Ухвала

іменем україни

19 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_10,

суддів: ОСОБА_11, ОСОБА_12,

при секретарі

судового засідання ОСОБА_13,

за участю прокурора ОСОБА_14,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у межах кримінального провадження за № 000006 касаційні скарги прокурора, захисника та засудженого на вирок Апеляційного суду Херсонської області від 04 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Новотроїцького районного суду Херсонської області від 24 лютого 2014 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця АДРЕСА_1, громадянина України, такого, що не має судимості,

засуджено за ч. 2 ст. 146 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік.

У вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2, 3 ст. 152, ч. 2 ст. 153 КК, ОСОБА_2 визано невинуватим та виправдано за недоведеністю.

Апеляційний суд скасував вирок місцевого суду і постановив свій, яким визнав ОСОБА_2 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень у виді злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 153 КК, та призначив йому покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 146 КК - на строк два роки; за ч. 3 ст. 152 КК - на строк сім років; за ч. 2 ст. 153 КК - на строк чотири роки, а на підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів остаточно - на строк сім років. З обсягу обвинувачення виключено ч. 2 ст. 152 КК як зайву.

За вироком апеляційного суду ОСОБА_2 визнано винуватим у тому, що він 31 липня 2010 року близько 03.12 год. на АЗС «Лукойл-Україна» по вул. Таврійській, 1а в смт Чаплинці Херсонської області, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, за попередньою змовою з особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження у зв'язку з розшуком, з метою згвалтування ОСОБА_4 позбавив останню волі, а саме, шляхом застосування фізичного насильства посадив у салон автомобіля іноземного виробництва, за кермом якої була невстановлена особа, з якою вивіз потерпілу за межі вказаного населеного пункту і насильно утримував приблизно до 06.00 год. того ж дня.

Разом з невстановленою особою нетверезий ОСОБА_2 з метою зґвалтування привіз ОСОБА_4 у лісосмугу на 56 км дороги Т-22-02 «Нова Каховка - Армянськ», де в автомобілі, погрожуючи вбивством, з застосуванням фізичного насильства (заподіяв потерпілій легких тілесних ушкоджень) близько 04.00 год. згвалтував потерпілу, а потім задовольнив з нею статеву пристрасть неприродним способом. Після цього потерпілу зґвалтувала невстановлена особа.

Потім близько 05.30 год. вони привезли ОСОБА_4 у лісосмугу на відстані 50-70 м від дороги «Нова Каховка - Чаплинка» та 100 м від вежі телевізійного ретранслятора біля смт Чаплинки, де ОСОБА_2, скориставшись подавленою волею потерпілої, з застосуванням фізичного насильства витягнув її з автомобіля та повторно зґвалтував. При цьому невстановлена особа, перебуваючи поруч, сприяла цьому.

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати вирок апеляційного суду та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції у зв'язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, окільки, на думку прокурора, вирок апеляційного суду не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, а призначене покарання у виді позбавлення волі належним чином не мотивовано.

Захисник у скарзі просить скасувати вирок апеляційного суду та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції у зв'язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки вважає, що цей суд вийшов за межі пред'явленого обвинувачення, не звернув уваги на суперечливість показань потерпілої, їх неузгодженість з іншими доказами, усіх її показань не дослідив. Також скаржник вважає, що у матеріалах судового провадження відсутній звукозапис деяких судових засідань.

Засуджений ОСОБА_2 у касаційній скарзі також просить скасувати вирок апеляційного суду на тих саме підставах та закрити кримінальне провадження за відсутністю у його діях складу будь-якого злочину. При цьому ще зазначає, що апеляційний суд не узяв до уваги доказів його невинуватості і неправильно оцінив висновки судових експертиз.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення касаційних скарг сторони захисту (захисник та засуджений просили переглянути судові рішення у касаційному порядку без їх участі) і не підтримав касаційної скарги сторони обвинувачення, обговоривши доводи, викладені у скаргах, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню на таких підставах.

Свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень у виді злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 153 КК, суд апеляційної інстанції зробив на підставі доказів, досліджених та оцінених ним із дотриманням вимог чинного кримінального процесуального законодавства, про що у вироку навів докладні мотиви згідно зі статтями 374, 420 КПК.

Зокрема, апеляційний суд обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку сукупність таких доказів, як: показання потерпілої ОСОБА_4 (про незаконне позбавлення волі та насильницькі дії сексуального характеру щодо неї з боку ОСОБА_2 та невстановленої особи), які узгоджуться з даними, що містяться: у протоколах огляду місця події (який відповідає вимогам кримінального процесуального закону, а отже є нележним і допустимим доказом); у висновках судово-медичної експертизи (про заподіяння потеріплій легких тілесних ушкоджень); у показаннях свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9; у речовому доказі (відеозапису подій на автозаправці, де потерпілу проти її волі ОСОБА_2 посадив в автомобіль).

У кримінальному провадженні не містяться даних, які б свідчили про зацікавленість потерпілої та вказаних свідків обмовити засудженого, з яким до встановлених у вроку подій вони не були знайомі. Щодо показань потерпілої, які, на думку сторони захисту, є суперечливими, то з цим погодитись не можна, адже вони були завжди послідовними в частині того, що засуджений незаконно позбавив її волі, насильно затягнувши в автомобіль, а потім разом з невстановленою особою згвалтував та задовольнив статеву пристрасть неприродним способом.

Не виключає винуватості ОСОБА_2 той факт, що він наступного дня давав потерпілій 800 грн, адже за встановлених у вироку обставин він це зробив для нерозголошення ОСОБА_4 того, що він з нею зробив.

Отже, доводи про те, що ОСОБА_2 не вчиняв інкримінованих злочинів, є безпідставними. Ці доводи та доводи про те, що потерпіла його обмовила, добровільно сіла в машину та поїхала з ним, що статевих зносин у нього з ОСОБА_4 не було, суд апеляційної інстанції належно перевірив та навів у вироку свої висновки про їх необґрунтованість.

Зокрема, про вчинення засудженим кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 2 ст. 146 КК (викрадення людини за поперденьою змовою групою осіб), свідчить активний характер його дій, коли він взяв потерпілу за руку та затягнув в машину незважаючи на її опір, що відображено у відеозапису з камер спостереження на автозаправці, а також у показаннях потерпілої та свідка ОСОБА_6 За показаннями свідка ОСОБА_7 ОСОБА_6 попросила його зателефонувати у міліцію у зв'язку з протиправними діями стосовно ОСОБА_4

Доводи засудженого про те, що він не змушував потерпілу вступати у статеві зносини спростовуються усіма зібраними у провадженні доказами, які узгоджуються між собою та є належними і допустимими.

За таких обставин діяння ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 153 КК у вироку кваліфіковано правильно.

Підстав вважати, що суд вийшов за межі пред'явленого обвинувачення, а у провадженні відсутні звукозаписи частини судових засідань, немає.

Призначаючи покарання, суд урахував усі обставини кримінального провадження і, дотримуючись вимог статей 65, 70 КК, визначив остаточне покарання у мінімальних межах, яке відповідає вчиненому та особі засудженого, є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення й попередження вчинення нових злочинів.

Усі ці доводи засудженого, аналогічні зазначеним у касаційній скарзі, за апеляційними скаргами ретельно перевірив апеляційний суд і для їх спростування у своєму вироку навів відповідні аргументи з дотриманням вимог ст. 420 КПК.

Таким чином, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотних порушень вимог кримінального процесуального, які би тягли за собою скасування вироку апеляційного суд, про що йдеться у касаційних скаргах, колегія суддів не вбачає.

Тому касаційні скарги не може бути задоволено.

Керуючись статтями 433, 436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Вирок Апеляційного суду Херсонської області від 04 вересня 2014 року щодо ОСОБА_2 залишити без зміни, а касаційні скарги засудженого, захисника та прокурора - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12