Справа №474/345/15-к 13.07.2015 13.07.2015 13.07.2015
Провадження № 11кп/784/450/15 Головуючий першої інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст.263 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 липня 2015 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючої ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000079 за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Врадіївського району Миколаївської області ОСОБА_6 на вирок Врадіївського районного суду Миколаївської області від 22 квітня 2015 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України.

За участю учасників судового провадження.
Прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7

В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
Прокурор в своїй апеляційній скарзі просить змінити вирок Врадіївського районного суду Миколаївської області в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, виключивши з мотивувальної та резолютивної частини вироку посилання на ст. 69 КК України. Вважати обвинуваченого ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 263 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян у сумі 510 грн.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.
Вирішено питання про речовий доказ.

Узагальнені доводи апелянта.
На обґрунтування своїх вимог, не оскаржуючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурор в своїй апеляційній скарзі посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме: застосування закону, який не підлягав застосуванню. Зазначає, що санкція ч. 2 ст. 263 КК України передбачає лише верхню межу такого виду покарання, як штраф. Вважає, що суд 1-ої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 помилково послався на ст. 69 КК України, оскільки призначене покарання не виходить за межі санкції ч. 2 ст. 263 КК України та відповідає вимогам ч. 2 ст. 53 КК України.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом 1-ої інстанції встановлено, що 11 березня 2015 року біля 11.00 год. ОСОБА_7 умисно, без передбаченого законом дозволу, керуючи транспортним засобом марки ВАЗ модель 2106, жовтого кольору, д/н НОМЕР_1 по автомобільній дорозі Т-1506, 161 км + 900 м «Миколаїв - Доманівка - Берізки», перевозив у бардачку передньої панелі автомобіля ніж мисливського загального призначення, який згідно висновку експерта № 296 від 25.03.2015р. є контактною, клинковою холодною зброєю колюче-ріжучої дії ножем мисливським загального призначення.

Дії ОСОБА_7 судом 1-ої інстанції кваліфіковано за ч. 2 ст. 263 КК України, як носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу.

Обираючи обвинуваченому вид та міру покарання, суд 1-ої інстанції врахував обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, вчинення злочину вперше, активне сприяння розкриттю злочину, матеріальний стан його сім`ї, який є нижче прожиткового мінімуму, особу винного, який має постійне місце проживання та роботи, за якими позитивно характеризується.

За наявності декількох пом`якшуючих обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд 1-ої інстанції дійшов висновку про доцільність призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у вигляді штрафу із застосуванням ст. 69 КК України, нижче нижчої межі, встановленої санкцією ч. 2 ст. 263 КК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, прокурора на підтримку апеляційної скарги, обвинуваченого, який проти задоволення апеляційної скарги не заперечував, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Обставини справи, доведеність винуватості ОСОБА_7 кваліфікація ним скоєного апелянтом не оспорюються. Тому, на підставі ч.1 ст.404 КПК України, апеляційною інстанцією не перевірялись.
Що стосується розміру покарання, призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 , на що посилається прокурор, апеляційний суд дійшов наступного.
Призначаючи покарання, суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, належним чином врахував обставини вчиненого ОСОБА_7 злочину, особу обвинуваченого, який є раніше не судимим, позитивно характеризується за місцем проживання та вірно прийшов до висновку про призначення покарання у виді штрафу у мінімальному розмірі.
Санкція ст.263 КК України серед інших видів покарань передбачає й штраф у розмірі до п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
Відповідно положень ст.53 КК України, штраф це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в особливій частині цього Кодексу, з урахуванням положень частини другої цієї статті. Розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями особливої частини цього Кодексу не передбачено вищого розміру штрафу.
Тобто, призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді штрафу у розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян суд дотримався вище наведених вимог закону.
З таким рішення суду першої інстанції колегія суддів погоджується і вважає таке покарання необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Проте, посилання суду на необхідність та застосування положень ст.69 КК України є помилковим та таким що суперечить змісту цього ж судового рішення щодо визначення виду та розміру покарання.
З урахуванням наведеного доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом закону про кримінальну відповідальність, а саме застосування судом кримінального закону, який не підлягав застосуванню є обґрунтованими.
Таким чином, перевіряючи в порядку вимог ст.404 КПК України вирок суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.
Керуючись ст. 405, 407, 413, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Врадіївського району Миколаївської області задовольнити.

Вирок Врадіївського районного суду Миколаївської області від 22 квітня 2015 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Виключити з мотивувальної та резолютивної частини вироку посилання на застосування ст.69 КК України при призначенні покарання ОСОБА_7 .

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 263 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.
В іншій частині зазначений вирок суду першої інстанції залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку в колегію суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуюча
Судді: