АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Категорія: ч.2 ст.286 КК України
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2015 року м.Харків
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Харківської області кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні і потерпілої ОСОБА_7 на вирок Комінтернівського районного суду м.Харкова від 26 грудня 2014 року відносно

ОСОБА_11 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Харкові, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; раніше судимого: 25 вересня 2013 року Фрунзенським районним судом м.Харкова за ч.1 ст.309 Кримінального кодексу України до штрафу в розмірі 1700 гривень,
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Комінтернівського районного суду м.Харкова від 26 грудня 2014 року ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України, і засуджено 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами терміном на 2 роки.

Відповідно до ст.75 Кримінального кодексу України суд звільнив ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання у вигляді 2 років позбавлення волі з випробуванням строком на 2 роки.

Цим же вироком суд задовольнив цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 і стягнув на її користь з ОСОБА_10 компенсацію завданої моральної шкоди в розмірі 88.800 гривень, а також з Акціонерного товариства «Група ТАС» 48.080 гривень 22 копійки за завдану матеріальну і моральну шкоду.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 серпня 2014 року приблизно о 13 годині ОСОБА_10 керував технічно справним автомобілем «CITROEN NEMO» № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_12 , на якому рухався по вул.Морозова з боку пр.Героїв Сталінграду у напрямку вул.Плеханівській в м.Харкові зі швидкістю близько 50 км/год.

Під час руху в районі будинку №33 водій ОСОБА_13 грубо порушив вимоги п.12.1 Правила дорожнього руху України, відповідно до якого: «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», не впорався з керованим ним автомобілем та скоїв зіткнення зі стоячим автомобілем «MAZDA-З» № НОМЕР_2 , який був припаркований на проїжджій частині з правої сторони по ходу руху автомобіля «CITROEN NEMO», з послідуючим наїздом на пішохода ОСОБА_14 , яка знаходилася біля автомобіля «MAZDA-З» в нерухомому стані.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_14 померла в лікарні. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 40/270-Ат/14 від 10 вересня 2014 року причиною смерті останньої з`явилася поєднана тупа травма тіла, що ускладнилася в своїй течії декомпенсованим травматичним шоком.

Порушення правил дорожнього руху водієм ОСОБА_10 полягало в тому, що він, керуючи автомобілем «CITROEN NEMO» № НОМЕР_1 , не врахував дорожню обстановку і обрав такі прийоми керування, внаслідок яких втратив контроль над керованим ним транспортним засобом, скоїв зіткнення зі стоячим автомобілем «MAZDA-З» № НОМЕР_2 , який був припаркований на проїжджій частині з правої сторони, по ходу руху автомобіля «CITROEN NEMO», з послідуючим наїздом на пішохода ОСОБА_14 , яка знаходилася біля автомобіля «MAZDA-З» та внаслідок отриманих тілесних ушкоджень померла.

Порушення правил безпеки дорожнього руху України водієм ОСОБА_10 , відповідно до висновку автотехнічної експертизи №803/14 від 24 вересня 2014 року, перебувають у прямому причинному зв`язку з подією та наслідками, що настали (а.с.141-146).

Прокурор у кримінальному провадженні і потерпіла ОСОБА_7 оскаржили вирок Комінтернівського районного суду м.Харкова.

Прокурор у своїй апеляційній скарзі, посилаючись на неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення, просив вирок скасувати і ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 покарання за ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України у виді 4 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами терміном на 3 роки. При цьому визнати обставиною, що пом`якшує покарання лише щире каяття обвинуваченого.

Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор зазначив, що судом першої інстанції неправильно застосовано положення ст.75 Кримінального кодексу України. У вироку не зазначено, що звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується саме до основного покарання у виді позбавлення волі, а також допущена помилка при визначенні розміру покарання, до якого застосовано ст.75 Кримінального кодексу України.

Призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості скоєного правопорушення. Відповідно до ст.12 Кримінального кодексу України ОСОБА_10 вчинив тяжкий злочин. Раніше його було засуджено за умисні злочини, судимість за які не знята і не погашена. Моральну шкоду потерпілій він не відшкодував, а потерпіла під час судового розгляду наполягала на призначенні обвинуваченому покарання без застосування ст.75 Кримінального кодексу України

На думку прокурора, суд першої інстанції необгрунтовано визнав обставинами, що пом`якшують покарання добровільне часткове відшкодування обвинуваченим завданих збитків, наявність у нього на утриманні двох малолітніх дітей та матері-інваліда, а також те, що ОСОБА_10 не залишив місце дорожньо-транспортної пригоди і викликав швидку медичну допомогу (а.с.151-154).

Потерпіла ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі, посилаючись на помилку в резолютивній частині вироку, а також на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочинну та особі обвинуваченого, просила вирок Комінтернівського районного суду м.Харкова змінити і призначити ОСОБА_10 покарання без застосування ст.75 Кримінального кодексу України.

Обґрунтовуючи свої вимоги, потерпіла зазначила, що ОСОБА_15 вчинив тяжкий злочин, раніше двічі засуджений, зокрема, за ч.1 ст.309 Кримінального кодексу України, є опійним наркоманом та перебуває на обліку в обласному наркологічному диспансері.

На думку потерпілої суд першої інстанції необґрунтовано визнав обставиною, що пом`якшує покарання, те що обвинувачений не залишив місце ДТП та викликав швидку допомогу (а.с.155-156).

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи прокурора, потерпілої та її представника, які підтримали апеляційні скарги, пояснення обвинуваченого і його захисника, які проти задоволення апеляційних скарг заперечували, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах, передбачених ст.404 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги прокурора і потерпілої підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.65 Кримінального кодексу України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно ст.75 Кримінального кодексу України якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Під час розгляду даного кримінального провадження в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_10 беззастережно визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України, і зазначені у обвинувальному акті фактичні обставини справи не заперечував. Судовий розгляд проведено в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 Кримінального процесуального кодексу України.
Вирішуючи питання про призначення покарання суд першої інстанції врахував характер ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, необережну форму вини, а також відомості про особу обвинуваченого, зокрема те, що ОСОБА_10 раніше судимий, на обліку у психіатра не перебуває, одружений, офіційно не працевлаштований, має на утриманні двох малолітніх дітей віком 4 та 7 років і матір інваліда дитинства другої групи, яка пересувається на візку, позитивно характеризується за місцем проживання, страждає на низку тяжких захворювань, зокрема на гепатит-С, перебуває на обліку у нарколога у зв`язку з синдромом залежності від опіоїдів.

Щире каяття обвинуваченого, добровільне часткове відшкодування потерпілій завданої шкоди, наявність на утриманні двох малолітніх дітей та матері-інваліда, суд першої інстанції цілком обґрунтовано визнав обставинами, що пом`якшують покарання. Рецидив злочинів суд правильно визнав обставиною, що обтяжує покарання.
Разом з цим, колегія суддів вважає безпідставним рішенням суду першої інстанції про визнання обставинами, що пом`якшують покарання, активне сприяння ОСОБА_10 розкриттю злочину, а також той факт, що обвинувачений після наїзду на пішохода не залишив місце дорожньо-транспортної пригоди і викликав постраждалій швидку допомогу, оскільки суд у вироку не зазначив, в чому саме полягає активне сприяння розкриттю злочину, а залишатися на місті ДТП та надавати допомогу постраждалим є обов`язком водія учасника дорожньо-транспортної пригоди.
Увалюючи рішення про застосування до ОСОБА_10 положень ст.75 Кримінального кодексу України і звільняючи його від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, суд першої інстанції повною мірою не врахував ступень тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкі наслідки протиправних дій обвинуваченого у виді загибелі людини, позицію потерпілої, яка наполягала на застосуванні до ОСОБА_10 реальної міри покарання у виді позбавлення волі, а також відомості про особу обвинуваченого, зокрема, те, що в минулому він вже вчиняв умисні злочини і має судимість за вироком Фрунзенського районного суду м.Харкова від 25 вересня 2013 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 Кримінального кодексу України.

Колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції основне покарання у виді 3 років позбавлення волі, тобто мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України, є справедливим, необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження з його боку нових злочинів. Проте, додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 роки не відповідає вимогам ст.65 Кримінального кодексу України, оскільки є занадто м`яким, а застосування ст.75 Кримінального кодексу України і звільнення ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з огляду на перелічені вище обставини кримінального правопорушення, тяжкі наслідки і особу обвинуваченого, є необґрунтованим.

За таких обставин, відповідно до п.4 ч.1 ст.409, п.2 ст.413, п.п.2,4 ч.1 ст.420 Кримінального процесуального кодексу України, у зв`язку з неправильним звільненням засудженого від відбування основного покарання і необхідністю застосування більш суворого додаткового покарання, вирок Комінтернівського районного суду м.Харкова підлягає скасуванню в частині призначеного ОСОБА_10 покарання з ухваленням судом апеляційної інстанції свого вироку.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_10 , колегія суддів бере до уваги встановлені судом першої інстанції об`єктивні обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також відомості про особу обвинуваченого.

Проаналізувавши перелічені обставини справи і відомості про особу ОСОБА_10 , колегія суддів вважає справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження з його боку нових злочинів, призначення йому основного покарання у виді позбавлення волі на найменший строк, передбачений санкцією ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України, і додаткового покарання у виді позбавленням права керувати транспортними на максимальний термін, передбачений цією ж нормою кримінального закону.
Беручи до уваги наведене, керуючись ст.ст.404,405,407, п.4 ч.1 ст.409, п.2 ст.413, п.п.2,4 ч.1 ст.420 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

П Р И С У Д И Л А:
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні і потерпілої ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Комінтернівського районного суду м.Харкова від 26 грудня 2014 року відносно ОСОБА_10 в частині призначеного покарання скасувати.

Постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 покарання за ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Цей же вирок змінити, виключивши з його мотивувальної частини посилання на обставини, що пом`якшують покарання, активне сприяння обвинуваченого розкриттю злочину, а також той факт, що ОСОБА_10 не покинув місце скоєння дорожньо-транспортної пригоди і викликав швидку допомогу на місце дорожньо-транспортної пригоди.

Обрати ОСОБА_10 міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду.

Строк відбування покарання у виді позбавлення волі обчислювати, починаючи з 26 березня 2015 року.

В решті вирок Комінтернівського районного суду м.Харкова від 26 грудня 2014 року відносно ОСОБА_10 залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк після отримання ним копії вироку.

Головуючий суддя ОСОБА_2

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_3