АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/604/15 Справа № 711/99/15-к Категорія: ч.3 ст. 190, ч. 5 ст. 191 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 липня 2015 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси у приміщенні апеляційного суду Черкаської області кримінальне провадження за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08 травня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з вищою освітою, одруженого, утриманців не має, працюючого директором ТОВ «Промінвест логістик», раніше судимий 20 вересня 2013 року Драбівським районним судом Черкаської області за ч. 3 ст. 190, ст. ст. 75, 76 КК України до 3 років позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,

засуджений за ч. 3 ст. 190 КК України на п`ять років позбавлення волі, за ч. 5 ст. 191 КК України на 8 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати керівні посади, пов`язані в установах, організаціях та підприємствах всіх форм власності та займатися підприємницькою діяльністю строком три роки з конфіскацією майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 до відбуття вісім років позбавлення волі з позбавленням права обіймати керівні посади в установах, організаціях та підприємствах всіх форм власності та займатися підприємницькою діяльністю строком три роки з конфіскацією майна.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання приєднано частково невідбуте покарання за вироком Драбівського районного суду Черкаської області від 20 вересня 2013 року в виді 1 року позбавлення волі і остаточно призначено до відбуття дев`ять років позбавлення волі з позбавленням права обіймати керівні посади в установах, організаціях та підприємствах всіх форм власності та займатися підприємницькою діяльністю строком три роки з конфіскацією майна.

Прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_7 на користь держави витрати, пов`язані із проведенням судової експертизи в сумі 491,92 грн.

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено долю речових доказів.

ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що він 26.08.2014 в денний час, будучи директором ТОВ «Промінвест-Логістик» уклав договір № 26/2014/К з ФОП ОСОБА_10 , від імені якого за дорученням діяв потерпілий ОСОБА_11 , і відповідно до умов даного договору ФОП ОСОБА_10 зобов`язався з використанням зернозбиральної техніки здійснити роботи зі збирання врожаю. В подальшому на виконання умов даного договору він, згідно акту прийому-передачі по зберіганню сільськогосподарської техніки б/н від 05.09.2014 прийняв на відповідальне зберігання від представника ФОП ОСОБА_10 потерпілого на території, розташованої по АДРЕСА_2 , одинадцять одиниць сільськогосподарської техніки, яка належить ТОВ «ДПЗКУ-МТС» (, м. Київ, вул. Лютеранська, 15/А, Н/П 17) та перебувала на правах зберігача у ФОП ОСОБА_10 , згідно договору про надання послуг зберігання від 27.06.2014, серед якої були дві кукурудзяні жатки «ОROS 8 8+НSА» серійні номери та , вартістю 390 000 грн. кожна, а всього загальною вартістю 780 000 грн.В подальшому він, діючи в порушення п. 4.1.6 договору, за допомогою найманого вантажного автотранспорту вивіз вказані кукурудзяні жатки за межі території, де вони зберігались, та таким чином скоїв привласнення чужого майна, яке було ввірене йому та перебувало в його віданні, яке вчинено у особливо великих розмірах, спричинивши ФОП ОСОБА_10 матеріальних збитків на загальну суму 780 000 грн., що більше ніж у 1 280 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, після чого привласненим майном розпорядився на власний розсуд.

Він же 19.09.2014 в денний час прибув за адресою: АДРЕСА_3 та ввівши в оману потерпілого ОСОБА_12 , повідомивши останньому неправдиву інформацію про те, що він являється власником двох кукурудзяних жаток «ОROS 8 8+НSА» серійні номери та , достовірно знаючи те, що вказане майно йому не належить, за значно нижчу від реальної ціни, продав вказане майно потерпілому, та в подальшому умисно, з корисливих мотивів, шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами останнього в сумі 300 000 грн., що більше ніж у 492 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, після чого з викраденим з місця вчинення кримінального правопорушення зник.

В поданих на вирок апеляційних скаргах:

- адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 просить змінити вирок суду і пом`якшити ОСОБА_7 призначене судом покарання, з урахуванням позитивних характеристик обвинуваченого за місцем проживання, і, що останній має на утриманні матір інваліда. Захисник мотивує, що суд першої інстанції в недостатній мірі враховано щире каяття обвинуваченого, сприяння останнім розкриттю злочину, а також те, що потерпілі не мають до обвинуваченого ОСОБА_7 претензій морального та матеріального характеру;

- прокурор не оспорюючи фактичні обставини справи, які суд визнав доведеними і правильність кваліфікації дій, порушує питання про скасування вироку через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості, мотивуючи, що обвинувачений уже притягувався за аналогічний злочин, однак на шлях виправлення не став та вчинив злочини, які відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжкими, і просить скасувати вирок та ухвалити новий, яким засудити ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 190 КК України на 6 років позбавлення волі, за ч. 5 ст. 191 КК України на 10 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади в установах, організаціях та підприємствах всіх форм власності та займатися підприємницькою діяльністю строком три роки з конфіскацією майна. На підставі ч. 1 ст. 70 Кіч України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити до відбуття 10 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій в установах, організаціях та підприємствах всіх форм власності та займатися підприємницькою діяльністю строком три роки з конфіскацією майна.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу останнього, з мотивів наведених в ній, в повному обсязі, а апеляційну скаргу прокурора заперечили, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні з урахуванням внесених змін, та заперечив апеляційних доводи обвинуваченого та його захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають, виходячи з наступного.

Висновки суду щодо винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, за які він засуджений, відповідають фактичним обставинам справи, які ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному їх дослідженні, яким суд дав обґрунтовану і правильну правову оцінку, відповідно до ст. 94 КПК України.

Висновок суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих злочинів підтверджується як його показаннями даними ним в судовому засіданні стосовно фактичних обставин кримінального провадження, так і тими доказами, які були зібрані органами досудового розслідування і які він визнав в судовому засіданні відповідно до ч. З ст. 349 КПК України, що у апеляційних скаргах та під час апеляційного розгляду справи сторонами не оскаржується. Зокрема, обвинувачений, після ознайомлення з матеріалами кримінального провадження в апеляційному суді, не наполягає на своїй заяві про зміну апеляційних вимог, скасування вироку і призначення нового розгляду даного провадження в суді першої інстанції, а повністю підтримав апеляційну скаргу захисника у вчиненому щиро розкаюється.

Аналіз наведених доказів в їх сукупності з доказами, на які маються посилання у вироку суду, свідчить про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які він засуджений і його дії за ч.3 ст. 190, ч. 5 ст. 191 КК України кваліфіковано правильно.

Покарання суд першої інстанції призначив обвинуваченому, виходячи з вимог ст.ст. 50, 65 КК України з врахуванням характеру і ступеню суспільної небезпечності вчинених ним кримінальних правопорушень, які згідно ст. 12 КК України класифікуються як особливо тяжкі. Суд першої інстанції в достатній мірі урахував дані і про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, а також в якості обставини, що пом`якшує покарання, обґрунтовано врахував щире каяття обвинуваченого у вчиненні злочинів.

Колегія суддів вважає, що дані обставини прокурором у апеляційній скарзі не спростовано. Суд призначив ОСОБА_7 покарання у межах санкцій, передбачених як ч.3 ст. 190, та і ч. 5 ст. 191 КК України, при цьому - не мінімальне, і остаточно за сукупністю злочинів визначив за принципом часткового складання. Судом не встановлено і прокурором не наведено обставин, які обтяжують покарання. Тому доводи прокурора про м`якість призначеного обвинуваченому покарання колегія суддів знаходить безпідставними.

З наведених підстав колегія судді також вважає необґрунтованими і доводи обвинуваченого та його захисника про суворість такого покарання. З вироку суду вбачається, що судом достатньо ураховано обставини, на які є посилання у апеляційній скарзі і доводах сторони захисту, у тому числі пом`якшуючи покарання обставини, щире каяття обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень та сприяння у його розкритті.

У даному провадженні немає підтверджень про те, що саме на утриманні ОСОБА_7 перебуває його мати інвалід. А посилання обвинуваченого ОСОБА_7 на те, що в судовому засіданні потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_12 заявили, що претензій майнового та морального характеру до нього не мають, не є пом`якшуючою покарання обставиною, оскільки фактично ОСОБА_7 завдану потерпілим шкоду не відшкодовував і цей факт обвинуваченим не заперечується. Відповідно ж до вимог ст. 66 КК України до пом`якшуючих покарання обстави відносить добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди, а не відсутність претензій потерпілого при наявності такої невідшкодованої шкоди, що також стороною захисту не спростовується.

Таким чином, колегія суддів знаходить, що призначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_7 , є відповідним тяжкості вчинених злочинів та даним про особу винного, є необхідним для виправлення винуватого та попередження вчиненню нових злочинів, і підстав для скасування чи зміни вироку суду не знаходить.

Керуючись ст.ст. 404, 405, ч.1 п.1 ст. 407, ст. 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :
вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08 травня 2015 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційні скарги адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції вступає в законну силу з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який перебуває під вартою в той же строк, з моменту проголошення вироку.

Головуючий :

Судді :