Справа № 159/2206/15-к
Провадження № 1-кп/159/131/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Ковель 13 травня 2015 року

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000334 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого у АДРЕСА_2 , з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, військовозобов`язаного, несудимого,

в с т а н о в и в:
Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_4 , перебуваючи на військовому обліку ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи військовозобов`язаним та визнаним військово-лікарською комісією придатним до проходження військової служби, умисно ухилився від призову за частковою мобілізацією та призову на військову службу у Збройні Сили України по мобілізації, оголошеної Законом України Про затвердження Указу Президента України Про часткову мобілізацію від 17 березня 2014 року, а саме, отримавши повістку ІНФОРМАЦІЯ_2 за призовом на військову службу у Збройні Сили України по частковій мобілізації, яка зобов`язувала його з`явитись 10 березня 2015 року о 08 год. 00 хв. за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 , що на АДРЕСА_3 , будучи належним чином повідомленим про наслідки не прибуття за викликом, з метою ухилення від призову за мобілізацією, без поважних причин, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, не маючи передбаченого ст. 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію права відстрочки на військову службу за мобілізацією, умисно у вказані час і місце не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 для подальшої відправки на проходження за призовом військової служби в Збройних Силах України.

Такі дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ст. 336 КК України як ухилення від призову за мобілізацією.

23 квітня 2015 року між прокурором Ковельської міжрайонної прокуратури та на той час підозрюваним ОСОБА_4 укладено угоду про визнання винуватості, згідно з якою останній беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України. Сторони узгодили покарання у виді позбавлення волі строком на три роки та звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК України.

За змістом даної угоди ОСОБА_4 розуміє наслідки укладення та затвердження угоди щодо обмеження права на оскарження вироку, передбачені ст. 473 КПК України, наслідки невиконання угоди.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ст. 336 КК України та пояснив, що дійсно умисно не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 10 березня 2015 року за призовом на мобілізацію, оскільки вважає своїм обов`язком домотати батькам та непрацездатній сестрі. Просив затвердити угоду, пояснив, що розуміє права, надані йому законом, наслідки укладення та затвердження угоди, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, зможе понести вид і розмір покарання, яке буде застосовано до нього у разі затвердження угоди судом.

Захисник пояснив, що позиція обвинуваченого добровільна, не викликана примусом чи погрозами. Просив затвердити угоду.

Прокурор просив затвердити угоду на умовах, викладених у ній.

Згідно зі ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором і обвинуваченим може бути укладена у проваджені щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Угода про визнання винуватості може ініціюватись в будь-який момент після повідомлення особі про підозру.

Злочин, передбачений ст. 336 КК України, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винуватим, віднесений до категорії злочинів середньої тяжкості.

Судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, що він має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має право мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь.

Також, обвинувачений розуміє характер обвинувачення, вид покарання, яке буде застосовано до нього у разі затвердження угоди судом, наслідки укладення та затвердження угоди, зокрема, що вирок на підставі угоди може бути оскаржений ним та його захисником виключно з підстав призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; нероз`яснення йому судом наслідків укладення угоди.

З пояснень обвинуваченого ОСОБА_4 убачається, що укладення угоди є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Обвинувачений погодився на призначення узгодженого покарання.

Умови даної угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України.

З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне затвердити угоду про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим і призначити обвинуваченому узгоджене сторонами покарання.

Визначаючи іспитовий строк, на який обвинувачений звільняється від відбування покарання, суд враховує те, що обвинувачений раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовано.

Судові витрати не заявлено.

Речові докази відсутні.

Керуючись ст. ст. 314, 368, 475 КПК України, суд

у х в а л и в:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 23 квітня 2015 року у кримінальному провадженні №0000334, укладену між прокурором Ковельської міжрайонної прокуратури Волинської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 336 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий: ОСОБА_1

Головуючий:ОСОБА_1