АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВA
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 січня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0007548 за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 12 листопада 2014 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця м. Києва, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, який не одружений, не працює, проживає в АДРЕСА_1 , раніше судимий 09 липня 2010 року Оболонським районним судом м. Києва за ч.1 ст. 185, ч.1 ст.289, 70 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 76 КК України був звільнений від відбування основного покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку 2 роки; постановою Оболонського районного суду м. Києва від 18 січня 2011 року звільнення від відбування покарання з випробуванням скасовано і ОСОБА_6 направлений для відбування призначеного покарання; звільнений 14 березня 2014 року по відбуттю строку покарання,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 12 листопада 2014 року ОСОБА_6 визнаний винуватим та засуджений за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі. Вирішено питання щодо цивільного позову в кримінальному провадженні.

Не погодившись з вироком суду, потерпіла ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_6 подали на нього апеляційні скарги.

При цьому, не оспорюючи обставини кримінального провадження та правову кваліфікацію дій обвинуваченого, потерпіла ОСОБА_5 просить змінити вирок суду в частині призначеного обвинуваченому покарання, пом`якшивши його шляхом застосування положень ст. 75 КК України, оскільки після ухвалення вироку їй було повністю відшкодовано заподіяну злочином матеріальну шкоду і вона не має до ОСОБА_6 претензій матеріального та морального характеру.

Обвинувачений ОСОБА_6 , також не оспорюючи обставини кримінального провадження та правову кваліфікацію його дій, просить пом`якшити призначене йому покарання шляхом застосування положень ст. 75 КК України, оскільки ним повністю відшкодовано заподіяну потерпілій матеріальну шкоду, його цивільна дружина вагітна і він повинен матеріально забезпечувати її та майбутню дитину, хоче змінити своє життя та стати законослухняною людиною.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого, який підтримав апеляційні скарги та просив їх задовольнити, доводи прокурора, котрий заперечував проти задоволення поданих апеляційних скарг, провівши судові дебати та надавши обвинувачуваному останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів, переглянувши відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, приходить до наступного.
Згідно з вироком суду, 04 вересня 2014 року, близько 15 год. 30 хв., ОСОБА_6 , знаходячись в м. Києві, по вул. М. Тимошенка, 12, маючи злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, діючи повторно, підійшовши ззаду до неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 та застосувавши насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я останнього обхватив потерпілого рукою за шию та відкрито викрав у того мобільний телефон « Престижіо», який належав ОСОБА_8 , спричинивши останній матеріальну шкоду на суму 2422 грн. 90 коп.

Розглянувши кримінальне провадження відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, суд першої інстанції визнав обвинуваченого ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, тобто у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя або здоров`я потерпілого, вчиненому повторно.

Вказана кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 в суді першої інстанції ніким не ставилася під сумнів, та яка не оспорюється і в поданих апеляційних скаргах.

При призначенні покарання ОСОБА_6 , відповідно до вимог ст. 65 КК України, судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення, яке є тяжким, обставини його вчинення, відомості про особу обвинуваченого, який раніше судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває. Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_6 судом визнано щире каяття, а обставиною, яка обтяжує обвинуваченому покарання судом визнано рецидив злочинів.

Врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновків, що виправлення, перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів не можливе без його ізоляції від суспільства, оскільки той, маючи непогашену судимість за вчинення умисних злочинів на шлях виправлення не став, та обрав ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України покарання у виді позбавлення волі на мінімальний, згідно санкції вищезазначеної норми кримінального закону, строк.

Щодо доводів апеляційних скарг потерпілої та обвинуваченого про звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням, то вони не спростовують висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування відносно ОСОБА_6 ст. 75 КК України, так як той, будучи за попереднім вироком суду звільненим від відбування покарання, не виконав покладених на нього згідно ст. 76 КК України обов`язків та постановою Оболонського районного суду м. Києва від 18 січня 2011 року звільнення від відбування покарання з випробуванням було скасовано і ОСОБА_6 направлений для відбування покарання, призначеного Оболонським районним судом м. Києва за ч.1 ст. 185, ч.1 ст.289, 70 КК України на 3 роки позбавлення волі, був звільнений 14 березня 2014 року по відбуттю строку покарання,і через незначний проміжок часу після цього знову вчинив умисний тяжкий злочин.
Ті обставини, що матеріальна шкода потерпілій відшкодована в повному обсязі, а співмешканка обвинуваченого є вагітною, не були відомі суду першої інстанції, який дане кримінальне провадження розглянув відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України. В той же час, судом першої інстанції досліджувались дані про особу обвинуваченого, який, на час судового розгляду, не мав змоги надати вказані докази суду. Ця можливість у обвинуваченого виникла лише на стадії апеляційного розгляду, і колегія суддів, відповідно до положень ч.3 ст. 404 КПК України, вважає за необхідне дослідити ці обставини.
Наявні в матеріалах кримінального провадження дані про повне відшкодування потерпілій майнової шкоди та про спільне проживання обвинуваченого з громадянкою ОСОБА_9 та про її вагітність (а.с. 71-75,84) є підставами для визнання цих обставин такими, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , що наряду з іншою такою обставиною, встановленою судом першої інстанції щирим каяттям, є підставою для застосування положень ч. 1 ст. 69 КК України та призначення ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України покарання нижчого від найнижчої межі, встановленої санкцією цієї статті.

Виходячи з викладеного, апеляційні скарги потерпілоїОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_10 підлягаютьчастковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 12 листопада 2014 року щодо ОСОБА_6 змінити в частині призначеного покарання та пом`якшити його.
Застосувати положення ч. 1 ст. 69 КК України та призначити ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією цієї статті, у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.
В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на дану ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали

Судді:
_______________ _______________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/796/1624/2014
Категорія: ч. 2 ст. 186 КК України
Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_11
Доповідач ОСОБА_1