Справа № 626/489/14-к
Провадження № 1-кп/626/4/2015
Красноградський районний суд Харківської області

21 квітня 2015 року м. Красноград
Красноградський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі: ОСОБА_2 ,
за участю прокурорів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
потерпілої: ОСОБА_5 ,
представника потерпілої: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, громадянина України, не працюючого, не одруженого, який має вищу освіту, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
- в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,
ОСОБА_9 24.07.2007 року, близько 03.00год., рухаючись на технічно справному, власному автомобілі «Toyota Land Cruiser», р.н. НОМЕР_1 , по автодорозі «Харків-Сімферополь-Севастополь» зі сторони м.Харкова в напрямку м.Сімферополя.
В ході руху по вказаній дорозі, в районі 96км + 50м., ОСОБА_9 грубо порушив вимоги п.п. 10.1, 14.2. «В» Правил дорожнього руху України, відповідно до яких:
- п.10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;
- п.14.2. Перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що: в) смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані.
Окрім фактичної визнання вини самим обвинуваченим ОСОБА_9 у вчиненні даного злочину його вина та причетність до інкримінованого вище злочину, за обставин викладених в описовій частині вироку, повністю знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду справи, а саме показами потерпілих, свідків, письмовими та речовими доказами по справі.
Так, допитана в ході судового розгляду потерпіла ОСОБА_14 пояснила, що безпосереднім свідком ДТП вона не була, однак їй відомо, що 24.07.2007 року вночі її чоловік ОСОБА_10 та син ОСОБА_15 на автомобілі ВАЗ-2104 їхали на ринок для продажу овочів, при цьому за кермом знаходився чоловік. Близько 04-00 ранку їй зателефонував син ОСОБА_16 та повідомив, що вони з батьком потрапили в ДТП. Вона одразу ж знайшла машину та прибула на місце ДТП, де побачила на трасі розбиту їх машину ВАЗ-2104, біля якої знаходився труп її чоловіка ОСОБА_17 та автомобіль Джип з механічними пошкодженнями. Через деякий час її сина відвезли до Красноградської ЦРБ, наступного дня 25.07.2007 року вона поховала свого чоловіка.
Дані свої показання свідок ОСОБА_15 підтвердив і під час проведення слідчого експерименту з його участю 13.09.2013 року, де він детально розповідав про обставини ДТП та механізм зіткнення(а.с.224-228 крим. провадж.).
Свідок ОСОБА_18 пояснив, 24.07.2007 року близько 03-00 години він на автомобілі «Фольцваген-транспортер» з причепом рухався по автомобільній дорозі «Харків-Сімферополь» в напрямку АР Крим з увімкненим світлом фар, траса була не загружена. В районі 96км. вказаної траси він рухався зі швидкістю близько 80-90 км/год., у дзеркало заднього виду бачив легковий автомобіль, який рухався позаду нього з увімкненим світлом фар, який інколи виїжджав на центр дороги, намагаючись обігнати його авто. В цей час попереду себе в зустрічному напрямку він бачив якийсь легковий автомобіль з увімкненим світлом фар, близько 100-200 метрів від себе. В той час коли зустрічний автомобіль порівнявся з його автомобілем, знаходячись на рівні передньої двері, то він почув сильний удар в ліву частину його автомобіля і у відкрите водійське вікно полетіли уламки скла, він зрозумів що трапилося ДТП. При цьому самого моменту зіткнення він не бачив, яким чином воно трапилося також не знає, однак точно стверджує, що воно трапилося на смузі зустрічного для нього руху, тобто на смузі руху автомобіля ВАЗ-2104. Після цього він зупинився та вийшов з автомобіля, де на дорозі побачив автомобілі Джип та ВАЗ-2104 з механічними ушкодженнями між якими відбулося зіткнення. В подальшому приїхала швидка та співробітники ДПС.
Такі ж показання свідок ОСОБА_18 надавав і під час проведення слідчого експерименту з його участю 16.07.2013 року, де він детально розповідав про обставини ДТП та механізм зіткнення(а.с.202 крим.провадж.).
Допитані в якості свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 нічого конкретного з приводу того, яким чином трапилось ДТП пояснити не змогли, оскільки в той час вони хоча і знаходились в автомобілі Тойота під керуванням ОСОБА_9 , однак в момент безпосереднього зіткнення ОСОБА_22 та ОСОБА_23 спали, а ОСОБА_24 гралася в телефоні і за ситуацією, яка була на дорозі не спостерігала.
Крім показів самого ОСОБА_9 та свідчень вказаних свідків, винність ОСОБА_9 в скоєнні даного кримінального правопорушення підтверджується також іншими доказами, дослідженими в ході судового розгляду, а саме:
- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 24.07.2007р. з відповідною схемою та фото-таблицею, на яких детально описані місце зіткнення, слідові інформація, обстановка після ДТП, при дослідженні якого обвинувачений ОСОБА_9 повністю з ним був згоден(а.с.6-28);
- відповідно до висновку транспортно-трасологічної експертизи №1039 від 12.10.2007 року:
В момент первинного контакту права задня частина автомобіля Тойота Ланд Круизер взаємодіяла з лівою бічною частиною автомобіля Фольксваген Транспортер. При цьому кут між поздовжніми осями даних автомобілів становив 5 ± 5°.
Допитаний в порядку ст.356 КПК України експерт ОСОБА_25 , в судовому засіданні 05.11.2014 року підтвердив свої висновки, викладені в проведеній ним експертизи.
Після дослідження вказаної та допиту експерта в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_9 був повністю згоден з даною експертизою.
- згідно з висновком автотехнічної експертизи №1139 від 20.12.2007 року:
На момент експертного огляду робоча гальмова система автомобіля «Тойота» перебувала в технічно несправному стані через руйнування гальмового трубопроводу лівого переднього колеса. Дана несправність утворювалася в результаті дорожньо-транспортного випадку. До ДТП робоча гальмова система автомобіля «Тойота» перебувала в технічно працездатному стані, при якому були відсутні які-небудь несправності, що виявляють вплив на її вихідні параметри.
На момент експертного огляду рульове керування автомобіля «Тойота» перебувало в технічно несправному стані через руйнування лівої кермової тяги. Дана несправність утворювалася в результаті дорожньо-транспортного випадку. До ДТП рульове керування автомобіля «Тойота» перебувало в технічно працездатному стані, при якому були відсутні які-небудь несправності, що виявляють вплив на вихідні параметри даної системи,.
На момент експертного огляду ходова частина автомобіля «Тойота» перебувала в технічно несправному стані. Докладний опис несправностей ходової частини, їх час виникнення, а також можливість їх виявлення водієм викладене в дослідницькій частині висновку(а.с.89-105).
Допитаний в порядку ст.356 КПК України експерт ОСОБА_26 , в судовому засіданні 05.11.2014 року підтвердив свої висновки, викладені в проведеній ним експертизи.
З вказаними висновки експертизи, обвинувачений ОСОБА_9 також був повністю згоден.
Виходячи із прийнятого в дослідженні механізму ДТП:
У дорожній ситуації, що склалася, водій автомобіля Тойота ОСОБА_9 повинний був діяти відповідно до вимог п.п.10.1 і 14.2 (в) Правил дорожнього руху України.
Згідно свідчень свідка ОСОБА_15 - водій ОСОБА_9 також повинний був діяти ще й відповідно до вимог п.п.12.6 (ґ) і 12.9 (б) Правил дорожнього рухові України.
У дорожній ситуації, що склалася, у діях водія ОСОБА_9 вбачаються невідповідності вимогам п.п.10.1 і 14.2 (в) Правил дорожнього рухові України, які з технічної крапки зору, перебувають у причинному зв`язку з подією ДТП.
У дорожній ситуації, що склалася в діях водія ОСОБА_10 не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього рухові України, які технічної точки зору, перебувають у причинному зв`язку з подією ДТП(а.с.247-251).
Допитаний в порядку ст.356 КПК України експерт ОСОБА_27 , в судовому засіданні 05.11.2014 року підтвердив свої висновки, викладені в проведеній ними експертизи.
Після дослідження та оголошення вказаної експертизи в судовому засіданні та після допиту експерта, обвинувачений ОСОБА_9 з її висновками частково не погодився та заявив клопотання про призначення по справі повторної експертизи.
В зв`язку з таким клопотанням обвинуваченого та для усунення деяких протиріч по проведеним раніше експертизам судом була призначена комплексна комісійна судово-автотехніча, транспортно-трассологічна експертиза в інший експертний заклад.
В момент первинного контактування автомобіля «Тойота Ленд-Крузер» з автомобілем "Фольксваген", задня права бокова частина автомобіля «Тойота Ленд-Крузер» була повернута до лівої бокової поверхні автомобіля "Фольксваген", а кут між повздовжніми осями цих автомобілів, становив величину близько 50...100.
Наскрізне пошкодження на внутрішній боковині шини лівого переднього колеса автомобіля "Тойота Ленд-Крузер" реєстраційний номер НОМЕР_1 є розривом.
Відстань, яку подолав автомобіль «Тойота Ленд Крузер» під керуванням водія ОСОБА_9 при проїзді від задньої частини причепа автомобіля «Фольксваген» до зіткнення з цим же автомобілем своєю задньою правою частиною, становить біля S4=47...94 м, якщо виходити із показань водія ОСОБА_9 відносно швидкостей руху транспортних засобів перед ДТП.
В даній дорожній ситуації водій автомобіля «Тойота Ленд Крузер» ОСОБА_9 повинен був діяти відповідно до вимог п.п.10.1 і 14.2 (в) Правил дорожнього руху України.
У відповідності з показаннями свідка ОСОБА_15 - водій ОСОБА_9 також повинен діяти відповідно і до вимог п.п.12.6 (ґ) і 12.9 (б) Правил дорожнього руху України.
Технічна можливість уникнути даної дорожньо - транспортної пригоди для водія автомобіля «Тойота Ленд Крузер» ОСОБА_9 визначалася виконанням ним вимог п.п.10.1 та 14.2 (в) Правил дорожнього руху України, для чого у нього не було перешкод технічного характеру.
В даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля «Тойота Ленд Крузер» ОСОБА_9 не відповідали вимогам п.п.10.1 та 14.2 (в) Правил дорожнього руху України та знаходяться, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.
По всім вищепереліченим висновкам, комісія експертів повно обґрунтовано та детально виклала свої висновки в дослідницькій частині експертизи(а.с.187-219 судового провадж.).
Після оголошення та дослідження вказаного висновку експертизи обвинувачений ОСОБА_9 повністю з ним погодився та повністю визнав свою винуватість у даному ДТП.
При цьому, до висновку автотехнічної експертизи №345 від 24.03.2008 року, відповідно до якого експерт дійшов висновків, що у дорожній ситуації, що склалася водій автомобіля «Тойота» ОСОБА_9 повинен був діяти відповідно до вимог п.п.12.2 і 12.3 Правил дорожнього руху України, однак у дорожній ситуації, що склалася в діях водія автомобіля «Тойота» ОСОБА_9 не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору перебували б у причинному зв`язку з виникненням події даного дорожньо-транспортного випадку суд відноситься критично(а.с.114-118 крим.провадж.).
Вказані пояснення експерта, в тій частині що саме такі вихідні дані були надані йому для проведення експертизи, підтверджуються і дослідженими матеріалами кримінального провадження(а.с.112, 114-118).
Також експерт ОСОБА_26 пояснив, що у тому разі, якщо б йому було надані інші вихідні дані, то і висновки експертизи могли змінитися на інші.
З урахуванням наведеного та того, що експерту були надані вихідні дані, які не відповідають дійсності, то такому висновку суд надає критичну оцінку.
За таких обставин, аналізуючи вищенаведені докази в їх сукупності, оцінюючи їх належність і допустимість, а також їх достатність і взаємозв`язок, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_9 у скоєнні 24.07.2007 року порушень правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть ОСОБА_10 за наведених вище обставинах у вироку та кваліфікує його дії за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинила смерть потерпілого.
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд керується ст.ст.50, 65-67 КК України.
Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_9 встановлено, що він раніше не судимий; в результаті даного ДТП отримав інвалідність 3-ї групи довічно; має постійне місце мешкання, де мешкає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_20 , яка є особою похилого віку - пенсіонером; має доньку ОСОБА_21 , 1991 року народження, яка теж є інвалідом з дитинства, а з 15.08.2013 року має 2-гу групу інвалідності та є матір`ю одиначкою; за місцем свого мешкання та колишньої роботи характеризується цілком позитивно; на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.
Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_9 , відповідно до ст.66 КК України, суд визнає повне визнання провини та вибачення перед потерпілою.
Обставин, які обтяжують покарання, відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд, враховує характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення; дані про особу обвинуваченого, які викладені вище, обставини, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання і вважає, що покарання ОСОБА_9 , яке необхідно і достатньо для його виправлення перевиховання і попередження нових злочинів, повинно бути призначено в межах ч.2 ст.286 КК України у вигляді позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Оскільки відповідно до ст.ст.50, 65 КПК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобіганню вчиненню нових злочинів, його перевиховання, то з урахуванням даних про особу обвинуваченого, які наведені вище, враховуючи ту обставину, що вчинений злочин відноситься до категорії необережних, в результаті вказаного ДТП сам ОСОБА_9 також став інвалідом довічно, має на утриманні кількох непрацездатних членів сім`ї, враховуючи давність подій, а саме що само ДТП сталося ще у 2007 році, тобто майже 8 років тому, протягом яких останній зарекомендував тільки з позитивного боку, враховуючи визнання вини обвинуваченого, відшкодування шкоди та думку прокурора щодо призначення покарання з випробуванням, суд вважає можливим на підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він за час встановленого строку не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.
Заходи кримінального провадження в тому числі міра запобіжного заходу, не застосовувалися.
Речові докази по справі, відсутні.
Крім того, потерпілою ОСОБА_30 заявлено цивільний позов про стягнення з ОСОБА_9 матеріальної шкоди в розмірі 34.139,00грн., з яких 10.000грн. витрати на поховання, а 24.139грн. шкода завдана пошкодженням транспортного засобу, а також стягнення моральної шкоди в розмірі 100.000грн.
З вказаним позовом обвинувачений ОСОБА_9 фактично не погодився, припускаючи можливість певної компенсації по можливості, та пояснив, що всі кошти, які від нього вимагала потерпіла ОСОБА_14 він відшкодував, про що свідчать ряд розписок, які маються в матеріалах справи, а також кошти стягнуто ще і рішенням Ленінського районного суду Харківської області від 18.03.2010 року.
При цьому відповідно до заяви потерпілої ОСОБА_14 від 19.09.2013 року, вказаний автомобіль у її власності не перебуває і місце його знаходження їй не відомо, оскільки його було продано на металобрухт, за яку суму вона не пам`ятає(а.с.229 крим. провадж.).
Стосовно витрат на поховання в розмірі 10.000грн., то будь-яких чеків, квитанцій чи будь яких інших документів, які б підтверджували суми вказаних затрат, в матеріалах справи не міститься, не надано їх також потерпілою та її представником і в судовому засіданні.
Крім того, при досліджені матеріалів кримінального провадження в судовому засіданні судом встановлено, що 24.07.2007 року сталося ДТП з вини обвинуваченого ОСОБА_9 , в результаті якого загинув ОСОБА_10 . Постановою слідчого від 17.08.2007 року потерпілою було визнано дружину загиблого ОСОБА_14 . Через кілька днів після цього, а саме 21.08.2007 року, коли ОСОБА_9 , ще не мав статусу підозрюваного чи обвинуваченого, а тільки допитаний як свідок, він повністю відшкодував потерпілій ОСОБА_14 всі витрати, що підтверджується власноручно написаною розпискою, прийнятою слідчим у якого справа перебувала в провадженні. Відповідно до вказаної розписки потерпіла зазначила, що завдана їй моральна та матеріальна шкода повністю відшкодована. Будь-яких претензій морального чи матеріального характеру до водія ОСОБА_9 вона не має та в подальшому мати не буде, від цивільного позову відмовляється. До кримінальної відповідальності просить ОСОБА_9 не притягати(а.с.63 крим.провадж.).
Аналогічні розписки про повне відшкодування моральної та матеріальної шкоди та відсутність будь яких претензій до ОСОБА_9 , потерпілою ОСОБА_14 були написані також в липні та грудні 2007 року(а.с.147, 148 крим.провадж.).
При цьому в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_14 пояснювала, що будь якої компенсації від ОСОБА_9 не отримувала та нічого не писала. Однак після дослідження вищезазначених розписок та надання їх для огляду самій потерпілій, вона вказала що дійсно такі розписки писала на прохання ОСОБА_9 , однак не в ті дати, що зазначені у самих розписках, при цьому того факту, що вони написані особисто нею, вона не заперечувала. Чому вона їх писала, пояснити так і не змогла.
Після дослідження вказаних документів, потерпіла ОСОБА_14 та обвинувачений ОСОБА_9 пояснили, що вищезазначений договір був «фіктивний» оскільки насправді самого факту передачі грошей, не було, вказана сума була оговорена між ними, як моральна та матеріальна компенсація, яку повинен відшкодувати ОСОБА_9 потерпілій ОСОБА_14 , за ДТП 24.07.2007 року.
Такі ж пояснення потерпіла ОСОБА_14 підтвердила і слідчому при допиті 20.09.2012 року, вказавши, що зазначеним ДТП їй завдана шкода в розмірі 24.830грн., який повністю було визнано ОСОБА_9 та стягнуто ухвалою Ленінського районного суду від 18.03.2010 року(а.с.145 крим.провадж.).
З урахуванням наведеного, дослідивши всі докази надані сторонами та надавши їм належну оцінку відповідно до вимог ст.127-129 КПК України та ст.57-61 ЦПК України, з урахуванням їх належності та допустимості, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вказаного позову, оскільки відповідно до досліджених власноручно написаних розписок потерпілої ОСОБА_14 , які зазначені вище, вся матеріальна та моральна шкода потерпілій ОСОБА_14 , обвинуваченим ОСОБА_9 вже відшкодована в повному обсязі. Крім того, така шкода також стягнута з ОСОБА_9 і ухвалою Ленінського районного суду Харківської області від 18.03.2010 року, що унеможливлює повторно стягнути певні суми в порядку кримінального судочинства, оскільки по цьому ж самому питанню та з тих же самих підстав вже винесено рішення суду, тобто спір вже вирішено в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно з п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України суд ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду або ухвала суду постановлені з приводу спору між тими самими сторонами про той же самий предмет.
Таким чином оскільки спір вже вирішено, то суд відмовляє в задоволенні позову.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.373-376 КПК України, 57-61, 205 ЦПК України, суд, -
лєкарєва ОСОБА_31 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5(п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_9 від відбування покарання звільнити з випробуванням, встановивши іспитовий строк, тривалістю 3(три) роки.
Відповідно до п.3 ст.76 КК України на ОСОБА_9 покласти обов`язок: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання або роботи.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
В задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_14 відмовити в повному обсязі.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Харківської області через Красноградський районний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому, потерпілій та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: