Номер провадження: 11-кп/785/484/15
Номер справи місцевого суду: 520/2263/14-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.04.2015 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Сумської області, Буринського району, с. Бошівка, громадянин України, українець, освіта вища, розлучений, не працюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не судимий,

засуджений за ст. 115 ч. 1 КК України на 10 (десять) років позбавлення волі.

Вироком вирішене питання щодо відшкодування моральної шкоди по справі,

встановив:
що зазначений вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за умисне вбивство, тобто протиправне заподіяння смерті іншій людині скоєне за наступних обставин.

31.05.2014 року близько 19 години 30 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на території, прилеглій до військової частини № НОМЕР_1 , розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , в ході раптово виниклого конфлікту, з метою позбавлення життя ОСОБА_9 , наявним у нього ножем, наніс удар в область серця ОСОБА_9 , чим спричинив останньому тяжкі тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини з пошкодженням правого шлуночка серця, крововиливу в порожнину околосерцевої сумки і ліву плевральну порожнину.

Зазначене пошкодження призвело до небезпечного для життя стану-гемарогічного шоку, від якого ІНФОРМАЦІЯ_2 о 06 годині 30 хвилин ОСОБА_9 помер в ДЗ Дорожня лікарня ДП Одеська залізниця.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 вважаючи вирок суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим і невмотивованим, просить вирок скасувати, як такий, що не відповідає вимогам закону внаслідок суворості покарання. Ухвалити новий вирок та призначити покарання ОСОБА_7 з застосуванням ст. 69 КК України. Вважає, що судом не врахований особистий стан здоров`я обвинуваченого, наявність у нього хвороби і потреби у проведені хірургічної операції. В апеляційному суді захисник змінив свої вимоги і просить вирок суду скасувати, а матеріали повернути на новий судовий розгляд у суд першої інстанції, оскільки вважає, що судом не в достатній мірі встановлені всі фактичні обставини у справі та не добуто достатніх доказів щодо винуватості його підзахисного у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, в чому вбачає неповному судового розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції відносно нього скасувати та винести своє рішення по вказаному кримінальному провадженню. Вважає, що досудове та судове слідство проведено неповно та однобічно з обвинувальним уклоном, що не було перевірено належним чином судом першої інстанції, на його думку суд невірно кваліфікував вказаний злочин, вирок не відповідає фактичним обставинам справи, а висновки суду не відповідають матеріалам справи. Також вказує на те, що було порушено його право на захист, зокрема судове слідство проведено за відсутності адвоката, на момент скоєння злочину він перебував в сильному алкогольному сп`янінні і у нього не мали права брати пояснення та явку із провиною, свідки по справі не бачили моменту нанесення удару ножем, а також не бачили обличчя злочинця. В судовому засіданні апеляційної інстанції обвинувачений змінив свої апеляційні вимоги і просить вирок суду скасувати, а матеріали повернути на новий судовий розгляд для з`ясування всіх обставин у справі, допиту свідків, зокрема і тих на які вказував захист, а також відновлення порушеного його права на захист.

Заслухавши суддю-доповідача; позицію обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав свою змінену апеляційну скаргу з уточненнями та просив вирок суду скасувати, а справу повернути на новий судовий розгляд; думку захисника - адвоката ОСОБА_8 , який підтримав уточнену апеляційну скаргу обвинуваченого, просив задовольнити вимоги його підзахисного, оскільки вважає їх обґрунтованими; думку прокурора, який просив залишити вирок суду без зміни, а апеляційні скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційних скарг; провівши судові дебати; колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг. Частина 2 статті 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Перевіряючи матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що прокурором під час досудового розслідування та судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 були допущені такі істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Апеляційним судом встановлені істотні порушення вимог КПК України, які у відповідності до положень ст. 412 КПК України тягнуть за собою скасування вироку.

В матеріалах провадження, наданих апеляційному суду відсутні аудиозапис всіх судових засідань, які були проведені судом першої інстанції, зокрема 8 судових засідань. На запит апеляційного суду щодо надання архівних копій були представлені також не всі записи, відсутній запис за 25.07.2014 року.

Відповідно до вимог п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції, що в силу вимог п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України є підставою для призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Крім того, апеляційним судом встановлені інші порушення вимог КПК України, які також тягнуть за собою скасування оскаржуваного вироку суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються, у разі визнання особи винуватою - формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Зазначених вимог кримінального процесуального закону під час судового розгляду обвинувального акту та при постановленні вироку щодо ОСОБА_7 районний суд не дотримався, оскільки не звернув уваги на порушення вимог КПК України при проведенні досудового розслідування, повідомлені про підозру та зверненні до суду з обвинувальним актом.

Апеляційним судом встановлені обставини, які унеможливлювали постановлення районним судом обвинувального вироку на підставі обвинувального акту по даному кримінальному провадженню.

Відповідно до вимог ст. 374 КПК України та згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року №5 Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку, п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 8 Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві, складаючи вирок, суд зобов`язаний додержувати вимог ст. 374 КПК України. Засуджений має право знати, у вчиненні якого злочину його визнано винним. У мотивувальній частині обвинувального вироку, зокрема, має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставин, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.

Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посилання на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі Абрамян проти Росії від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп. а п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі Камасінскі проти Австрії, №9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту а п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі Пелісьє та Сассі проти Франції (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі Матточіа проти Італії, №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі І.Н. та інші проти Австрії, №42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі Даллос проти Угорщини, № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом b п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі Пелісьє та Сассі проти Франції, п. 54, а також Даллос проти Угорщини, п. 47).

Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки в ньому викладені лише обставини нанесення останнім удару ножем в область серця ОСОБА_9 в ході виниклого конфлікту на території, прилеглій до військової частини № НОМЕР_1 , розташованої за адресою АДРЕСА_3 , без вказівки на конкретне місце (квартиру, кімнату та ін.), де було вчинено вказане кримінальне правопорушення, а також без зазначення способу вчинення злочину, форми вини і мотивів злочину.

При цьому, в обвинувальному акті не міститься викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, а саме в обвинувальному акті не вказане конкретне місце скоєння кримінального правопорушення (зазначені тільки назва вулиці та номер будинку без уточнення квартири та ін..), також не зазначено безпосереднє місце, де було вчинено вказане кримінальне правопорушення (кімната, кухня або інше), а також не зазначено спосіб вчинення злочину, форму вини і мотиви злочину ( (т. 1 а.с. 2).

Отже, обвинувальний акт не відповідає вимогам пунктів 4 та 5 частини 2 статті 291 КПК України, оскільки в ньому викладені лише анкетні данні обвинуваченого, зміст підозри, а також ті фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 та правова кваліфікація кримінального правопорушення, в якому він підозрюється.

Разом з цим, такі відомості, у відповідності до положень ст. 277 КПК України, становлять зміст повідомлення про підозру, а тому ОСОБА_7 , за цим процесуальним рішенням, має статус підозрюваного.

З урахуванням того, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, апеляційний суд приходить до висновку про наявність обставин, що перешкоджали судовому розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_7 в суді першої інстанції, а також в апеляційному суді.

При цьому апеляційний суд з цих же підстав позбавлений можливості розглянути обвинувальний акт за яким фактично не було висунуте обвинувачення відповідно до вимог чинного законодавства та ухвалити судове рішення в порядку ст. 420 КПК України.

Незважаючи на вказані обставини, суд першої інстанції на вищезазначені порушення вимог закону уваги не звернув, розглянув справу, кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України, як вбивство, тобто протиправне заподіяння смерті іншій людині та ухвалив обвинувальний вирок (т.1, а.с.107-119).

Вказані порушення, шляхом позбавлення гарантованих Конституцією України та КПК України прав учасників кримінального провадження та недотримання визначеної законом процедури судочинства, на думку колегії суддів, взагалі перешкоджали розгляду обвинувального акту відносно ОСОБА_7 по суті та унеможливлювали за результатами такого судового розгляду ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення, а тому з урахуванням положень ст.ст. 2, 7, 9, 415 КПК України, апеляційний суд визнає їх істотними та такими, що тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з статтею 369 КПК України , судове рішення,у якому суд вирішує обвинувачення по суті, викладається у формі вироку, а судове рішення, у якому суд вирішує інші питання у формі ухвали. Порядок ухвалення судових рішень регламентований статтею 371 цього Кодексу, зокрема частиною третьою передбачено, що ухвала постановляється в нарадчій кімнаті складом суду, який здійснює судовий розгляд. Частина 4 вказаної норми Закону передбачає, що ухвали, постановлені без виходу до нарадчої кімнати, заносяться секретарем судового засідання в журнал судового засідання.

Вказані вимоги кримінального процесуального законодавства судом першої інстанції також не були виконані, оскільки із матеріалів провадження вбачається, що ухвали про привід свідків суд першої інстанції постановлював без видалення до нарадчої кімнати (т. 1 , а.с. 69-70, 90-91). З журналу судового засідання та аудиозаписів вбачається, що суд першої інстанції задовольнив клопотання захисника адвоката ОСОБА_8 про виклик в судове засідання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 для їх допиту, однак, не з`ясувавши у учасників процесу можливості закінчити дослідження доказів по справі без допиту цих свідків та не з`ясувавши причини їх неявки, закінчив дослідження доказів та перейшов до судових дебатів, таким чином практично залишивши без уваги клопотання захисту.

Під час нового розгляду справи, неухильно дотримуючись вимог КПК України, суду першої інстанції, у повній відповідності до положень закону та з урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, необхідно виконати вимоги ст. 314 КПК України та прийняти за результатами попереднього розгляду законне і обґрунтоване рішення, мотивувавши його належним чином.

Щодо міри запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 тримання під вартою, то апеляційний суд не знаходить підстав для її зміни.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 412, 415, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 частково.

Вирок Київського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2015 року відносно ОСОБА_7 скасувати, призначити новий розгляд у тому ж суді обвинувального акту відносно ОСОБА_13 , обвинуваченого за ст. 115 ч. 1 КК України, зі стадії підготовчого судового засідання, в іншому складі суду.

Матеріали досудового розслідування в 1 тому повернути прокурору Київського району м. Одеси.

Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 тримання під вартою залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді
апеляційного суду Одеської області
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4