Справа № 455/2124/13-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/210/14 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2014 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5 , ОСОБА_6
з участю прокурора: ОСОБА_7
обвинуваченого: ОСОБА_8
законного представника: ОСОБА_9
захисника: ОСОБА_10
потерпілого: ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_11 на вирок Старосамбірського районного суду Львівської області від 20 січня 2014 року, -
в с т а н о в и л а :
цим вироком:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Перемишль Республіки Польща, громадянина республіки Польща, із середньою базовою освітою, учня гімназії для дорослих при Центрі Безперервного навчання в Перемишлі, проживаючого по АДРЕСА_1 , не судимого,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75, 104 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування цього покарання, якщо на протязі 2 (двох) років він не вчинить нового злочину, а у відповідності зі ст. 76 КК України повідомлятиме кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання і навчання та періодично з`являтиметься для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
Запобіжний захід ОСОБА_8 до вступу вироку у законну силу залишено раніше обраний - передачу під нагляд матері ОСОБА_9 .
Неповнолітній ОСОБА_8 , 10.08.2013 року о 08 годині проник до житлового будинку ОСОБА_11 по АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав 3000 євро та 16500 гривень.
На вирок Старосамбірського районного суду Львівської області від 20 січня 2014 року потерпілий ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок Старосамбірського районного суду Львівської області від 20 січня 2014 року скасувати, а справу скерувати на новий судовий розгляд.
В обґрунтування апеляційної скарги потерпілий зазначає, що вирок Старосамбірського районного суду Львівської області від 20 січня 2014 року стосовно ОСОБА_8 є незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у рішенні суду, фактичним обставинам справи та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачуваного.
Потерпілий у своїй апеляційній скарзі наполягає на викраденні ОСОБА_8 саме 7200 євро та 16500 гривень, а не 3000 євро та 16500 гривень. Вважає, що під час досудового розслідування безпідставно не допитано в якості свідків його дружину та повнолітніх дітей, а також інших свідків.
На досудовому розслідуванні слідчим не було йому-потерпілому роз`яснено право на подання цивільного позову, а також судом не прийнято поданого ним цивільного позову, тому він був позбавлений на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням йому шкоди.
Крім того, на думку ОСОБА_11 його дружину та сина ОСОБА_12 слід було визнати потерпілими у справі, оскільки частина викрадених грошей належала їм.
Що стосується міри покарання, призначеного ОСОБА_8 , то така, як вважає потерпілий, через м`якість не відповідає особі обвинуваченого. Крім того, будучи неповнолітнім, учнем гімназії, останній, на думку потерпілого, не зможе відшкодувати завдану шкоду.
Заслухавши доповідь судді, думку учасників кримінального провадження, обговоривши наведені доводи та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою винуватість у вчиненні інкримінованих злочинних дій визнав повністю.
Крім того, винуватість ОСОБА_8 доведена зібраними матеріалами кримінального провадження, зокрема, показаннями потерпілого ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 .
Що ж стосується тверджень потерпілого ОСОБА_11 про те, що у нього було викрадено 7200 євро та 16500 грн., то, на думку колегії, суд першої інстанції вірно відкинув такі виходячи з наступного.
У відповідності з п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно закону.
Згідно зі ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Виходячи зі змісту ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України, в ньому повинні бути наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Ці вимоги закону судом першої інстанції дотримані.
А відтак, оскільки крім показань потерпілого про суму викраденого на загальну суму - 93324 гривні, а також, при встановленому факті наявності доступу до заощаджень потерпілого всіх членів його сім`ї, включаючи неповнолітніх, один із яких ОСОБА_17 визнав факт неодноразового використання різних сум із цих заощаджень на власні потреби, - не підтверджено жодним об`єктивним доказом, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що усі наведені вище сумніви слід тлумачити на користь неповнолітнього обвинуваченого.
Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження потерпілий, як під час досудового розслідування, так і при розгляді справи в суді першої інстанції будь яких клопотань, зокрема про визнання потерпілими членів його сім`ї і часткову належність їм викрадених коштів, виклик додаткових свідків, тощо, не заявляв.
Крім того, у судових дебатах, потерпілий просив суд суворо не карати обвинуваченого неповнолітнього.
Згідно статті 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та,або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечні діяння.
Що стосується цивільного позову, 11.12.2013 року потерпілий дійсно до Старосамбірського районного суду Львівської області подав цивільний позов до відповідача ОСОБА_18 (бабусі неповнолітнього обвинуваченого), який ухвалою судді від 13.12.2013 року було залишено без руху. Щодо пред`явлення цивільного позову до обвинуваченого, його законного представника, потерпілий до суду його не подавав.
Отже, оцінюючи зібрані докази суд першої інстанції вірно встановив, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненому повністю доведена, а його неправомірні дії слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 185 КК України.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , місцевий суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про його особу, зокрема те, що останній вперше притягається до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, у вчиненому розкаявся, перед потерпілим вибачився.
За таких обставин, колегія суддів судової палати вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про можливість виправлення і перевиховання ОСОБА_8 при застосуванні покарання у виді позбавлення волі, звільнивши від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.ст. 75, 76, 104 КК України, відповідає вимогам ст.ст. 60, 65 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для попередження вчинення ним нових злочинів.
Що стосується прохання потерпілого призначити новий судовий розгляд справи у суді першої інстанції, то ст. 415 КПК України передбачає вичерпний перелік підстав для цього.
А відтак, судом не знайдено жодних підстав для задоволення апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_11 .

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Як вбачається з вироку судом першої інстанції ОСОБА_8 було обрано покарання 3 (три) роки позбавлення волі, та на підставі ст.ст.104, 75 КК України звільнено від відбування цього покарання, якщо протягом 2 (двох) років він не вчинить нового злочину, а відповідно до ст. 76 КК України повідомлятиме кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання і навчання та періодично з`являтиметься для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Однак, ОСОБА_8 являється громадянином іншої держави, а саме Республіки Польща, постійно там проживає та навчається, що практично унеможливлює виконання покладених на нього судом на підставі ст. 76 КК України обов`язків.
Зі змісту ч. 1 ст. 76 КК України випливає, що суд може не покладати на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, жодних обов`язків, якщо не знаходить для цього підстав.
У зв`язку з наведеним колегія судді приходить до висновку про виключення із вироку ст. 76 КК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

залишити без задоволення апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_11 .

Виключити з вироку ст. 76 КК України, згідно з якою на ОСОБА_8 покладено обов`язок повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання і навчання та періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

В решті вирок Старосамбірського районного суду Львівської області від 20 січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4