Провадження №: 1-кп/752/737/15
підготовчого судового засідання
30.07.2015 р. м. Київ
Голосіївський районний суд м. Києва в складі:
Головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетрвськ, українець, громадянин України, освіта середня, не одружений, не працює, АДРЕСА_1 , раніше судимий;
обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Кременчук, Полтавської обл., українець, громадянин України, освіта середня, не одружений, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий;
обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України
прокурора ОСОБА_5
законного представника потерпілих ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
В С Т А Н О В И В :
До Голосіївського районного суду м. Києва передано обвинувальний акт відносно обвинувачених за ч. 2 ст. 186 КК України ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Під час підготовчого судового засідання прокурор вважав за необхідне призначити справу до судового розгляду, просила долучити до обвинувального акту матеріали кримінального провадження та продовжити обвинуваченим обрану під час досудового розслідування міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Обвинувачені заперечили з приводу призначення провадження до судового розгляду, прояснили, що обвинувальний акт їм вручено не було та заперечили з приводу продовження міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Захисники підтримали думку своїх підзахисних.
Законний представник потерпілих підтримав думку прокурора.
Суд, заслухавши думку учасників підготовчого судового засідання, вивчивши обвинувальний акт, долучений до нього реєстр матеріалів досудового розслідування, у відповідності до положень ст. 314 КПК України, яка регламентує порядок та межі підготовчого судового засідання, приходить до висновку, що обвинувальний акт відносно відносно обвинувачених за ч. 2 ст. 186 КК України ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , підлягає поверненню прокурору виходячи з наступного.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
Згідно вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити відомості, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Крім того, згідно з вимогами ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
При цьому, обвинувачення як передбачає п. 13 ч.1 ст. 3 КПК України є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Формулювання обвинувачення має містити посилання на обставини, які у відповідності до положень ст. 91 КПК України входять до предмету доказування, а саме: подія кримінального правопорушення, як то час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення.
Так, із обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вбачається, що діючи умисно протиправно з корисливих мотивів, переконавшись, що за їх діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_3 згідно раніше відведеної йому ролі підійшов до ОСОБА_9 ззаду та наніс один удар рукою в бік тулуба, чим застосував насильство, що не є небезпечним для життя та здоров`я та ривком відібрав мобільний телефон марки «Greenbery» жовтого кольору, що належить ОСОБА_9 та мобільний телефон марки «LD», що належить ОСОБА_10 , таким чином заволодівши ними. В цей час, ОСОБА_4 діючи згідно раніше відведеної ролі знаходився поряд з ОСОБА_10 , спостерігав за навколишньою обстановкою з метою попередження ОСОБА_3 в разі появи сторонніх осіб та відволікав увагу ОСОБА_10 .
Дане формулювання обвинувачення є неповним та неконкретним, а саме не вказано де знаходилися вищевказані телефони, які ривком у ОСОБА_9 виривав ОСОБА_3 , чи знаходилася обидва вищевказані телефони у ОСОБА_9 , чи виривав ОСОБА_3 дані мобільні телефони у кожного потерпілого окремо, якщо так, то в обвинуваченні не описано яким чином ОСОБА_3 заволодів мобільним телефоном ОСОБА_10 .
У зв`язку з викладеним вище, суд вважає, що перевірений обвинувальний акт підлягає безумовному поверненню прокурору без обговорення питання про можливе використання прокурором в наступному під час судового розгляду можливостей, які надає прокурору ст. 338 КПК України, оскільки закон дозволяє прокурору змінити обвинувачення в суді не для виправлення описок, граматичних помилок, неузгодженості окремих частин тексту обвинувального акта, а виключно для зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення і тільки за результатами судового розгляду при встановленні нових фактичних обставин кримінального правопорушення.
При цьому, суд при поверненні обвинувального акта прокурору враховує також відсутність правового механізму для примусу прокурора змінити обвинувачення в суді.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчинені кримінального правопорушення і яким закінчується досудове розслідування є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України.
Однак, в реєстрі матеріалів досудового розслідування, який відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 291 КПК України долучений до обвинувального акту, не зазначено таке процесуальне рішення як складання обвинувального акту.
Крім того, всупереч вимог п. 1 ч. 2 ст. 109 КПК України в реєстрі матеріалів досудового розслідування не зазначений час проведення такої процесуальної дії як надання доступу до матеріалів кримінального провадження потерпілому ОСОБА_10 .
Також в реєстрі матеріалів досудового розслідування не відображено чи були проведені такі процесуальні дії як повідомлення сторонам про закінчення досудового розслідування, відкриття сторонам матеріалів кримінального провадження.
На підставі ст. 293 КПК України, одночасно з переданням обвинувального акта до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати його копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному та іншим, зазначеним у цій нормі особам.
Так, дослідивши долучені до обвинувального акту розписки про отримання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування судом було встановлено, що обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на території СІЗО в присутності понятих відмовились отримувати копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування. Особи понятих встановлені неналежним чином, а саме не вказані, місце народження, адреса реєстрації, серія на номер документу, що посвідчує особу за яким встановлювались особи понятих, також не зазначено чи вказані особи є працівниками СІЗО чи особами, що утримуються під вартою.
Відповідно до ч. 7 ст. 223 КПК України, понятими не можуть бути потерпілий, родичі підозрюваного обвинуваченого чи потерпілого, працівники правоохоронних органів, а також особи заінтересовані в результатах кримінального провадження.
У випадку якщо понятими були працівники СІЗО, а працівники пенітенціарної служби входять до складу працівників правоохоронних органів, їх залучення в якості понятих є грубим порушенням КПК України.
Враховуючи, що в КПК України немає прямої вказівки яка б забороняла залучати в якості понятих підсудних та обвинувачених, суд приходить до висновку, що залучення вказаних осіб є недопустимим, оскільки їх особи належним чином не встановлені та вони можуть бути заінтересовані в результатах кримінального провадження, оскільки перебувають під контролем працівників правоохоронних органів.
З урахуванням наведеного, оскільки даний обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а саме: в ньому формулювання обвинувачення викладено не повно і не конкретно та враховуючи усі перераховані вище недоліки у своїй сукупності, суд приходить до висновку, що вони виключають можливість прийняття матеріалів кримінального провадження до судового розгляду і повинні бути усунуті в порядку, визначеному ст. 314 КПК України.
У зв`язку з чим, обвинувальний акт відносно обвинувачених за ч. 2 ст. 186 КК України ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , необхідно повернути прокурору.
З урахуванням клопотання прокурора, тяжкості пред`явленого обвинувачення та звертаючи увагу на те, що строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 закінчується 30.07.2015 року, а підстави для зміни міри запобіжного заходу відсутні, суд приходить до висновку про необхідність продовжити міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком 60 діб.
Керуючись ст. ст. 291, 314-317 КПК України, суд
Керуючись вимогами ст. 315 КПК України, обраний на досудовому розслідуванні обвинуваченим:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою залишити без змін та продовжити до 28.09.2015 року включно.
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою залишити без змін та продовжити до 28.09.2015 року включно.
Ухвала судді може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва протягом 7 діб з моменту оголошення.
Суддя