Справа № 357/3442/15-к
1-кп/357/320/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24.03.2015 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора військової прокуратури Білоцерківського гарнізона ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні угоду про визнання винуватості між обвинуваченим та прокурором військової прокуратури від 05.03.2015 року в кримінальному провадженні №0000101 від 26.12.2014 року за ст.407 ч.3 КК України щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Велика Олександрівка, Бориспільського району, Київської області, громадянина України, із середньою освітою, розлученого, на утриманні має малолітню дочку ОСОБА_6 , 10 років, не працюючого, раніше не судимого, призваного за мобілізацією 13 квітня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_2 , проходить військову службу на посаді майстра - номера обслуги зенітного артилерійського взводу 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 (п/п НОМЕР_2 ), солдата, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

В С Т А Н О В И В:
Органами досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що будучи призваним по мобілізації, військовослужбовцем та проходячи військову службу на посаді майстра - номера обслуги зенітного артилерійського взводу 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 (п/п НОМЕР_2 ) у АДРЕСА_2 , з 1 вересня до 3 лютого 2014 року не з`являвся вчасно на службу без поважних причин, тобто в нез`явленні військовослужбовцем (крім строкової служби) вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України.

Обвинувачений визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення, у вчиненому щиро розкаявся, суду показав, що після проходження служби в зоні АТО прибув за своїм місцем проживання, де мешкає із матір`ю похилого віку. Його брата також мобілізували в АТО, а тому мати залишилась без підтримки, він також після АТО страждав на різні розлади здоров`я, внаслідок чого проходив лікування стаціонарно, про що не повідомляв командування військової частини, в чому розкаюється. Просить затвердити угоду про визнання винуватості між ним та прокурором.

Суд, заслухавши учасників судового розгляду кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, прийшов до висновку, який мотивує наступним чином.

05.03.2015 року сторони кримінального провадження, прокурор військової прокуратури Білоцерківського гарнізона ОСОБА_3 з одного боку, та обвинувачений ОСОБА_4 з іншого боку, на підставі ст.ст.468, 469, 472 КПК України уклали угоду про визнання винуватості на наступних умовах: обвинувачений ОСОБА_4 , розуміючи наслідки укладення та затвердження угоди, а саме обмеження свого права оскарження вироку згідно з положеннями ст.394 і 424 КПК України, та відмову від здійснення прав, передбачених пунктом 1 частини 4 статті 474 цього Кодексу (зокрема, права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має право: мовчати і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подавати клопотання про виклик свідків і подавати докази, що свідчать на його користь), а також будучи обізнаним про наслідки невиконання угоди, які полягають у праві прокурора при невиконанні угоди протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутись до суду з клопотанням про скасування вироку, а у разі умисного невиконання ним угоди - бути притягнутим до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України, взяв на себе зобов`язання беззастережно визнати обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.407 КК України та погодився на призначення йому за цією статтею покарання з застосуванням ст.69 КК України у виді 3-х місяців арешту з відбуванням покарання на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У судовому засіданні прокурор, розуміючи, що наслідком укладення та затвердження угоди для нього буде обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394, 424 цього Кодексу та позбавлення права вимагати в подальшому притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за відповідне кримінальне правопорушення, будучи обізнаним про своє право у випадку невиконання обвинуваченим угоди про визнання винуватості протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутись до суду з клопотанням про скасування вироку, просив угоду затвердити.

Вислухавши учасників кримінального провадження, переконавшись, що укладення угоди є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або обіцянок чи будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою, суд вважає, що угода підлягає затвердженню, на підставі такого.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч.3 ст.407 КК України, оскільки своїми умисними діями, які виразились в нез`явленні військовослужбовцем (крім строкової служби) вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 407 КК України.

Злочин, передбачений ч.3 ст.407 КК України, відповідно до ст.12 ч.2 КК України є злочином середньої тяжкості.

Зміст угоди відповідає вимогам ст.472 КПК України, підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, відсутні.

Таким чином, враховуючи, що умови угоди не суперечать закону, правова кваліфікація кримінального правопорушення є правильною, фактичні підстави для визнання винуватості наявні, умови угоди не суперечать інтересам суспільства та не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб чи держави, виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань можливе, суд вважає, що підстави для відмови у затвердженні угоди, передбачені ч.7 ст.474 КПК України, відсутні, остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити з застосуванням ст.69 КК України, що узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості та не суперечить вимогам закону, так як ОСОБА_4 щиро розкаюється у вчиненому кримінальному правопорушення, вчинив злочин внаслідок збігу тяжких сімейних обставин стану свого здоров`я, захворювань, які пов`язані з проходження служби в АТО, обвинувачений піклується матір`ю похилого віку, своєю малолітньою дочкою ОСОБА_6 шляхом сплати аліментів на утримання дитини, що визнається судом обставинами, які значно знижують ступінь суспільної небезпеки особи обвинуваченого та пом`якшують відповідальність обвинуваченого за вчинене, тобто маються підстави для застосування вимог ст.69 КК України при призначенні остаточного покарання обвинуваченому ОСОБА_4 .

Речові докази по справі, судові витрати відсутні, запобіжний захід у виді тримання під вартою на гауптвахті ОСОБА_4 слід залишити без змін.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 374 ,474,475 КПК України , суд -

З А С У Д И В :
Затвердити угоду про визнання винуватості від 05.03.2015 року, укладену у кримінальному провадженні №0000101 від 26.12.2014 року за ст.407 ч.3 КК України між прокурором військової прокуратури Білоцерківського гарнізона ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 ..

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.407 КК України, на підставі якої із застосуванням ст.69 КК України призначити узгоджене між сторонами покарання у виді арешту строком на 3(три) місяці з відбуванням покарання на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Строки відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з часу фактичного затримання, 03 лютого 2015 року, 11 годин, запобіжний захід у виді тримання під вартою залишити без змін та утримувати на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд з підстав, передбачених ст.394 КПК України протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1