Категорія:ст.185 ч.2 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 лютого 2015 року м. Луцьк

Апеляційний суд Волинської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 листопада 2014 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка та мешканка АДРЕСА_1 , українка, гр. України, з початковою освітою, розлучена, має троє дітей (відносно яких заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області суду від 14.10.2008 року позбавлена батьківських прав), непрацююча, раніше судима - 15.11.2011 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнена з застосуванням іспитового строку на 3 роки;

визнана винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та їй призначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків шляхом приєднання до покарання, призначеного за даним вироком, частково невідбутого покарання за вироком Луцького міськрайонного суду від 15.11.2011 року 1 місяць позбавлення волі, остаточно визначено до відбування ОСОБА_7 3 роки 1 місяць позбавлення волі.

Строк відбування покарання вирішено рахувати з дня приведення вироку до виконання, тобто з моменту її затримання, зараховано в термін перебування під вартою строк з 12 серпня 2014 року по 28 жовтня 2014 року.

Розглядаючи справу в апеляційному порядку, Апеляційний суд Волинської області, -

В С Т А Н О В И В :
Вироком суду ОСОБА_7 визнана винною і засуджена за те, що вона, повторно, 20 червня 2014 року близько 19 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в будинку АДРЕСА_2 , умисно, з корисливих мотивів, переконавшись, що потерпілий ОСОБА_9 знаходиться у іншій кімнаті, шляхом вільного доступу, з кишені його штанів, таємно викрала грошові кошти в сумі 300 грн., спричинивши матеріальних збитків.

У поданій на вирок суду апеляції, захисник в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 , не оспорює самого факту події і вчинення протиправного діяння та визнання обвинуваченою в судовому засіданні незаконного заволодіння грішми в сумі 300 грн. Разом з тим зазначає про неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність. Стверджує, що сума викраденого є недостатньою для настання кримінальної відповідальності за вчинене діяння. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та закрити кримінальне провадження.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи апеляції, думку обвинуваченої та її захисника, які апеляцію підтримали і просили її задовольнити, думку прокурора, який подану апеляцію заперечив, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляція підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи і його висновок про вчинення ОСОБА_7 викрадення чужого майна відповідає встановленим фактичним обставинам у справі та підтверджується зібраними по справі і дослідженими в судовому засіданні доказами. Фактичні обставини, щодо вчинених протиправних дій учасниками судового розгляду не оспорюються.

Посилання сторони захисту на те, що суд, призначаючи покарання не правильно застосував закон про кримінальну відповідальність, є безпідставним.

Зокрема, у відповідності до діючого законодавства передбачена кримінальна відповідальність при скоєнні крадіжки майна на певну суму.

Так, у відповідності до ст.51 КУпАП, дрібною крадіжкою чужого майна, вважається, коли вартість майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

Неоподаткований мінімум доходів громадян у відповідності з пунктом 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового Кодексу України для кваліфікації за нормами адміністративного та кримінального законодавства встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового Кодексу України який встановлений на 01 січня звітного року. Законом про Держбюджет 2014 року з 01 січня 2014 року до 31 грудня 2014 року з метою застосування цього підпункту податкова соціальна пільга встановлена в розмірі 50 % розміру прожиткового мінімуму для працездатних, тобто - 609 грн. Таким чином, в 2014 році кримінальна відповідальність наступає при вартості майна що перевищує 121 грн. 80 копійок (0,2 податкової соціальної пільги).

Зважаючи на викладене, належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, правильність кваліфікації дій обвинуваченої, а також враховуючи встановлену судом суму викрадених ОСОБА_7 коштів в розмірі 300 гривень дає підстави стверджувати, що нею скоєне умисне кримінальне карне діяння по викраденню чужого майна, вчинене повторно.

Як убачається з вироку, призначаючи обвинуваченій покарання, суд першої інстанції в повній мірі врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винної, а саме, те, що ОСОБА_7 злочин скоїла в період іспитового строку за попереднім вироком суду, за місцем проживання характеризується негативно, не працює, злочин скоїла в стані алкогольного сп`яніння, збитки потерпілому не відшкодувала, а також кількість викраденого.

Врахувавши ці та інші обставини справи, зокрема і ті, на які посилається в апеляції захисник, в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення покарання за сукупністю вироків, ближче до мінімального покарання у виді позбавлення волі. Підстав для призначення їй більш м`якого покарання, в тому числі із застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України, колегія суддів не вбачає.

У відповідності до вимог ч.2 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь особи, в інтересах якої апеляційна скарга не надійшла, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Так, з матеріалів справи вбачається, що за вказаних обставин, судове рішення щодо ОСОБА_7 уже було предметом перевірки суду апеляційної інстанції.

При цьому, посилення покарання або застосування закону про більш тяжкий злочин при новому розгляді справи судом першої інстанції або апеляційним судом допускається тільки за умови, що вирок було скасовано за м`якістю покарання або у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжкий злочин за скаргою прокурора або потерпілого чи його представника, а також коли при новому розслідуванні справи буде встановлено, що обвинувачений вчинив більш тяжкий злочин, або коли збільшився обсяг обвинувачення.

Скасовуючи вирок Луцького міськрайонного суду щодо ОСОБА_7 від 12 серпня 2014 року, апеляційний суд в ухвалі від 28 жовтня 2014 року, якою вирок щодо ОСОБА_7 було скасовано і задоволено апеляційну скаргу обвинуваченої, вказав на істотне порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, однак нічого не зазначалось щодо м`якості призначеного ОСОБА_7 покарання.

За таких обставин, за наслідками перегляду справи, судом першої інстанції ОСОБА_7 не може бути призначене більш тяжке покарання ніж те, яке їй було призначене вироком суду першої інстанції від 12 серпня 2014 року.

За таких обставин оскаржуваний вирок місцевого суду, в частині призначеного ОСОБА_7 покарання підлягає зміні.

В решті вирок суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу захисника в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 листопада 2014 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання - змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженою за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків шляхом приєднання до покарання, призначеного за даним вироком, частково невідбутого покарання за вироком Луцького міськрайонного суду від 15.11.2011 року і остаточно визначити до відбування ОСОБА_7 3 роки 1 місяць позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: