Апеляційний суд Кіровоградської області
1 липня 2010 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого - судді Драного О.П.,
суддів Лещенка Р.М. і ОСОБА_1,
за участю прокурора Замороз О.Р.,
засудженого ОСОБА_2 та його захисника адвоката ОСОБА_3, розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді кримінальну справу за апеляціями прокурора, який брав участь у розгляді справи та в інтересах засудженого ОСОБА_2 його захисника адвоката ОСОБА_3, на вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26 листопада 2009 року, яким
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець та житель ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, одружений, працює старшим експертом відділу мікрокредитування Кіровоградської філії ЗАТ КБ «Приватбанк», раніше не судимий,
засуджений за ст. 367 ч.2 КК України на 3 роки позбавлення волі із позбавленням права обіймати посади повязані з виконанням організаційно-розпорядчих обовязків у банківських установах строком на 1 рік без накладення штрафу. На підставі ст. 75 КК України засудженого звільнено від відбуття призначеного основного покарання з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців.
Суд визнав винним та засудив ОСОБА_2 за те, що він будучи службовою особою скоїв службову недбалість, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих юридичних осіб. Злочин вчинено за наступних обставин.
Відповідно до наказу директора Кіровоградської філії ЗАТ КБ «Приватбанк», №87-ЛС від 9 квітня 2004 року ОСОБА_2 призначений на посаду експерта відділу мікрокредитування Кіровоградської філії ЗАТ КБ «Приватбанк».
Згідно з посадовою інструкцією експерта відділу мікрокредитування, яка затверджена директором Кіровоградської філії ЗАТ КБ «Приватбанк» від
8.04.2004 року та п. 5.1 Процедури мікрокредитування на ОСОБА_2 було покладено проводити економічний та фінансовий аналіз техніко-економічного обґрунтування, бізнес-планів по потенційним позичальникам юридичним особам і приватним підприємцям, розраховувати ліміти кредитування вищевказаних позичальників, проводити оцінку предмету застави, здійснювати підготовку кредитної справи та здійснювати захист проекту на засіданні кредитного комітету, ведення кредитної бази позичальників, проведення моніторингу і контролю за погашенням раніше виданих кредитів, здійснювати перевірку і реалізацію предмету застави, здійснювати консультативну та розяснювальну роботу серед клієнтів з питань, що входять в компетенцію відділу мікрокредитування, зберігати комерційну таємницю по операціях і розрахунках банку і його клієнтів, а також по наявній у банку інформації, тобто являвся службовою особою наділеною організаційно-розпорядчими функціями.
У жовтні 2004 року до Кіровоградської філії ЗАТ КБ «Приватбанк», з метою отримання кредиту на імя ОСОБА_4 звернувся директор ТОВ «ЮМіК» ОСОБА_5, який у якості забезпечення повернення кредиту надав до банку неправдиві відомості про наявність на складі підприємства 95 тон пального, а також щодо правового статусу ОСОБА_4, на якого оформлявся кредит як на приватного підприємця та його фінансового стану.
На підставі наданих до банку документів, підсудний, як експерт відділу мікрокредитування Кіровоградської філії ЗАТ КБ «Приватбанк», неналежно виконуючи свої службові обовязки не перевірив дійсний фінансовий стан потенційного позичальника ОСОБА_4 та в порушення вимог ч.5 ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», не перевірив його кредитоспроможність та наявність забезпечення кредитів, а підготував на надав на розгляд кредитного комітету банку кредитну справу на ОСОБА_4, проект рішення щодо видачі останньому кредиту, резюме на нього та оцінку фінансового стану позичальника, внаслідок чого кредитний комітет банку прийняв рішення про видачу ОСОБА_4 кредитних коштів. На підставі складених ОСОБА_2 висновків 27.10.2004 року укладено кредитний договір № МС 124 та додатків №1-4 до нього договорів застави між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 та в подальшому видано кредит позичальнику на суму 146 000 грн., який ОСОБА_4 до банку не повернув, а майно, яке виступало предметом застави і на яке можливо було накласти стягнення, тепер відсутнє.
Крім того, у жовтні-грудні 2004 року до Кіровоградської філії ЗАТ КБ «Приватбанк», з метою отримання кредиту на імя ОСОБА_6 звернувся директор ТОВ «ЮМіК» ОСОБА_5, при цьому він у якості забезпечення повернення кредиту надав до банку неправдиві відомості про наявність на балансі підприємства причіпного оприскувача RAU - 27, а також щодо правового статусу ОСОБА_4, на якого оформлявся кредит як на приватного підприємця та його фінансового стану.
На підставі наданих до банку документів, підсудний, як експерт відділу мікрокредитування Кіровоградської філії ЗАТ КБ «Приватбанк», неналежно виконуючи свої службові обовязки не перевірив дійсний фінансовий стан потенційного позичальника ОСОБА_6 та в порушення вимог ч.5 ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», не перевірив його кредитоспроможність та наявність забезпечення кредитів, а підготував на надав на розгляд кредитного комітету банку кредитну справу на ОСОБА_6, проект рішення щодо видачі останньому кредиту, резюме на нього та оцінку фінансового стану позичальника, внаслідок чого кредитний комітет банку прийняв рішення про видачу ОСОБА_6 кредитних коштів. На підставі складених ОСОБА_2 висновків 17.12.2004 року укладено кредитний договір № МС 133 та додатків №1-4 до нього договорів застави між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_6 та в подальшому видано кредит позичальнику на суму 119 000 грн., який ОСОБА_6 до банку не повернув, а майно, яке виступало предметом застави і на яке можливо було накласти стягнення, тепер відсутнє.
Зазначеними діями ОСОБА_2 спричинено тяжкі наслідки для банку, оскільки завдані матеріальні збитки банку у вигляді неповернутих кредитів, заборгованість по яких на квітень 2007 року становить на загальну суму 377 305 грн. 78 коп.
У своїй зміненій апеляції прокурор, який брав участь у розгляді справи просить вирок суду змінити та звільнити ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності у звязку закінченням строків давності і вказує на те, що з дня вчинення підсудним злочину і до теперішнього часу минуло 5 років.
У своїй апеляції захисник засудженого адвокат ОСОБА_3 просить вирок суду скасувати, а провадження по справі закрити у звязку закінченням строків притягнення винного до кримінальної відповідальності і вказує на те, що відповідно до ст. 12 КК України злочин передбачений ст. 367 ч.2 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, оскільки за його вчинення передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від двох до пяти років, а згідно вимог ст. 49 п.5 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення злочину середньої тяжкості і до дня набрання вироком законної сили минуло пять років. При цьому вказує на те, що ОСОБА_2 останній епізод злочину вчинив 17.12.2004 року, від суду та слідства він не переховувався і перебіг строку давності не зупинявся, а тому з часу скоєння ним злочину і до набуття чинності оскаржуваного вироку збігло пять років, проте вказаний вирок не набув чинності, а тому на підставі ст. 11-1 КПК України ОСОБА_2 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, у звязку закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав свою змінену апеляцію і просив її задовольнити, а вирок суду змінити і звільнити ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності у звязку закінченням строків давності та пояснення засудженого ОСОБА_2 та його захисника адвоката ОСОБА_3, які підтримали свою апеляцію і просили її задовольнити, а вирок суду скасувати у звязку закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, перевіривши матеріали кримінальної справи та доводи апеляцій прокурора і захисника засудженого судова палата вважає, що вони підлягають задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 367 ч.1 п.3 КПК України одною з підстав для
скасування судового рішення при розгляді справи в апеляційному суді є істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону. А відповідно до вимог ст. 370 ч.2 п.1 КПК України вирок суду у всякому разі належить скасувати, якщо за наявності підстав для закриття справи її не було закрито, що на підставі ст. 376 КПК України тягне за собою скасування вироку і закриття провадження по справі.
Як вбачається з матеріалів справи та вироку районного суду ОСОБА_2 визнаний винним та засуджений за вчинення злочину, передбаченого ст. 367 ч.2 КК України на 3 роки позбавлення волі із позбавленням права обіймати посади повязані з виконанням організаційно-розпорядчих обовязків у банківських установах строком на 1 рік без накладення штрафу.
Відповідно до вимог ст. 12 КК України, злочин передбачений ст. 367 ч.2 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, оскільки за його вчинення передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від двох до пяти років, а згідно вимог ст. 49 ч.1 п.3 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення злочину середньої тяжкості і до дня набрання вироком законної сили минуло пять років.
Як видно з матеріалів справи та обєму обвинувачення визнаного місцевим судом доведеним, ОСОБА_2 останній епізод злочину вчинив до 17.12.2004 року (т.1 а.с.151-213), від суду та слідства він не переховувався і перебіг строку давності не зупинявся, а тому з часу скоєння ним злочину і до набуття чинності оскаржуваного вироку, тобто на момент розгляду справи в апеляційному суді збігло пять років, проте вказаний вирок не набув чинності, а тому на підставі ст. 11-1 КПК України ОСОБА_2 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності.
Вказані обставини свідчать про те, що відповідно до вимог ст. 376 КПК України зазначені вище обставини є підставою для скасування вироку суду першої інстанції у звязку закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності із закриттям кримінальної справи на підставі ст. 49 ч.1 п.3 КК України.
За таких обставин змінена апеляція прокурора та апеляція захисника засудженого підлягають задоволенню, а вирок суду підлягає скасуванню із закриттям кримінальної справи.
Керуючись ст.ст. 362, 366, 367,370 і 376 КПК України, колегія суддів
Змінену апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи та захисника засудженого ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 задовольнити.
Вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26 листопада 2009 року, щодо ОСОБА_2 скасувати, а справу провадженням закрити на підставі ст. 49 ч.1 п.3 КК України, у звязку закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

СУДДІ: