В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2013 року

Дружківський міський суд Донецької
області у складі:

головуючого - судді
Лебеженко В.О.

при секретарі
Слободкіній Т.І.

за участю прокурора
Щербака Р.К.

потерпілого
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду міста Дружківки
Донецької області кримінальне
провадження №1-кп/229/262/2013 за
обвинуваченням

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5.н., уродженка
м.Дружківка Донецької обл., громадянка
України, освіта середньо-спеціальна, не
працює, не заміжня, має на утриманні
неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2,
судима:

1. 05 березня 2007 року Дружківським
міським судом Донецької області за
ст.185 ч.1 КК України до штрафу у розмірі
600грн.;

2. 7 червня 2010 року Куйбишевський
районним судом м.Донецька за ст.ст.309 ч.1,
75, 76 КК України до 2 років позбавлення
волі з іспитовим строком на 2 роки;

3. 15 березня 2013 року Дружківським
міським судом Донецької області за
ст.ст. 309 ч1, 71, 72 ч.3, 75, 76 КК України до 2
років з іспитовим строком на 2 роки та
штрафу у розмірі 600грн., мешкає за
адресою: АДРЕСА_3, зареєстрована за
адресою: АДРЕСА_1

в скоєнні злочину, передбаченого ст.185
ч.2 КК України,

В С Т А Н О В И
В:

8 липня 2013 року приблизно о 21 годині
обвинувачена ОСОБА_2, з метою вживання
спиртних напоїв прийшла за місцем
мешкання свого знайомого потерпілого
ОСОБА_1, який мешкав за адресою: АДРЕСА_2,
де в неї виник умисел на викрадення
мобільного телефону, який належав
потерпілому ОСОБА_1

Так, реалізуючи свій злочинний умисел, 8
липня 2013 року о 22 годині обвинувачена
ОСОБА_2, знаходячись у стані
алкогольного сп'яніння, скориставшись
тим, що потерпілий ОСОБА_1 вийшов із
кімнати та за її діями ніхто не
спостерігає, діючи умисно, повторно,
таємно, шляхом вільного доступу, з
корисливих мотивів, викрала у
потерпілого ОСОБА_1 мобільний телефон
«LG КР105» з зарядним пристроєм до
мобільного телефону вартістю 250 грн., в
якому знаходилася сім- карта
мобільного оператора «МТС», вартістю 10
грн., без грошових коштів на рахунку,
після чого з місця вчинення злочину з
викраденим майном зникла,
розпорядившись ним в подальшому на
свій розсуд, чим заподіяла потерпілому
ОСОБА_1, матеріального збитку на
загальну суму 260 грн.

У судовому засіданні обвинувачена
ОСОБА_2 свою вину в інкримінованому їй
злочині визнала повністю і пояснила, що
вона дійсно 8 липня 2013 року зустріла
свого знайомого ОСОБА_1 з яким прийшла
до нього додому, де вони разом вживали
спиртні напої. Коли ОСОБА_1 заснув вона
викрала в нього мобільний телефон,
після чого пішла з квартири. Розуміє, що
вчинила злочин, у вчиненому кається,
просить суд суворо її не карати.

Враховуючи свідчення обвинуваченої
ОСОБА_2, її повне визнання своєї вини, а
також те, що вона не оспорює фактичні
обставини справи, зазначені в
обвинувальному акті, правильно розуміє
зміст цих обставин, і не наполягає на
дослідженні інших доказів по справі,
суд, переконавшись у добровільності її
позиції, роз'яснивши їй, що у такому
випадку вона буде позбавлена права
оскаржити ці обставини в апеляційному
порядку, з урахуванням вимог ст.349 КПК
України, визнав недоцільним
дослідження доказів стосовно тих
обставин, які ніхто не оспорює,
обмеживши обсяг доказів поясненнями
обвинуваченої та потерпілого, без
дослідження інших доказів, що
стосуються фактичних обставин справи.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_1
пояснив, що він 8 липня 2013 року зустрів
знайому ОСОБА_2, яку запросив до себе до
дому в гості. Прийшовши до його
квартири вони вживали спиртні напої,
після чого він заснув. Прокинувшись,
він виявив зникнення мобільного
телефону. Обвинувачену ОСОБА_2 просить
не карати.

Суд, на підставі об'єктивно з'ясованих
обставин, вважає, що вина ОСОБА_2 у
пред'явленому обвинуваченні доведена,
і її дії правильно кваліфіковані
органами досудового розслідування за
ст.185 ч.2 КК України, як таємне
викрадення чужого майна (крадіжка),
вчинене повторно. Суд вважає, що в діях
обвинуваченої ОСОБА_2 є кваліфікуюча
ознака «повторність», оскільки 5
березня 2007 року вона була засуджена
Дружківським міським судом Донецької
області за ст.185 ч.1 КК України до штрафу
у розмірі 600 грн., який на час розгляду
справи у суді обвинувачена ОСОБА_2
сплатила.

При визначенні виду та розміру
покарання обвинуваченій ОСОБА_2 суд
враховує ступінь тяжкості вчиненого
злочину, який згідно зі ст.12 КК України
відноситься до злочину середньої
тяжкості, особу винної, той факт, що
вона за рішенням Дружківського
міського суду Донецької області від 23
березня 2012 року позбавлена
батьківських прав відносно
малолітньої доньки ІНФОРМАЦІЯ_4, має
неповнолітню доньку ІНФОРМАЦІЯ_2,
раніше судима, вчинила злочин в період
іспитового строку, на обліку у лікаря
психіатра та нарколога не перебуває, за
місцем проживання характеризується
посередньо, їй повне визнання своєї
вини.

В якості обставини, яка пом'якшує
покарання, суд визнає щире каяття
обвинуваченої ОСОБА_2

В якості обставини, яка обтяжує
покарання, суд визнає вчинення злочину
у стані алкогольного сп'яніння.

З урахуванням ступеня тяжкості
вчиненого злочину, обставин що
пом'якшують та обтяжують покарання,
даних про особу винної, приймаючи до
уваги позицію потерпілого щодо
покарання, суд приходить до висновку
про недоцільність призначення
покарання, передбаченого у санкції ч.2
ст.185 КК України у вигляді арешту або
обмеження волі, а вважає доцільним
призначити їй покарання у вигляді
позбавлення волі.

На думку суду, такий вид покарання є
необхідним і достатнім для виправлення
засудженої і попередження вчинення нею
нових злочинів.

Вироком Дружківського міського суду
Донецької області від 15 березня 2013 року
ОСОБА_2 була визнана винною у скоєнні
злочину передбаченого ст.309 ч.1 КК
України та засуджена до двох років
позбавлення волі з іспитовим строком
на два роки та штрафу у розмірі
600грн.(а.с.46-48).

Оскільки обвинувачена ОСОБА_2 протягом
іспитового строку вчинила новий
злочин, то відповідно до вимог ч.3 ст.78
КК України, остаточне покарання за
сукупністю вироків їй необхідно
призначити за правилами, передбаченими
ст.71 КК України, частково приєднавши до
покарання по даному вироку, не відбуте
покарання у вигляді позбавлення волі
за попереднім вироком Дружківського
міського суду Донецької області від 15
березня 2013 року.

Обвинувачена ОСОБА_2 5 березня 2007
року була засуджена Дружківським
міським судом Донецької області за
ст.185 ч.1 КК України до штрафу у розмірі
600 грн., який на сьогоднішній день не
виконаний, вчинила новий злочин до
повного відбуття покарання. Згідно ч.3
ст.72 КК України основні покарання у
виді штрафу та позбавлення права
обіймати певні посади або займатися
певною діяльністю при призначенні їх
за сукупністю злочинів і за сукупністю
вироків складанню з іншими видами
покарань не підлягають і виконуються
самостійно (а.с.49-50).

По справі потерпілим ОСОБА_1 був
заявлений цивільний позов про
стягнення з обвинуваченої ОСОБА_2 на
його користь матеріальної шкоди в
розмірі 260 грн.

В судовому засіданні цивільний позивач
ОСОБА_1 підтримав свої позовні вимоги,
просить суд їх задовольнити.

В судовому засіданні цивільний
відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги
позовні вимоги цивільного позивача
ОСОБА_1 визнала повністю.

Згідно ст.129 КПК України ухвалюючи
обвинувальний вирок, суд в залежності
від доведеності підстав та розміру
цивільного позову, задовольняє
цивільний позов повністю, частково, або
відмовляє в задоволенні.

Суд вважає, що позовні вимоги
цивільного позивача ОСОБА_1 підлягають
задоволенню, оскільки розмір
матеріальної шкоди завданої злочином
знайшов підтвердження в судовому
засіданні.

Ухвалою слідчого судді Дружківського
міського суду від 25 жовтня 2013 рок
відносно ОСОБА_2 обрано запобіжний
захід у вигляд домашнього арешту. Суд
вважає, що запобіжний захід у вигляді
домашнього арешту, до набрання вироком
законної сили, необхідно залишити без
змін.

Процесуальних витрат немає.

До кримінального провадження речові
докази не долучалися.

З урахуванням наведеного та керуючись
ст.ст. 368, 373-376 КПК України, суд

З А С У Д
И В:

ОСОБА_2 визнати виною у пред'явленому
обвинуваченні за ст.185 ч.2 КК України та
призначити їй покарання у вигляді
одного року позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71, ч.3 ст.78 КК України
до покарання призначеного за цим
вироком частково приєднати не відбуте
покарання за вироком Дружківського
міського суду Донецької області від 15
березня 2013 року в вигляді двох років
позбавлення волі, призначивши ОСОБА_2
остаточне покарання у вигляді двох
років одного місяця позбавлення волі.

На підставі ч.3 ст.72 КК України
покарання за вироком Дружківського
міського суду Донецької області від 5
березня 2007 року у вигляді штрафу у
розмірі 600 (шістсот) гривень виконувати
самостійно.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_2 у
вигляді домашнього арешту до набрання
вироком законної сили - залишити без
змін.

Після набрання вироком законної сили,
обвинувачену ОСОБА_2 затримати та
тримати в Артемівському СІЗО УДПтСУ в
Донецькій області.

Строк відбуття покарання ОСОБА_2
обчислювати з моменту її затримання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
матеріальну шкоду заподіяну злочином в
розмірі 260 (двісті шістдесят) грн. 00 коп.

Копію вироку після його проголошення
негайно вручити обвинуваченій та
прокурору.

На вирок може бути подана апеляція до
Апеляційного суду Донецької області
через Дружківський міський суд
Донецької області протягом тридцяти
днів з моменту проголошення вироку в
суді.

Суддя: