Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/660/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.07.2015 року м.Кіровоград

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000333 стосовно ОСОБА_8 за апеляційними скаргами прокурора, який брав участь в розгляді справи судом першої інстанції та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 06 травня 2015 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кальниболота Новоархангельского району Кіровоградської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, вдівця, що не працює, на утриманні має двох малолітніх дітей, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним та засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

Ухвалено про стягнення з ОСОБА_8 на користь держави 1710 грн. 46 коп. витрат понесених за проведення експертиз.

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:
За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він 17 жовтня 2014 року приблизно 00.30 год., в порушенням вимог п. п. 2.1 а), ґ), 31.4, 31.4.1 а) та 31.4.5 г) Правил дорожнього руху України, не маючи посвідчення на право керування транспортним засобом та поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, керуючи технічно несправним автомобілем ОСОБА_9 «М-2140», реєстраційний номер НОМЕР_1 по вул. Вільностепська в с. Скалівські Хутори Новоархангельського району Кіровоградської області, зупинив автомобіль та висадив пассажира ОСОБА_10 , в крові якої, згідно висновку судово-медичної експертизи № 106 від 24 листопада 2014 року, виявлено етанол у кількості 3,5 %, що у живих осіб відноситься до алкогольного сп`яніння тяжкого ступеню, на дорозі, після чого продовжив рух далі та проїхавши декілька десятків метрів, вирішив повернутися назад, щоб продовжити подальший рух з останньою.

З цією метою, ОСОБА_8 , розвернув транспортний засіб у зворотному напрямку та направився в сторону, де залишив ОСОБА_10 , однак під час руху автомобілем у темну пору доби, в порушенням вимог п. п. 1.5, 2.3 б), д) та п.п.12.3 Правил дорожнього руху, не врахував дорожні умови, допустив власну необережність та недбалість до виконання елементарних вимог правил безпекидо рожнього руху, достовірно знаючи про наявність на дорозі нетверезого пішохода ОСОБА_10 , яка через стан сп`яніння в повній мірі не могла контролювати свої дії, не оцінив дорожню обстановку, як небезпечну для подальшого руху та не вірно відреагував на зміну дорожньої обстановки, яка виразилась у появі на смузі руху керованого ним транспортного засобу зазначеного пішохода, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого допустив наїзд.

У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_10 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми грудної клітини: множинні переломи ребер справа та зліва (подвійні переломи 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11 ребер зліва та 3, 4, 5, 6, 7, 8 ребер справа) з ушкодженням плеври, лівої та правої легень і крововиливом у грудну порожнину, перелому верхньої гілки лонної та нижньої гілки сідничної кісток зліва та розриву крижово-клубового сполучення справа; осадненьшкіри на відкритій частині лобної ділянки з права; на відкритій частині лобної ділянки зліва; над правою бровою, на фоні якого рана; садна над лівою бровою на фоні якого рана; осадненьв ділянці зовнішнього кута правого ока; в ділянці перенісся справа; на крилі носа справа; над правою ніздрею; синця в скуловій ділянці зліва на фоні якого осаднення шкіри; розриву в ділянці великого завитка лівої вушної раковини; синця по зовнішній поверхні лівого ліктьового суглоба; синця у середній третині лівого плеча, на фоні якого мілкі садна; осаднення шкіри у лопаточній ділянці зліва; садна по зовнішній поверхні правого ліктьового суглобу; садна по тильній поверхні правої кисті в проекції 2-ї п`ясної кістки; синця на грудній клітині справа; осаднення шкіри по зовнішній поверхні правої молочної залози; синець на передній частині грудної клітки зліва в проекції 4-го ребра; 2 осаднень шкіри у верхній частині живота справа; 5 саден на животі справа на рівні пупка; осаднення шкіри у нижній частині живота на межі з правою паховою ділянкою в проекції передньої верхньої ості правої клубової кістки з розповсюдженням на праву поперекову ділянку; синця у проекції верхньої ості лівої клубової кістки вище якого садно, на фоні якого ще 3 садна; синця у нижній третині лівого стегна; садна у верхній третині правого стегна; осаднення шкіри у проекції правої колінної чашечки; садна у проекції лівої колінної чашечки, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 106 від 24.11.2014 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх спричинення, що призвели до смерті ОСОБА_10 і знаходять у прямому причинному зв`язку з отриманими в результаті дорожньо-транспортної пригоди тілесними ушкодженнями.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 просить змінити вирок суду першої інстанції, у зв`язку з невідповідністю призначеного ОСОБА_8 покарання тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі, а також невідповідністю висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 фактичним обставинам даної справи.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що суд під час з`ясування обставин ДТП та дослідженні доказів, не дотримався вимог ст. 91 КПК України та роз`яснень Верховного Суду України викладених в Пленумі від 23.12.2005 року, не врахував, що експлуатація ОСОБА_8 транспортного засобу з технічними несправностями не знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП та її наслідками, оскільки при проведенні слідчого експерименту та під час судового розгляду не встановлено і не з`ясовано, чи мав ОСОБА_8 технічну можливість уникнути наїзду на пішохода, який перебуваючи в стані тяжкого алкогольного сп`яніння вискочив на проїзду частину дороги.

Таким чином, на думку сторони захисту, ОСОБА_8 допустив наїзд на пішохода з власної необережності, в результаті грубого порушення пішоходом правил безпеки дорожнього руху.

Крім того, в апеляційній скарзі адвокат вказує про порушення права ОСОБА_8 на захист, оскільки слідчий експеримент проведений за відсутності захисника, стверджує, що при таких обставинах ОСОБА_8 , який має на утриманні двох неповнолітніх дітей, на підставі ст. 75 КПК України підлягає звільненню від відбування покарання з випробуванням.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_11 , який брав участь в розгляді справи судом першої інстанції, не оспорюючи юридичної кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст. 286 КК України та висновки суду щодо доведеності його вини у вчиненні даного кримінального правопорушення, просить скасувати вирок суду, у зв`язку із невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення та його особі, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 за ч.2 ст. 286 КК України призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі.

В якості обґрунтування з посиланням на положення Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначає, що при призначенні ОСОБА_8 покарання районним судом не в повній мірі враховано тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення та особу обвинуваченого, який винним себе в інкримінованому правопорушенні не визнав, за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, в результаті вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення настала смерть потерпілої.

Наведені обставини, на думку прокурора не знайшли своєї об`єктивної та належної оцінки під час судового розгляду, що призвело до необґрунтованого призначення обвинуваченому ОСОБА_8 надто м`якого покарання, яке не відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання.

Заслухавши доповідача, в дебатах прокурора, який повністю підтримав апеляційну скаргу і просив суд її задовольнити та заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали свою та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів дійшла до висновку про те, що апеляційні скарги захисника-адвоката ОСОБА_7 та прокурора задоволенню не підлягають за таких підстав.

За змістом положень ч.1 та 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Викладені у вироку суду першої інстанції висновки про винуватість ОСОБА_8 у порушенні правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого ґрунтуються на сукупності зібраних, взаємоузгодженими між собою та досліджених судом доказах, які є правильними і відповідають фактичним обставинам справи.

В апеляційні скарзі кваліфікація дії ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України не оспорюється, у зв`язку з чим відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України відсутні підстави для визнання апеляційним судом кваліфікації неправильною.

Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить, що під час судового засідання не допущено порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку (ч.2 ст. 412 КПК України) і могли б вплинути на правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 як і на правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст. 286 КК України.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який відноситься до категорії тяжких, вчинений з необережності, внаслідок якого наступила смерть потерпілої, особу ОСОБА_8 , який до кримінальної відповідальності притягується вперше, за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, а також наявність утриманців.

Суд при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання також врахував, що останній страждає психічно поведінковим розладами внаслідок постійного вживання алкоголю, виявляє синдром залежності та потребує лікування, посвідчення на право керування транспортним засобом не має.

Обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_8 судом не встановлені.

Враховуючи, ступінь суспільної небезпечності та характер вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, його особу, який не маючи права керування транспортним засобом, керував технічно несправним автомобілем та допустив наїзд на пішохода, який в результаті отриманих чисельних тілесних ушкоджень різного ступеню тяжкості, які небезпечні для життя в момент їх спричинення - помер, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства з реальним відбуванням покарання.
Фактичні обставини справи та їх об`єктивна оцінка свідчать про те, що призначене ОСОБА_8 покарання, в межах санкції ч.2 ст. 286 187 КК України у виді 4 років позбавлення волі є справедливим і відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а тому підстав для зміни оскаржуваного вироку та звільнення ОСОБА_8 від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком, про що просить захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Крім того, слід зазначити про те, що з довідки - характеристики сільського голови ОСОБА_12 від 07 листопада 2014 рокуза № 175 вбачається, що в родині ОСОБА_8 відбувались сварки та дебоші із-за частого вживання алкогольних напоїв, у зв`язку з чим з ОСОБА_8 проводилась відповідна робота з приводу його поведінки, на короткий проміжок часу ОСОБА_8 виправлявся, мало уваги приділяв дітям (т. 1 а.п. 156).

При таких характеризуючи даних, колегія суддів вважає, що наявність у ОСОБА_8 психічно поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю та двох дітей не є підставою для його звільнення від відбування покарання з випробуванням, а доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 є безпідставними, оскільки ці дані судом при призначенні ОСОБА_8 покарання враховані, про що змістовно та обґрунтовано зазначено в оскаржуваному вироку.

Колегія суддів не входить в обговорення питання про дотримання або недотримання ОСОБА_10 правил безпеки дорожнього руху в даній дорожній ситуації, оскільки це не предмет даного кримінального провадження і суд першої інстанції, діяв в межах пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення (ч.1 ст. 337 КПК).

Таким чином, доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 про те, що суд під час розгляду справи не встановив чи мав ОСОБА_8 технічну можливість уникнути наїзду на пішохода, який перебуваючи в стані тяжкого алкогольного сп`яніння вискочив на проїзду частину дороги, колегія суддів вважає необґрунтованими і такими, що спростовуються показаннями свідка ОСОБА_13 , висновком інженерно-транспортної (автотехнічної) експертизи № 2236 від 15 січня 2015 року щодо дослідження обставин ДТП, поясненнями експерта ОСОБА_14 в суді, а також висновком автотехнічної експертизи № 353 від 03 листопада 2014 року щодо технічного стану керованого ОСОБА_8 автомобіля, яким суд дав належну та об`єктивну оцінку.

Колегія суддів вважає, що право обвинуваченого ОСОБА_8 на захист не було порушено, а вимоги кримінального процесуального закону щодо забезпечення участі захисника під час досудового розслідування слідчим дотримані, оскільки за результатами проведеної 28 січня 2015 року судової наркологічної експертизи про наявність у ОСОБА_8 психічно поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю, постановою від 28 січня 2015 року слідчим залучено захисника - адвоката ОСОБА_7 ( т.1 а.п. 171, 181).

Також слід зазначити про те, що необ`єктивність та неповнота у дослідженні судом першої інстанції представлених доказів, в апеляційні скарзі захисником ОСОБА_8 констатується формально, по суті оспорюється незастосування ОСОБА_8 ст. 75 КК України при призначенні покарання, а не доведеність його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

З урахуванням вищевикладеного, підстав для зміни вироку суду першої інстанції стосовно ОСОБА_8 за ч.2 ст. 186 КК України колегія суддів - не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407,418, 419, 424 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора, який брав участь у суді першої інстанції ОСОБА_11 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 06 травня 2015 року стосовно ОСОБА_8 за ч.2 ст. 286 КК України - без змін.

Ухвала апеляційного суду Кіровоградської області набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4