Справа № 1 - 71 / 2008 р.
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28
серпня 2008 року
смт. Ріпки

Ріпкинський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Шляхова В. І.

при секретарі - Костюк Г. О.

за участю прокурора Софієнко В. В.,

потерпілого ОСОБА_1,

підсудної ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому засіданні в залі суду смт. Ріпки
справу про обвинувачення

ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка

с.
Плехтіївка Ріпкинського району Чернігівської

області, українка, громадянка
України, освіта
базова загальна середня, розлучена, на утриманні

2 дитини, тваринниця ТОВ ім.
Попудренко,

потерпіла від чорнобильської
катастрофи

(категорія 4), проживає АДРЕСА_1,

у
вчиненні злочину передбаченого ст. 121 ч. 1 КК України,

встановив:

14 квітня
2008 року, приблизно о 19 годині, ОСОБА_2, знаходячись у будинкуАДРЕСА_1, за
місцем свого проживання, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків,
перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння умисно нанісла удар ногою в район
живота ОСОБА_1, чим згідно висновку судово-медичної експертизи № 1028 від 19.
05. 2008 року за ознакою небезпеки для життя спричинила потерпілому тяжкі
тілесні ушкодження.

Допитана
в якості підсудної ОСОБА_2 вину за обвинуваченням не визнала і показала, що
того вечора не била ОСОБА_1, з яким співмешкала. Хто його побив, не знає. Себе
обмовила через примус та погрози з боку старшого брата ОСОБА_1, який живе у
Чернігові, але адресу якого вона не знає. Про це телефонувала в міліцію.

Потерпілий
ОСОБА_1 у суді несподівано заявив що ОСОБА_2 його не била, з нею у нього була
тільки сварка через горілку. Він відмовився назвати імена винуватих і
розповісти про обставини отримання тілесних ушкоджень.

Незважаючи
на наведені покази, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та перевіривши
в судовому засіданні зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про повну
доведеність вини підсудної у вчиненні інкримінованого злочину.

Так судом
оголошені покази ОСОБА_2, що вона дала під час досудового слідства як
підозрювана та обвинувачена (а. с. 59, 77), з яких убачається що вона повністю
визнавала вину за ч. 1 ст. 121 КК України, докладно та послідовно розповідала,
що співмешкала з ОСОБА_1 14 квітня 2008 року в обідній час разом вживали
горілку. В подальшому співмешканець звинуватив її у приховуванні горілки. Це її
образило, тому руками штовхнула ОСОБА_1 Той упав на ліжко, а коли підвівся, то
ногою взутою у капець нанесла удар у живіт і вийшла в іншу кімнату. Повернулася
коли кликнув ОСОБА_1 Той вже знайшов горілку, тому разом випили та вона пішла
на роботу. Вночі ОСОБА_1 скаржився на біль у животі. На його прохання приблизно
о 4 год. викликала фельдшера та ОСОБА_1 доправили до лікарні. Будучи
підозрюваною ОСОБА_2 добровільно погодилася на проведення відтворення
обстановки та обставин заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому. Під час цієї
слідчої дії, протокол якої досліджений судом, та свідчить що ОСОБА_2 не
заперечувала нанесення удару ногою у живіт ОСОБА_1 і у присутності понятих
показувала як вона його нанесла (а.с. 62 - 65). Ще до порушення кримінальної
справи ОСОБА_2 без примусу з'явилася до ОВС із зізнанням у заподіянні тілесних
ушкоджень потерпілому (а.с. 17). Перевірка судом заявленого підсудною алібі про
самообмову через тиск та погрози з боку рідного брата потерпілого свідчить що
воно є неспроможним і є позицією захисту, спрямованою на уникнення покарання за
вчинене.

Так у засіданні потерпілий категорично заперечував
можливість примусу та погроз ОСОБА_2 з боку своїх родичів, а з письмової
відповіді ОВС убачається що з цього приводу до ОВС вона не зверталася (а.с. 98
- 99).

Хоча
причиною зміни показів потерпілий зазначив намір казати правду, суд до цього
відноситься критично зважаючи на заінтересованість ОСОБА_1 у незаконному
виправдання ОСОБА_2 з якою періодично співмешкає. З його власноручної заяви,
яка оголошена судом, убачається, що будучи попередженим про кримінальну
відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення органу дізнання про
вчинення злочину, 21. 04. 2008 р. ОСОБА_1 повідомив ОВС про заподіяння йому
ОСОБА_2 тілесних ушкоджень 14. 04. 2008 року (а.с. 6). Також на досудовому
слідстві потерпілий попереджався про кримінальну відповідальність за дачу
завідомо неправдивих показань за ст. 384 КК України і пояснював, що 14 квітня
2008 року в обідню пору з ОСОБА_2 вживав горілку. Потім між ними виникла сварка
в ході якої ОСОБА_2 ногою взутою у капець нанесла удар у живіт. Від цього удару
вночі йому стало зле, тому лікувався у Ріпкинській лікарні (а.с 25 - 26).

Ці
заява і покази не викликають сумніву у суду, вони кладуться у підставу
винесення обвинувального вироку підсудній, оскільки взаємопов'язані і
підтверджені іншими зібраними по справі доказами. Потерпілий у судовому
засіданні дав завідомо неправдиві показання, тому про це належить повідомити
прокурора.

Досліджений судом висновок судово-медичної експертизи № 1028 від 19. 05.
2008 року свідчить, що у ОСОБА_1 маються тілесні ушкодження у вигляді закритої
травми живота з розривом тонкої кішки, розлитого калового перитоніту з
розвитком ранньої спайкової хвороби, які могли утворитися 14. 04. 2008 року від
дії твердих предметів, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за
ознакою небезпеки для життя. Малоймовірно, що вищевказані тілесні ушкодження могли утворитися при падінні з висоти
власного зросту. Не виключена можливість, що вище вказані тілесні ушкодження
могли утворитися не менш як від одного удару ногою в ділянку живота (а. с. 22 -
22).

Згідно протоколу огляду місцем події
є будинокАДРЕСА_1. У приміщеннях будинку звичний порядок не порушено (а. с. 6).

В
судовому засіданні ОСОБА_3, як свідок показала, що працює сільським фельдшером.
У квітні 2008 року, під ранок її розбудила ОСОБА_2 Вона прохала надати медичну
допомогу співмешканцю у якого болить живіт. Прийшла та оглянула ОСОБА_1
Зовнішніх ушкоджень не було, тому зробила знеболюючий укол та пішла додому.
Через півгодини до неї прибігла дочка ОСОБА_2 і повідомила що стан здоров'я
ОСОБА_1 погіршився, тому телефоном викликала йому машину швидкої допомоги з
райцентру. Суд вважає, що саме з метою уникнення ОСОБА_2 відповідальності за
вчинене вона та ОСОБА_1 повідомили свідку, що останній отримав травму коли упав
з велосипеду та ударився животом об його руль.

Допитані
окремо свідки ОСОБА_4 і ОСОБА_5 суду показали, що були понятими під час
проведення відтворення обстановки та обставин заподіяння тілесних ушкоджень
потерпілому за участю ОСОБА_2 Остання будучи тверезою добровільно докладно
розповіла і показала як 14. 04. 2008 р. ногою ударила в живіт ОСОБА_1 і з цим
ударом пов'язувала виявлені у потерпілого тілесні ушкодження.

Оцінюючи
зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку що дії підсудної
потрібно кваліфікувати за ч. 1 ст. 121 КК України. ОСОБА_2 умисно заподіяла
потерпілому ОСОБА_1 тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя в момент
заподіяння, винна в цьому злочині і підлягає покаранню за вчинене.

Призначаючи покарання підсудній суд враховує ступінь тяжкості вчиненого
нею злочину, особу винної, яка працевлаштована, за місцем роботи
характеризується позитивно а за місцем проживання негативно, на спеціалізованих
медичних обліках не перебуває, власного майна не має, до адміністративної
відповідальності не притягувалася, у неповній сім'ї виховує двох дітей, вперше
вчинила умисний тяжкий злочин, її особу віднесено до потерпілих від
чорнобильської катастрофи (категорія 4).

Пом'якшує
покарання ОСОБА_2 з'явлення із зізнанням. Щире каяття з її боку у судовому
засіданні не знайшло свого підтвердження.

Її
покарання обтяжує вчинення злочину у стані алкогольного сп'яніння.

З
урахуванням викладеного суд дійшов висновку що для виправлення підсудної і
попередження нових злочинів ОСОБА_2 необхідно й достатньо призначити покарання
у вигляді позбавлення волі на певний строк, але зі звільненням від відбування
покарання з випробуванням, встановленням іспитового строку та покладенням
обов'язків.

Речові
докази та судові витрати відсутні. Цивільний позов не заявлено.

Керуючись
ст. ст. 323, 324 КПК України, суд -

засудив:

ОСОБА_2
визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ст. 121 ч. 1 КК України і
призначити їй покарання - 5 (п'ять) років позбавлення волі.

На
підставі ст. 75 КК УкраїниОСОБА_2 звільнити від відбування призначеного
покарання, якщо вона протягом 2 (двох) років іспитового строку не
вчинить нового злочину і виконає покладені на неї за ст. 76 КК України
обов'язки:

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без
дозволу органу кримінально - виконавчої системи;

- повідомляти органи кримінально - виконавчої системи про
зміну місця проживання;

- періодично з'являтися для реєстрації в органи
кримінально - виконавчої системи.

Запобіжний захід ОСОБА_2 до набрання вироком сили залишити без змін,-
підписка про невиїзд.

Речові
докази і судові витрати відсутні. Цивільний позов не заявлено.

На вирок
протягом 15 діб з моменту його проголошення може бути подана апеляція до
апеляційного суду Чернігівської області через Ріпкинський районний суд.

Суддя
В. І. Шляхов