Справа № 1-1528/11
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"27" лютого 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника /адвоката ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання про зміну запобіжного заходу підсудному у рамках кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України та направлення даної кримінальної справи на додаткове розслідування, -
На розгляді у Дніпровському районному суді м. Києва перебуває дана кримінальна справа.
У судовому засіданні підсудний ОСОБА_5 заявив клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на альтернативний, оскільки його матір перебуває в тяжкому стані за станом здоров`я, у нього самого за час перебування у слідчому ізоляторі суттєво погіршився стан здоров`я. Крім того, останній просить направити справу на додаткове розслідування, враховуючи покази свідків та потерпілих, які були наданні ними під час досудового розслідування та попередніх розглядах справи у суді.
Захисник вважала за можливе змінити підсудному запобіжний захід, вказавши на те, що прокурором не було доведено підстав, які б вказували на необхідності збереження такої міри запобіжного заходу, в частині направлення справи на додаткове розслідування зазначила, що вважає таке клопотання передчасним на цьому етапі.
Прокурор у судовому засіданні заперечувала проти зміни запобіжного заходу, оскільки встановлені судом при обрані даного заходу ризики на цей час є триваючими, а в частині направлення справи на додаткове розслідування висловила позицію про те, що клопотання є передчасним, на даному етапі.
Суд, заслухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного.
Згідно ст. 148 КПК України, запобіжні заходи застосовуються до підсудного, засудженого з метою запобігти спробам ухилитися від дізнання, слідства або суду, перешкодити встановленню істини у кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Запобіжні заходи застосовуються за наявності достатніх підстав вважати, що підсудний, буде намагатися ухилитися від слідства і суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність.
З матеріалів кримінальної справи, а саме постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 07.05.2010 року, слідує, що запобіжний захід підсудному у вигляді тримання під вартою було обрано, враховуючи наявність ризиків регламентованих КПК України, а саме: може ухилятися від слідства та суду, виконання процесуальних рішень, перешкодити встановленню істини, впливати на потерпілих та свідків, даних про особу останнього, який є уродженцем Луганської області, громадянином України, освіта середня, не одружений, не працюючий, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий, та з урахуванням того, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання встановленим ризикам.
Главою 13 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування/продовження запобіжних заходів, сторони у справі повинні подати суду докази обставин, на які вони посилаються, якими відповідно до ст. 65 КПК України є всякі фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку суд встановлює обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Також, відповідно до ст. 150 КПК України, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу крім обставин, зазначених у статті 148 цього Кодексу, враховуються тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється, обвинувачується особа, її вік, стан здоров`я, сімейний і матеріальний стан, вид діяльності, місце проживання та інші обставини, що її характеризують.
Однак, стороною захисту у судовому засіданні не надано до суду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що встановлені ризики та обставини, які характеризують підсудного за період його перебування у СІЗО змінилися в ліпшу сторону, а особа останнього перестала бути суспільно небезпечною.
Аналізуючи доводи клопотання в частині наявності у обвинуваченого тяжкого захворювання, яке виключає доцільність його перебування в СІЗО, оскільки останнє може призвести до погіршення його стану, суд сприймає критично, враховуючи наступне.
Стаття 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, покладає на державу обов`язок дбати про фізичний добробут осіб, яких позбавлено волі.
Як зазначає Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях: Пєтухов проти України, Ухань проти України, Віслогузов проти України, державний орган, повинен забезпечити ув`язненій особі достатній медичний нагляд для вчасного діагностування та лікування хвороб.
Згідно ст. 21 Закону України Про попереднє ув`язнення, адміністрація місць попереднього ув`язнення зобов`язана, зокрема, забезпечити осіб, взятих під варту, медичним обслуговуванням.
Таким чином, обов`язок по збереженню здоров`я особи, яка перебуває під вартою в умовах слідчого ізолятору покладається на керівника слідчого ізолятору. Із цього випливає, що керівник слідчого ізолятору в силу своїх обов`язків, зобов`язаний забезпечити належне здійснення лікувально-профілактичних заходів відносно підсудного, а наявність хвороби у останнього не може бути підставою для зміни запобіжного заходу, за відсутності для цього підстав, передбачених Главою 13 КПК України.
При цьому, даних з медичної частини Київського СІЗО про неможливість перебування підсудного в місцях попереднього ув`язнення, або ж неможливість надання йому належної медичної допомоги, встановлено не було.
Доказів передбачених ст. 65 КПК України про те, що матір підсудного хворіє також надано не було.
В свою чергу, суд вважає, що обраний відносно підсудного запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.
Також, статтею 281 КПК України, повернення справи на додаткове розслідування з мотивів неповноти або неправильності досудового слідства може мати місце лише тоді, коли ця неповнота або неправильність не може бути усунута в судовому засіданні.
Як роз`яснив Пленум Верховного суду України в п.п. 2, 3 Постанови від 11.02.2005 року Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування та відповідно до вимог ст. 64 КПК України при провадженні досудового слідства підлягають доказуванню подія злочину, винність особи, мотив злочину, розмір завданої шкоди, повне і об`єктивне зібрання даних про особу, що має істотне значення для правильного вирішення справи і призначення виду та розміру покарання.
Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 11 лютого 2005 року "Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування " повернення справи на додаткове розслідування зі стадії судового розгляду справи допускається лише з мотивів неповноти або неправильності досудового слідства.
Досудове слідство визнається неповним, якщо під час його провадження всупереч вимогам статей 22 і 64 КПК не були досліджені або були поверхово чи однобічно досліджені обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи (не були допитані певні особи; не витребувані й не досліджені документи, речові та інші докази для підтвердження чи спростування таких обставин; не досліджені обставини, зазначені в ухвалі суду, який повернув справу на додаткове розслідування, коли необхідність дослідження тієї чи іншої з них випливала з нових даних, установлених при судовому розгляді; не були з`ясовані з достатньою повнотою дані про особу обвинуваченого; тощо).
На даний час у справі тривають підготовчі дії до судового розгляду, обвинувальний висновок не оголошувався, потерпілі та свідків не допитували, ба навіть сам підсудний показів не надавав, тож суд позбавлений змоги перевірити його доводи про не правильність та неповноту досудового розслідування, у зв`язку з чим вважає за необхідне на даному етапі у задоволенні клопотання відмовити.
Керуючись ст. ст. 148, 150, 165, 165-1, 165-2 КПК України, статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, суд, -
п о с т а н о в и в :
У задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу підсудному у рамках кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України та направлення даної кримінальної справи на додаткове розслідування, - відмовити.
Постанова окремому оскарженню не підлягає.

С у д д я: ОСОБА_1