У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого Селівона
О.Ф.,

суддів Лавренюка М.Ю.,
Пивовара В.Ф.

розглянула в
судовому засіданні 22 березня 2007 року в м. Києві кримінальну справу за
касаційним поданням заступника прокурора Полтавської області на вирок
Глобинського районного суду Полтавської області від 11 травня 2006 року, яким

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Глобине Полтавської області, згідно зі ст.
55 КК України такого, що не має судимості,

визнано винним у
вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, і призначено йому за
цим законом покарання 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати
посади, пов'язані з обслуговуванням матеріальних цінностей, на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з випробуванням з
іспитовим строком 3 роки та з покладенням на нього обов'язку, передбаченого п.
3 ч. 1 ст. 76 цього Кодексу.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ “Глобинський м'ясокомбінат” 26297 грн. 65
коп. на відшкодування майнової шкоди.

В апеляційному порядку справа не розглядалась.

Згідно з вироком ОСОБА_1
засуджено за те, що він у період часу з 1 по 24 січня 2004 року, працюючи за
трудовим договором ІНФОРМАЦІЯ_1 і будучи його посадовою та
матеріально відповідальною особою, наділеною згідно з трудовими обов'язками
правомочністю одержувати від клієнтів гроші за поставлену продукцію,
зловживаючи своїм посадовим становищем, привласнив, розтратив та заволодів
ввіреними йому готівковими коштами названого комбінату у великих розмірах на
суму 49197 грн. 65 коп.

У касаційному поданні прокурор ставить питання
про скасування вироку щодо ОСОБА_1 і направлення справи на новий судовий розгляд у зв'язку
з неправильним застосуванням кримінального закону. Мотивує тим, що суд невірно
кваліфікував дії ОСОБА_1 як привласнення чужого майна та
заволодіння ним шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем,
оскільки він не є такою особою і вчинив розтрату ввіреного йому, як ІНФОРМАЦІЯ_1, майна цього підприємства. Також
зазначає, що суд, звільняючи ОСОБА_1 від відбування призначеного йому покарання з
випробуванням, всупереч вимогам ст.75 КК України звільнив його від відбування
як основного, так і додаткового покарання, внаслідок чого призначене ОСОБА_1 покарання є м'яким.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи касаційного подання, колегія суддів дійшла висновку, що в
його задоволенні необхідно відмовити.

Встановлені судом і викладені у вироку щодо ОСОБА_1 фактичні обставини даної справи у касаційному поданні не
оспорюються.

Доводи прокурора про неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_1 як привласнення чужого майна та заволодіння ним шляхом
зловживання службовою особою своїм службовим становищем є необґрунтованими.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 24 квітня 2002
року ОСОБА_1 було прийнято на роботу ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1, а. с. 16), а з 4 липня 2002 року на нього також
було покладено обов'язки торгового представника цього підприємства з
покладенням адміністративно-господарських обов'язків (т. 1, а. с. 14, 15).

Виконуючи свої трудові обов'язки, ОСОБА_1, зокрема, повинен був здавати у касу ТОВ “Глобинський
м'ясокомбінат” кошти, отримані ним за поставлену продукцію цього підприємства,
але він залишив їх собі і використав для гри на гральних автоматах, тобто
заволодів коштами “Глобинського м'ясокомбінату” і розтратив їх.

Що стосується доводів у поданні прокурора про звільнення ОСОБА_1 всупереч вимогам ст. 75 КК України від відбування
призначеного додаткового покарання, то вони також є непереконливими, оскільки
згідно з цією нормою закону засудженого може бути звільнено від відбування лише
призначеного основного покарання, а з наявного в матеріалах справи повідомлення
кримінально-виконавчої інспекції Глобинського району Полтавської області № 838
від 5 червня 2006 року вбачається, що вирок щодо ОСОБА_1 прийнято до виконання і в частині призначеного йому
додаткового покарання у виді позбавлення права займати посади, пов'язані з
обслуговуванням матеріальних цінностей, на строк 3 роки (т. 2, а. с. 146).

Таким чином, підстави для скасування вироку щодо ОСОБА_1 з наведених у касаційному поданні мотивів, а також для
призначення кримінальної справи до касаційного розгляду з повідомленням осіб,
зазначених у ст. 384 КПК України, відсутні.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 394 КПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а :

у задоволенні касаційного подання
заступника прокурора Полтавської області у справі щодо ОСОБА_1 відмовити.

Судді:

Селівон
О.Ф. Лавренюк
М.Ю. Пивовар В.Ф.

З оригіналом згідно:

Суддя Верховного Суду України О.Ф. Селівон