У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого Селівона
О.Ф.,

суддів Пивовара
В.Ф., Кузьменко О.Т. за участю прокурора Сухарєва О.М.

розглянула в судовому засіданні в
м. Києві 11 жовтня 2007 року кримінальну справу за касаційною скаргою
засудженого ОСОБА_1 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської
області від 29 серпня 2005 року та ухвалу колегії суддів судової палати у
кримінальних справах апеляційного суду Закарпатської області від 10 січня 2006
року щодо нього.

Цим вироком
ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Ужгорода, раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 149 КК України, і призначено йому покарання
5 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Прийнято рішення щодо речових доказів.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного
суду Закарпатської області від 10 січня 2006 року вирок щодо ОСОБА_1 залишено
без зміни.

Згідно з вироком ОСОБА_1 засуджено за те, що він на початку жовтня 2003
року, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_2 та невстановленою слідством особою
на ім′я «ОСОБА_3», з метою здійснення щодо людини незаконної угоди, пов′язаної
з її законним переміщенням за її згодою через державний кордон України для
подальшого продажу чи іншої передачі іншій особі (особам) з метою сексуальної
експлуатації, виготовив для потерпілої ОСОБА_4 необхідні для виїзду за кордон
документи, довів до її відома умови роботи та чинив на неї психологічний тиск,
таким чином створюючи умови для її вивезення в Чеську Республіку, куди
намагався її вивезти.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1 просить судові рішення щодо нього
скасувати, а справу закрити за відсутністю в його діях складу злочину, мотивуючи
тим, що досудове та судове слідство у справі проведено неповно, однобічно і
упереджено, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки
ґрунтуються на непослідовних та суперечливих показаннях потерпілої і свідків, а
його винність у вчиненні інкримінованого йому злочину не доведено. Зазначає, що
докази зґвалтування потерпілої ОСОБА_4 ним, ОСОБА_2 та іншою особою у справі
відсутні, її переміщення через кордон не було примусовим, оскільки вона
добровільно сіла в автомобіль, яким доїхала до КПП «Шегені», а він лише допоміг
їй за грошову винагороду виготовити туристичну візу для виїзду в Чехію в
особистих цілях. Посилається на невідповідність мотивувальної частини вироку
вимогам ст. 334 КПК України, зокрема тому, що суд всупереч вимогам ст. 275
цього Кодексу у мотивувальній частині вироку послався на прізвища осіб, за
попередньою змовою з якими він начебто вчинив злочин, яким не було пред′явлено
обвинувачення і розгляд справи щодо яких не провадився. Просить викликати його
в засідання суду касаційної інстанції для дачі пояснень.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який вважав, що касаційну
скаргу засудженого необхідно задовольнити частково, судові рішення щодо нього
змінити, виключивши з них посилання на прізвища осіб, за попередньою змовою з
якими ОСОБА_1 вчинив інкримінований йому злочин, а в решті вирок та ухвалу щодо
нього залишити без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи
касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вона підлягає задоволенню
частково з таких підстав.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні злочину, за який його
засуджено, відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується
дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.

Доводи ОСОБА_1 про добровільність наміру ОСОБА_4 виїхати в Чехію для роботи
у сфері надання сексуальних послуг і його непричетність до створення умов для
її виїзду з цією метою перевірялися під час розгляду справи судами першої та
апеляційної інстанцій і обґрунтовано визнані безпідставними з наведенням
відповідних мотивів такого рішення у вироку та ухвалі.

Так, потерпіла ОСОБА_4 розповіла, що на початку жовтня 2003 року її
приятель ОСОБА_5 познайомив її з ОСОБА_2, який під час зустрічі з ними у кав′ярні
«Леон» по вул. Л. Толстого в м. Ужгороді, де до них приєднався ОСОБА_1,
запропонував їй роботу в Чехії у сфері надання сексуальних послуг, на що вона
погодилась і вони всі разом поїхали у фотоательє, де вона сфотографувалася для
закордонного паспорту. Через декілька днів ОСОБА_2, ОСОБА_1 та особа на ім′я
«ОСОБА_3» зґвалтували її та забрали залікову книжку, після чого вона
відмовилась їхати в Чехію. Проте, особа на ім′я «ОСОБА_3» декілька разів
телефонувала їй і погрожувала, а ОСОБА_2, утримуючи у себе її залікову
книжку, вимагав відшкодувати витрати на
виготовлення документів для виїзду за кордон в сумі 1250 доларів США та знайти
замість себе трьох-чотирьох дівчат для роботи в Чехії у сфері надання
сексуальних послуг. Не маючи можливості виконати ці вимоги, ОСОБА_4 була
вимушена погодитися на виїзд до Чехії і 18 та 20 лютого 2004 року зустрілася з
ОСОБА_1, який розповів їй про умови майбутньої роботи, проживання, відрахування
із заробітку та порядок виїзду і 21 лютого посадив в автомобіль «таксі» до м.
Брно, де її мав зустріти ОСОБА_2, але на кордоні з Польщею цей автомобіль було
затримано працівниками міліції.

Показання потерпілої ОСОБА_4 послідовні протягом досудового та судового
слідства і підтверджуються іншими доказами у справі.

Зокрема, свідок ОСОБА_5 показав, що, будучи обізнаним про бажання ОСОБА_4
виїхати за кордон для роботи у сфері надання сексуальних послуг, він познайомив
її зі своїм однокурсником ОСОБА_2, про якого чув, що він може влаштувати
дівчину на таку роботу. Під час зустрічі з останнім у кав′ярні «Леон» по
вул. Л. Толстого в м. Ужгороді до них приєднався ОСОБА_1, якого ОСОБА_2
представив як свого друга, який буде займатися виготовленням за власні гроші
закордонного паспорту і візи для виїзду ОСОБА_4 у Чехію, після чого вони всі
разом поїхали у фотоательє, де ОСОБА_4 мала сфотографуватися для документів,
при цьому остання, маючи намір виїхати за кордон до 2004 року, просила
виготовити документи до цього часу, а ОСОБА_2 та ОСОБА_1 обіцяли в подальшому
детальніше розповісти про майбутню роботу. Коли ОСОБА_5 зустрів ОСОБА_4 у січні
2004 року, вона повідомила йому, що ОСОБА_2, ОСОБА_1 та особа на ім′я
«ОСОБА_3» зґвалтували її і переслідують, примушуючи їхати в Чехію займатися
проституцією.

Під час пред′явлення осіб для впізнання ОСОБА_5 упізнав ОСОБА_2 та
ОСОБА_1, про що свідчать дані відповідних протоколів.

Як убачається з показань свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 і ОСОБА_8, ОСОБА_1
організував відправлення ОСОБА_4 до Чехії автомобілем «таксі».

Очевидець зустрічей ОСОБА_4 з ОСОБА_1 свідок ОСОБА_9 підтвердив, що
останній розповідав їй про умови її проживання в Чехії та роботи у сфері
надання сексуальних послуг, а також
виготовив їй необхідні для виїзду в Чехію документи і організував цей виїзд.

Згідно з даними протоколу пред′явлення особи для впізнання ОСОБА_9
упізнав ОСОБА_2 як особу, яка мала зустріти ОСОБА_4 у м. Брно Чехії.

Сукупністю зазначених та інших доказів у справі, які узгоджуються між
собою, підтверджуються обставини готування ОСОБА_1 за попередньою змовою з
іншими особами до здійснення щодо ОСОБА_4 незаконної угоди, пов′язаної з
її законним переміщенням за її згодою через державний кордон України для
подальшого продажу чи іншої передачі іншій особі (особам) з метою сексуальної
експлуатації.

Стосовно твердження ОСОБА_1 про відсутність у справі доказів зґвалтування
ОСОБА_4 ним, ОСОБА_2 та іншою особою, то зазначений злочин йому не
інкримінувався.

Дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 149 КК України кваліфіковано
правильно.

Натомість, в мотивувальній частині вироку щодо ОСОБА_1 суд всупереч вимогам ст. ст. 275, 334 КПК України
щодо провадження розгляду справи тільки відносно підсудних і тільки в межах
пред′явленого їм обвинувачення та зазначення в мотивувальній частині
обвинувального вироку формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, та
доказів, на яких ґрунтується висновок суду щодо кожного підсудного, вказав на
вчинення злочину ОСОБА_1 за попередньою змовою з ОСОБА_2, кримінальну справу
щодо якого виділено в окреме провадження,
та невстановленою слідством особою на ім′я «ОСОБА_3»,
обвинувачення яким не пред′являлося і розгляд справи щодо яких не
провадився.

За таких обставин судові рішення щодо ОСОБА_1 підлягають зміні з
виключенням із зазначеного в них формулювання обвинувачення прізвища та імені
осіб, за попередньою змовою з якими ОСОБА_1 вчинив злочин, за який його
засуджено.

Клопотання засудженого ОСОБА_1 про виклик його
для дачі пояснень до суду касаційної інстанції не підлягає задоволенню,
оскільки згідно з ч.1 ст.391 КПК України таке клопотання при касаційній
перевірці судових рішень, визначених у ч.2 ст.383 КПК України, не є
обов'язковим для суду касаційної інстанції, а необхідності у його виклику до
касаційного суду не вбачається.

З урахуванням наведеного, керуючись ст. ст. 395, 396 КПК України, колегія
суддів

у х в а л и л а :

касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 задовольнити частково.

Вирок Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської області від 29 серпня 2005 року та ухвалу
колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду
Закарпатської області від 10 січня 2006 року щодо ОСОБА_1 змінити.

Виключити із зазначеного у вироку та ухвалі формулювання обвинувачення
прізвище та ім′я осіб, за попередньою змовою з якими ОСОБА_1 вчинив
злочин, за який його засуджено, зазначивши, що ОСОБА_1 вчинив цей злочин за
попередньою змовою з особою, кримінальну справу щодо якої виділено в окреме
провадження, та з невстановленою слідством особою.

Судді:

Селівон О.Ф. Пивовар В.Ф. Кузьменко
О.Т.

З оригіналом згідно:

Суддя Верховного Суду України О.Ф.
Селівон