 грудня 2007 року Колегія суддів судової палати з кримінальних справ
апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого ТРЕЙТЯК О.П.

Суддів БОРИСЕНКА І.П., ГРОМ
Л.М.

при секретарі ГОЙ Н.Г.

з участю прокурора
ЛИСУНА С.І.

адвоката ОСОБА_1

представника потерпілих ОСОБА_2

потерпілих ОСОБА_3, ОСОБА_4

засуджених ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянула у
відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальну справу за апеляціями
потерпілих ОСОБА_3, ОСОБА_4, прокурора, який затвердив обвинувальний висновок,
засудженого ОСОБА_5 на вирок Менськогоо суду Чернігівської області від 16
серпня 2007 року.

Цим вироком ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець м. Дрезден ФРН, росіянин, громадянин України,
мешканець м. Мена Чернігівської області, раніше судимий: 1) 05.10.2000 року за
ст.ст. 140 ч.3. 143 ч.2, 42, 46-1 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення
волі з відстрочкою виконання вироку на 2 роки, 2) 13.08.2001 року за ст.ст.143
ч.2, 43 КК України до 3 років позбавлення волі, 3) 16.02.2005 року за ст.185 ч.2
КК України до 1 року 6 місяців
позбавлення волі, звільнений 16.08.2006 року за відбуттям строку покарання,

засуджений за
ст.121 ч.2 КК України до 8 років 6 місяців позбавлення волі, за ст.135 ч.3 КК
України до 7 років позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України за
сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим
остаточно ОСОБА_5 призначено 8 років 6 місяців позбавлення волі.

ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець та житель м.
Мена Чернігівської області, українець, громадянин України, згідно ст.89 КК
України не судимий,

засуджений за
ст.121 ч.2 КК України до 7 років позбавлення волі, за ст.135 ч.3 КК України до
6 років позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України за
сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим
остаточноОСОБА_6 призначено 7 років позбавлення волі.

Засуджені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнані
винними в тому, що ІНФОРМАЦІЯ_3 близько 20 години, перебуваючи в стані
алкогольного сп'яніння, в будинку ОСОБА_7 АДРЕСА_1на ґрунті особистих
неприязних стосунків, які раптово виникли, ОСОБА_5 вчинив бійку з ОСОБА_8, під
час якої умисно наніс ОСОБА_8 не менше 4 ударів кулаком в обличчя. Пізніше,
близько 21 години, в будинку АДРЕСА_2ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на ґрунті неприязних
відносин влаштували бійку з ОСОБА_8, в ході якої умисно наносили ОСОБА_8 удари
кулаками і ногами в обличчя та по голові, в результаті чого спричинили
потерпілому ОСОБА_8 тяжкі тілесні ушкодження, які спричинили смерть потерпілого
ОСОБА_8.

Того ж вечора, тобто ІНФОРМАЦІЯ_3 приблизно
о 21 годині ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в будинку АДРЕСА_2 після спричинення потерпілому
ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень
завідомо залишили останнього без допомоги, чим поставили у небезпечний для
життя стан, внаслідок чого ОСОБА_8 через деякий час помер в даному будинку.

В апеляціях:

- потерпілі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не погоджуються
з вироком в частині кваліфікації дій засуджених та призначеного їм покарання,
вважають, що всі обставини справи свідчать про наявність у засуджених умислу на
скоєння вбивства ОСОБА_8., тому їхні дії необхідно кваліфікувати за ст.115 КК
України, безпідставно і без мотивно відмовлено в порушенні кримінальної справи
відносно ОСОБА_9, яка згідно показань свідків також причетна до вчинення
злочину, в її діях є склад злочину, передбаченого ст.ст.27, 121 ч.2 КК України
або ж ст.396 КК України, скарга на постанову слідчого про відмову в порушенні
кримінальної справи, подана ними до суду, залишена без розгляду з причин, що
вона подана вже на стадії знаходження справи в суді, чим, на їх думку,
судом порушені вимоги
кримінально-процесуального законодавства; також вважають, що суд неправильно
обмежився зачитуванням показань свідка ОСОБА_9 в судовому засіданні, а не
заслухав її безпосередньо; зазначають,
що зникли документи ОСОБА_8. - паспорт, трудова книжка та банківська картка,
але слідчим не перевірялась версія про зникнення документів; вважають, що в
діях засуджених чи інших осіб є склад злочину, передбачений ст.ст. 185,186,
187, 357 КК України, але слідчим процесуально не вирішені ці обставини, їм не
дана юридична оцінка; покарання, призначене обом засудженим є занадто м'яким,
обидва засуджені, на їхню думку, заслуговують більш суворого покарання, судом
при призначенні покарання не враховані тяжкість злочину, фактична відсутність
каяття, оскільки вони давали неправдиві показання про дійсні обставини справи і
про роль ОСОБА_9, схильність ОСОБА_5до скоєння злочинів, негативні
характеристики, обставини, що обтяжують їх покарання, а також думка потерпілих
про покарання, спричинена їм шкода так і не відшкодована, навіть не було таких
спроб і просять скасувати вирок суду щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6, повернути дану
справу на додаткове розслідування для перекваліфікації дій ОСОБА_5та ОСОБА_6 на
ст.115 КК України, вирішення питання про притягнення до кримінальної
відповідальності ОСОБА_9, вирішення інших процесуальних питань по юридичній
оцінці дій засуджених; в разі, якщо апеляційна інстанція прийде до висновку про
відсутність підстав для повернення справи на додаткове розслідування, просять
призначити обом засудженим найсуворіше покарання, передбачене ст.ст.121 ч.2,
135 ч.3 КК України.

- прокурор, який затвердив обвинувальний
висновок, не заперечує щодо доведеності вини ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні
злочину, передбаченого ст.121 ч.2 КК України, але вважає, що за ст.135 ч.3 КК
України обоє засуджені безпідставно та просить вирок суду відносно ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 змінити в зв'язку з неправильною кваліфікацією, виключивши з
обвинувачення ОСОБА_5та ОСОБА_6 ст.135 ч.3 КК України, та призначити покарання
ОСОБА_5 за ст.121 ч.2 КК України - 8 років позбавлення волі,ОСОБА_6 за ст.121
ч.2 КК України - 7 років позбавлення волі.

- засуджений ОСОБА_5 зазначає, що він повністю
згоден з вироком Менського районного суду, посилається на те, що він з'явився з
повинною до міліції, активно сприяв розкриттю злочину, позов визнав, позбавляти
життя людину він не хотів і не думав, що так станеться і просить суд, якщо
можливо, пом'якшити йому покарання.

З урахуванням питань, які порушуються потерпілими в своїй
апеляції, апеляційним судом дана кримінальна справа була прийнята до свого
провадження і по ній призначено судове слідство.

В судове засідання апеляційного суду викликалась свідок
ОСОБА_9, яка не з'явилась з невідомих причин. В зв'язку з цим та з урахуванням
питань, які порушуються в апеляції потерпілих, 05 листопада 2007 року
апеляційним судом була винесена ухвала про примусовий привід свідка ОСОБА_9 в
судове засідання на 28 листопада 2007 року.

Згідно з рапортом дільничного інспектора міліції
Менського РВ УМВС України Петрикей О.М. свідок ОСОБА_9 перебуває на лікуванні в
тубдиспансері в м. Чернігові, в зв'язку з чим здійснити примусовий привід її в
суд неможливо, але їй повідомлено про необхідність з'явитись в апеляційний суд
28 листопада 2007 року на 10 годину. Але в судове засідання апеляційного суду
28 листопада 2007 року свідок ОСОБА_9 не з'явилась з невідомих причин.

Згідно повідомлення Чернігівського обласного
тубдиспансеру ОСОБА_9, 1973 року народження, виписана з диспансеру 13 серпня
2007 року і може знаходитись на амбулаторному лікуванні в Менській ЦРЛ.

В судове засідання апеляційного суду 18 грудня 2007 року
свідок ОСОБА_9, допит якої є обов'язковим, знову не з'явилась і не доставлена.
Про причини не виконання ухвали суду про примусовий привід свідка повідомлень
до суду також не надійшло.

Як пояснила потерпіла ОСОБА_3, в телефонній розмові з
керівництвом райвідділу міліції їй було запропоновано самій везти свідка
ОСОБА_9 в апеляційний суд, оскільки в міліції немає бензину, щоб доставити
свідка в суд.

Прокурор в суді пояснив, що згідно телефонного
повідомлення керівництва Менського райвідділу міліції, за місцем проживання
свідка ОСОБА_9 був направлений дільничний інспектор, який доповів, що свідок
ОСОБА_9, за її словами, знаходиться в реабілітаційному періоді після лікування
в тубдиспансері, тому з'явитись в суд не може за станом здоров'я, хоча
будь-яких медичних документів про неможливість допиту свідка в судовому
засіданні немає.

За таких обставин колегія суддів вважає, що свідок
ОСОБА_9 умисно ухиляється від явки до суду, оскільки по справі було винесено 2
постанови та 3 ухвали про примусовий привід даного свідка, а працівники
Менського РВ УМВС України в Чернігівській області, яким доручалось виконання
даних судових рішень, або взагалі не виконують постанови та ухвали суду про
примусовий привід даного свідка, або виконують їх формально, внаслідок чого
фактично сприяють свідку ОСОБА_9 в ухиленні від явки в суд і дачі показань та
затягуванню розгляду кримінальної справи судом.

Вислухавши думку учасників судового розгляду про
необхідність повторного примусового приводу свідка ОСОБА_9 в судове засідання
апеляційного суду, колегія суддів вважає, що необхідно такий привід відносно
свідка ОСОБА_9 застосувати, а також в зв'язку з вище викладеним контроль за
виконанням ухвали про привід свідка вважає необхідним покласти на прокурора
Менського району та керівництво УМВС України в Чернігівській області.

Керуючись ст.ст.360,292 КПК України, колегія суддів

У
Х В А Л И Л А:

Застосувати примусовий привід в судове засідання
апеляційного суду Чернігівської області на 10 годину 11 січня 2008 року свідка ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4, мешканку АДРЕСА_3.

Копію ухвали для виконання направити начальнику Менського
РВ УМВС України в Чернігівській області.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на прокурора
Менського району Чернігівської області та керівництво УМВС України в
Чернігівській області.

Судді:

БОРИСЕНКО І.П. ТРЕЙТЯК О.П. ГРОМ Л.М.

З оригіналом
вірно:

Суддя
апеляційного суду

Чернігівської
області ОР.П.
ТРЕЙТЯК