У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у
кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Верещак В.М.,

суддів

Канигіної Г.В., Мороза М.А.,

за участю
прокурора

Матюшевої О.В.,

розглянувши в судовому
засіданні 14 серпня 2008 року у м. Києві кримінальну справу за касаційною скаргою
захисника засудженої ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2 на вирок Центрального районного суду міста Сімферополя від
25 березня 2008 року та вирок колегії суддів судової палати в кримінальних справах
Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 20 травня 2008 року щодо ОСОБА_1,

в с т а н о в и л а:

Вироком судової палати в кримінальних справах
апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 20 травня 2008 року скасовано вирок
Центрального районного суду м. Сімферополя, яким

ОСОБА_1,

1967 року народження,

не судима, -

була засуджена за ч.
3 ст. 190 КК України на 5 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання
на підставі ст. 79 КК України, з іспитовим строком 3 роки.

Зазначеним вироком апеляційного суду ОСОБА_1 засуджено за ч. 4
ст. 190 КК України на 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

У відповідності зі ст. 79 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування основного і додаткового покарання
з встановленням іспитового строку до досягнення її дочкою ОСОБА_3 семилітнього віку, тобто до 4 квітня 2010 року.

ОСОБА_1 визнано
виною в тому, що, скориставшись довір'ям і станом здоров'я ОСОБА_4, 1934 року народження, пенсіонера, страждаючого відкритою
глаукомою обох очей 3 ступеню, шляхом шахрайства заволоділа належним останньому
на праві приватної власності будинком АДРЕСА_1.

Злочин, як визнав суд, вчинено за таких
обставин.

Тимчасово проживаючи в зазначеному будинку
у статусі квартиронаймача, займаючи при цьому частину будинку ОСОБА_4, на початку березня 2006 року під приводом надання допомоги
у приватизації земельної ділянки, на якій розташоване домоволодіння, скориставшись
довірою ОСОБА_4 і його станом здоров'я, отримала від нього документи на домоволодіння:
будинкову книжку і рішення про виділення земельної ділянки, паспорт ОСОБА_4 і довідку про привласнення йому ідентифікаційного коду.

Склавши фіктивний договір про спільну діяльність
по будівництву і експлуатації житлового будинку АДРЕСА_1, датований 23 травня 2000 року, ОСОБА_1 представила ці документи до постійно діючого Кримського третейського
суду при концерні ДСН, розташованому у м. Сімферополі по вулиці 60 років Жовтня.

На підставі наданих ОСОБА_1 документів 27 березня 2006 року третейським судом винесено
рішення, згідно з яким право власності на вказане домоволодіння визнано за ОСОБА_4, яке в дійсності йому і належало та була зареєстрована ця
власність у Сімферопольському бюро технічної інвентаризації.

В подальшому, 5 червня 2006 року, за місцем
проживання ОСОБА_4 по АДРЕСА_2, ОСОБА_1 склала фіктивний договір купівлі-продажу, за яким вона купляє,
а ОСОБА_4 продає за 320 000 грн. домоволодіння за вказаною адресою.

При цьому ОСОБА_1, зловживаючи довір'ям ОСОБА_4, сказала останньому, що цей документ необхідний для продовження
оформлення приватизації земельної ділянки
і спонукала ОСОБА_4 підписати договір купівлі-продажу, складений на аркуші паперу
у довільній формі, а також інші документи: угоду про передачу спору на розгляд постійно
діючого Кримського третейського суду, позовну заяву про визнання права власності,
відгук на позовну заяву ОСОБА_1 .

Після цього всі документи, підписані ОСОБА_4, ОСОБА_1 представила
у третейський суд, на підставі яких 18 липня
2006 року судом було винесено рішення, згідно з яким за ОСОБА_4 припинялося право власності на домоволодіння і таке право
признавалося за ОСОБА_1.

При цьому гроші, вказані у договорі купівлі-продажу,
ОСОБА_1 фактично не передавала ОСОБА_4.

Право власності на це домоволодіння ОСОБА_1 у бюро технічної інвентаризації оформила на своє ім'я, маючи при цьому реальну можливість розпоряджатися
домоволодінням на свій розсуд.

Таким чином ОСОБА_1, зловживаючи довір'ям ОСОБА_4, заволоділа його майном на суму 191 967 грн. 31 коп., спричинивши
потерпілому матеріальну шкоду на цю суму.

Пізніше ОСОБА_4 змушений був залишити належний йому будинок.

У касаційній скарзі захисник засудженої
ОСОБА_1 - адвокат
ОСОБА_2 покликається на невідповідність висновків суду фактичним
обставинам справи, які свідчать про те, що, вчиняючи дії, пов'язані з купівлею-продажем
домоволодіння ОСОБА_4, вона передала останньому гроші в сумі 320 000 грн., про
що свідчать наявні у справі докази, які судом проігноровані.

Захисник просить скасувати постановлені
у справі рішення, а справу закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу злочину.

Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора,
перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню
не підлягає.

Висновок суду про винність ОСОБА_1 у вчиненні злочину, за який вона засуджена, грунтується на
зібраних у справі доказах, які відповідають вимогам ст. 65 КПК України і є достатніми,
достовірними і допустимими.

Як свідчать матеріали справи, підставою
до її порушення послужили чисельні заяви ОСОБА_4 до правоохоронних
органів, у яких він просив притягнути ОСОБА_1 до кримінальної
відповідальності за те, що остання шахрайським шляхом заволоділа його будинком і
гроші за нього при цьому не передавала.

Аналогічні показання ОСОБА_4 давав впродовж досудового і судового слідства. Заперечуючи
свою присутність у третейському суді, у нотаріуса та вчинення ним ряду підписів
у правоустановчих документах, ОСОБА_4 при цьому
визнав той факт, що він давав згоду ОСОБА_1 лише на
допомогу у приватизації земельної ділянки.

Ці показання ОСОБА_4 підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9.

За даними висновків почеркознавчої експертизи
підписи у договорі купівлі-продажу та в копії позовної заяви, ймовірніш за все,
виконані не ОСОБА_4, а іншою особою.

Суд дійшов обгрунтованого висновку, що ОСОБА_1 вчинила злочин, скориставшись характерологічними особливостями
ОСОБА_4, як людини похилого віку та фізичним станом його здоров'я.

З висновку судово-психологічної експертизи
вбачається, що ОСОБА_4, 1934 року народження, з освітою 4 класи, має знижені критичні
і прогностичні здібності, схильний до підвищеної сугестивності, залежний від допомоги
інших людей, має знижені зір і слух, і міг бути обманутим і помилятися, навіть якщо
цивільно-правові угоди укладалися з його участю.

Спростовуючи наведені докази, захисник ОСОБА_1 покликається на рішення третейського суду та його працівників,
допитаних в якості свідків, тоді як це рішення скасовано як незаконне, а, отже особи,
причетні до його винесення - ОСОБА_10 і ОСОБА_11, обгрунтовано визнані зацікавленими в результатах справи.

Відповідає фактичним обставинам справи і
є обгрунтованим висновок суду щодо показань свідків ОСОБА_4 - сина потерпілого,
ОСОБА_12 - нотаріуса та ОСОБА_13 - сина засудженої,
які визнані необ'єктивними, як такі, що суперечать матеріалам справи.

За показаннями свідка ОСОБА_9, якому зі слів працівника енергонагляду стало відомо, що
будинок його сусіда ОСОБА_4 по документах вже належить ОСОБА_1, - остання перед викликом до суду для створення алібі приходила
до нього додому і просила змінити показання.

Аналізуючи наявні докази, суд ретельно з'ясував
матеріальне становище ОСОБА_1 на предмет матеріальних можливостей
щодо придбання будинку, вартістю 320 000 грн.

За показаннями свідка ОСОБА_14, з 2004 року за рішенням ради старійшин ОСОБА_1 надавалася матеріальна допомога, як малозабезпеченій сім'ї,
яка мала на утриманні трьох дітей. Їй же, за свідченням Умерової, надавалася робота,
яка потім оплачувалася.

Дана обставина підтверджується і показаннями
ОСОБА_9, який у
2002 році надав ОСОБА_1 та її дітям притулок із співчуття,
оскільки їм ніде і не було за що жити, але вона за це нічого не платила і він попросив
її полишити його.

Висновки суду щодо оцінки доказів відповідають
вимогам ст. 369 КПК України і є переконливими, такими, що не спростовуються доводами
касаційної скарги.

Порушень вимог кримінального чи кримінально-процесуального
закону, які б були підставами до скасування чи зміни вироку, у справі не допущено.

Дії ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 190 КК
України кваліфіковані правильно.

Призначене їй покарання відповідає вимогам
ст. 65 КК України.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст.
395, 396 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 залишити
без задоволення, а вирок колегії суддів судової палати в кримінальних справах Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим від 20 травня 2008 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

С у д д і:

Верещак В.М. Мороз
М.А. Канигіна Г.В.