АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11кп/790/915/15 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа № 629/896/15-к Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.190 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:
- головуючого судді ОСОБА_2
- суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
- при секретарі ОСОБА_5
- за участю прокурора ОСОБА_6
- обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, на ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 24 березня 2015 року, матеріали кримінального провадження №629/896/15-к за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 24 березня 2015 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.2 ст.190 КК України, повернуто Лозівському міжрайонному прокурору Харківської області.
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_8 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст.190 КК України відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 .
Повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд першої інстанції вказав, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, та із формулювання обвинувачення не вбачається місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінальних правопорушень, вчинених обвинуваченим по відношенню до кожної потерпілої особи, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Однак, як вказує суд, в обвинувальному акті зазначено, що обвинувачений, продовжуючи свій злочинний намір у цьому ж будинку, діючи за подібною схемою, заволодів шахрайським шляхом грошовими коштами інших потерпілих у інших квартирах, при цьому не зрозуміло, в який саме час вчинено ці злочини, та де поділась особа, відносно якої виділені матеріали в окреме провадження, чи приймала вона участь в цих епізодах, чи ні, яка роль була їй відведена.
В деяких епізодах зазначено, що злочин вчинено відносно однієї особи, між тим, у висновку про завдання матеріальної шкоди зазначається зовсім інша особа.
Також суд зазначає, що в обвинувальному акті вказано, що злочини вчинені за попередньою змовою групою осіб.
При цьому, в обвинувальному акті відсутні відомості про одного з обвинувачених, прізвище якого в ньому вказане. Натомість зазначено, що матеріали відносно «Прізвище» виділені в окреме провадження.
Як вказує суд першої інстанції, розгляд справи в суді провадиться тільки щодо обвинувачених і лише за тим обвинуваченням, за яким їх віддано до суду, а тому, на думку суду, посилання у обвинувальному акті на прізвища інших осіб як таких, що вчинили злочин, є неприпустимим.
На вищевказану обставину, як вказано в ухвалі суду першої інстанції, вказав Пленум Верховного Суду України від 06.02.2000 року.
Суд першої інстанції також вказує, що відповідно до ст.458 КПК України висновки Верховного Суду України, викладені у його ухвалах, у випадках, передбачених у частині другій статті 455 і частині другій статті 456 цього Кодексу, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності відповідну норму закону, та для всіх судів України.
Також суд зазначає, що потерпілі, більшість з яких є пенсіонерами, людьми похилого віку, в судовому засіданні заявили про необізнаність щодо можливості подання цивільного позову у справі, оскільки ні слідчим, ні прокурором це право їм не роз`яснювалось, в зв`язку з чим вони ним не скористались.
Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В своїй апеляції прокурор посилається на те, що посилання суду на те, що із формулювання обвинувачення не вбачається місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінальних правопорушень, форми вини, мотивів кримінального правопорушення є необґрунтованим, оскільки главою 27 КПК України регламентовано проведення підготовчого судового засідання, та не передбачено з`ясування питань, пов`язаних з правильністю чи не правильністю встановлення фактичних обставин правопорушення, оскільки судом у вказаній стадії провадження докази не досліджуються.
На думку апелянта, суд при проведенні підготовчого судового засідання вийшов за межі питань, які вирішуються на вказаній стадії процесу, та незаконно надав оцінку тим обставинам, які підлягають перевірці безпосередньо під час судового розгляду.
Як вказує державний обвинувач, посилання суду на неконкретизоване формулювання обвинувачення є формальною підставою для повернення обвинувального акту прокурору, оскільки при кваліфікації дій обвинуваченого зазначено всі обставини вчинення кримінального правопорушення: умисел, мотив, мета, час, спосіб вчинення, наслідки, форма вини.
Прокурор також вказує, що посилання суду на постанову Пленуму Верховного Суду України від 06.02.2000 року, та неприпустимість зазначення в обвинувальному акті прізвищ інших осіб, обвинувачення відносно яких не висувалось, є необґрунтованим, оскільки у зазначеній судом Постанові вказані вимоги стосуються лише вироків суду, а не обвинувальних актів.
Також апелянт зазначає, що в ході допиту ОСОБА_8 було встановлено, що він діяв за попередньою змовою, та виконуючи вказівки ОСОБА_31 , матеріали кримінального провадження стосовно якого виділені в окреме провадження у зв`язку з переховуванням останнього від органів досудового розслідування, про що зазначається в обвинувальному акті.
Крім того, як вказує прокурор, посилання суду першої інстанції на необізнаність потерпілих щодо можливості подання цивільного позову у справі, оскільки під час досудового розслідування дане право їм не роз`яснялось, є помилковим, оскільки відповідно до вимог ст. 314 КПК України суд повертає обвинувальний акт лише у разі невідповідності його вимогам КПК України.
Державний обвинувач також посилається на те, що в підготовче судове засідання з`явились не всі потерпілі, тому судом не була з`ясована їх думка щодо можливості призначення судового розгляду.
На думку прокурора, обвинувальний акт складено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, про що свідчить думка обвинуваченого щодо можливості призначення судового розгляду.
В судовому засіданні прокурор підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити.
Обвинувачений ОСОБА_32 проти задоволення апеляції прокурора не заперечував.
Заслухавши думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження, провівши судові дебати, обговоривши доводи осіб, які приймали участь у судовому засіданні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Главою 27 КПК України регламентується проведення підготовчого судового засідання, і суд першої інстанції, відповідно до цієї глави та ч.3 ст.314 КПК України повинен прийняти одне із рішень, в тому числі, і про повернення обвинувального акту прокурору.
Таке повернення обвинувального акту може бути застосовано судом першої інстанції у випадку, коли цей обвинувальний акт не містить у собі відомості, передбачені ст.291 КПК України, і які є вичерпними.
Як вбачається із ухвали суду першої інстанції від 24.03.2015 року відносно ОСОБА_7 , суд почав з`ясовувати питання, пов`язані з правильністю чи неправильністю встановлених фактичних обставин правопорушення, що не передбачено на цій стадії провадження, та надав оцінку тим обставинам, які підлягають перевірці безпосередньо під час судового розгляду.
Колегія суддів також вважає безпідставними та необґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що обвинувачення ОСОБА_33 є неконкретизованим, оскільки, як вбачається із обвинувального акту, всі вимоги до ст.291 КПК України в обвинувальному акті дотримані.
Крім того, посилання суду першої інстанції на те, що у обвинувальному акті відносно ОСОБА_34 необхідно прізвище ОСОБА_35 змінити на «особу, кримінальну справу щодо якого виділено в окреме провадження», є безпідставним, оскільки ця Постанова Пленуму Верховного суду України від 02.06.2000 року «Рішення Верховного Суду України 2001 р» стосується тільки вироків суду, а не обвинувального акту, і винесена тільки відносного одного вироку, який оскаржувався в касаційному порядку до Верховного Суду України.
Обгрунтованою є апеляція прокурора в частині незаконного повернення обвинувального акту також і із-за того, що потерпілі, як вказано в ухвалі суду першої інстанції, на момент проведення підготовчого судового засідання були необізнані щодо можливості подання цивільного позову, оскільки ця вказівка та аргумент суду суперечить вимогам ст.314 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314, 375, 404, 405, 407, 408, 418, 419, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора у провадженні задовольнити.
Ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 24.03.2015 року про повернення обвинувального акту за обвинувачення ОСОБА_7 за ч.2 ст.190 КК України прокурору скасувати, і призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Судді:
_____________________ _____________________ __________________