У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати Верховного Суду України

у кримінальних справах у складі:

головуючого-судді

Селівона О.Ф.

суддів за участю прокурора

Кравченка К.Т., Мороза М.А.
Сухарєва О.М.

розглянула
у судовому засіданні у м. Києві 12 квітня 2007 року кримінальну справу за
касаційним поданням заступника прокурора Харківської області на вирок
Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 липня 2003 року щодо ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

Вироком місцевого суду до позбавлення
волі засуджені:

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженець
м. Мирний Архангельської

області
Російської Федерації,

житель
м. Донецьк, судимості не має,

- за ч.3 ст.142 КК України 1960 року на вісім років шість місяців з
конфіскацією всього майна, котре є його особистою власністю;

- за ч.2 ст.2153 КК України 1960 року на три роки.

На підставі ст.42 КК України 1960 року ОСОБА_1 призначено вісім років шість
місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, котре є його особистою
власністю;

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_2,

уродженець та житель м. Ясинувата Донецької області,
раніше судимий:

21 березня 2001 року Жовтневим районним судом м.
Маріуполя Донецької

області за ч.3 ст.142, ч.2 ст.1881, ч.1 ст.1894
КК України 1960 року на 6 років 6 місяців позбавлення волі,

- за ч.3 ст.142 КК України 1960 року на сім років з конфіскацією всього
майна, котре є його особистою власністю;

- за ч.2 ст.2153 КК України 1960 року на три роки.

На підставі ст.42 КК України 1960 року ОСОБА_2 призначено сім років
позбавлення волі з конфіскацією всього майна, котре є його особистою власністю.

Відповідно до ч.3 ст.42 КК України 1960 року ОСОБА_2 остаточно призначено
сім років шість місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, котре є
його особистою власністю;

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_3,

уродженець
та житель м. Макіївка

Донецької
області, раніше судимий:

21 березня 2001 року Жовтневим районним судом м.
Маріуполь за ч.3 ст.142, ч.2 ст.1881 КК України 1960 року на 6 років
6 місяців позбавлення волі,

за ч.3 ст.142 КК України 1960 року на
сім років з конфіскацією всього майна, котре є його особистою власністю.

На підставі ч.3 ст.42 КК України 1960
року ОСОБА_3 остаточно призначено сім років шість місяців позбавлення волі з
конфіскацією всього майна, котре є його особистою власністю;

ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_4,

уродженець та житель м. Ясинувата Донецької області,
раніше судимий:

17 січня 2002 року Фрунзенським районним судом м. Харкова
за ч.3 ст.143 КК України 1960 року на 7 років 6 місяців позбавлення волі,

за ч.3 ст.142 КК України 1960 року на
сім років дев¢ять місяців з конфіскацією всього майна, котре є його особистою власністю.

На підставі ч.3 ст.42 КК України 1960
року ОСОБА_4 остаточно призначено вісім років три місяці позбавлення волі з
конфіскацією всього майна, котре є його особистою власністю;

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_5,

уродженець
та житель АДРЕСА_1,

раніше судимий: 17 січня 2002 року Фрунзенським районним
судом м. Харкова за ч.3 ст.143 КК України 1960 року на 6 років 6 місяців
позбавлення волі,

за ч.3 ст.142 КК України 1960 року на сім років з конфіскацією всього
майна, котре є його особистою власністю.

На підставі ч.3 ст.42 КК України 1960
року ОСОБА_5 остаточно призначено сім років шість місяці позбавлення волі з
конфіскацією всього майна, котре є його особистою власністю.

У справі розглянуто цивільні позови та
вирішено долю речових доказів.

Як визнав суд, ОСОБА_1 у проміжок часу
з 22 вересня 1997 року по 25 травня 2001 року, за попередньою змовою з ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та іншими особами, невстановленими слідством, а також із ОСОБА_4 і
ОСОБА_5 та іншими особами, у містах України - Донецьку, Ясинуватій, Макіївці,
Краматорську, Маріуполі, Кіровограді, Торезі, Львові, Рівному, Полтаві, Кременчуку,
Черкасах та Харкові, вчинили 36 епізодів розбійних нападів, з проникненням у
житло.

Крім того, 30 вересня 1997 року ОСОБА_1
за попередньою змовою із ОСОБА_2 та іншою особою, невстановленою слідством,
приблизно о 7 годині 30 хвилин, угнали автомобіль ВАЗ-2107, державний номерний
знак НОМЕР_1, без мети крадіжки, котрий знаходився біля будинку №27 на вул. Таганській у м. Макіївці
Донецької області та належав потерпілому ОСОБА_6

В апеляційній інстанції вирок щодо
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не переглядався.

У касаційному поданні прокурор, не
оспорюючи правильність встановлення фактичних обставин справи та кваліфікації
злочинних дій засуджених, просить вирок щодо ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
та ОСОБА_5 скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд, через м¢якість
призначеного покарання.

У запереченні на касаційне подання
захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_2, просить вирок щодо нього
залишити без зміни. Вважає, що призначене винному покарання відповідає тяжкості
вчинених злочинів та даним про особу засудженого. Крім того, захисник вказує,
що постановою Микитівського районного суду м. Горлівки Донецької області від 31
березня 2006 року ОСОБА_2 звільнено від відбування покарання умовно-достроково
та 1 рік 9 місяців та 12 днів.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав касаційне подання,
перевіривши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи прокурора,
колегія суддів вважає, що касаційне подання задоволенню не підлягає.

Висновок суду щодо доведеності винності ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
та ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, за які їх засуджено, та кваліфікація дій
ОСОБА_1, ОСОБА_2 за ч.3 ст.142 та ч.2 ст.2153 КК України 1960 року, а ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 за ч.3 ст.142 КК України, є
правильними і у касаційному поданні не оспорюється.

Призначаючи ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4та ОСОБА_5 покарання, суд, урахував дані про особи засуджених, конкретні
обставини справи, а також те, що вони вчинили тяжкі злочини та велику кількість
розбійних нападів, що ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 раніше судимі.
Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд
обгрунтував своє рішення щодо обрання міри покарання у виді позбавлення
волі, в межах санкцій ч.3 ст.142 КК України 1960 року. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ще й
за ч.2 ст.2153 КК України 1960 року, котра є необхідною та
достатньою для їх виправлення. Підстав вважати призначене винним
покарання м´яким, не убачається.

Крім того, як видно із матеріалів
кримінальної справи, вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 липня
2003 року щодо ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до апеляційного суду
учасниками кримінального процесу, у тому числі й прокурором, не оскаржувався.

Істотних
порушень вимог кримінально-процесуального закону, що тягнуть зміну чи
скасування судових рішень не встановлено.

Не
вбачаючи підстав для задоволення касаційного подання прокурора, колегія суддів,
керуючись ст.394
КПК України

у х в
а л и л а:

у задоволенні касаційного подання заступника
прокурора Харківської області на вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова
від 18 липня 2003 року щодо ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 -
відмовити.

С у д
д і:

Кравченко К.Т. Селівон О.Ф. Мороз М.А.