Справа №
11-487/2007року Головуючий
в 1-й інстанціїКелъбуса
ст.286 ч.2, 135 ч.1 КК України Доповідач
УХВАЛА

ІМ'ЯМ УКРАЇНИ

14 серпня 2007 року
колегія судців судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду
Хмельницької області в складі:

Головуючого Ковтуна В.П., суддів Суслова М.І., Дуфнік
Л.М., з участю прокурора Бірюченка С.В., захисника
ОСОБА_3представника потерпілого ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2

розглянула у
відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальну справу за
апеляціями потерпілого ОСОБА_1 і прокурора, яка приймала участь у розгляді
справи, на вирок Городоцького районного суду від 21 травня 2007 року.

Цим вироком

ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, уродженця та мешканцяАДРЕСА_1, українця,
громадянина України, з повною середньою освітою, неодруженого, не працюючого,
раніше не судимого, засуджено:

за ст.286 ч.2
КК України на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати всіма
видами транспортних засобів строком на 1 рік 6 місяці;

за ст.. 135 ч. 1 КК України на 2 роки позбавлення волі, а на
підставі ст.. 70 КК України, остаточно
призначено 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати всіма видами
транспортних засобів строком на 1 рік 6 місяці.

Відповідно ст.
75 КК України його звільнено від відбування покарання з випробовуванням з
іспитовим строком на 2 роки.

Запобіжний захід засудженому залишено попередній -
підписку про невиїзд.

У відповідності
ст. 76 КК України його зобов'язано не виїжджати за межі України на постійне
проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої системи та повідомляти їх
про зміну місця проживання.

Стягнуто з
засудженого на користь: ОСОБА_1 8700 грн. моральної шкоди; Ярмолинецької ЦРЛ -
120 грн. 64 коп.; Хмельницької обласної лікарні 711 грн. 36 коп. та 1323 грн.
86 коп. за проведення експертизи.

За вироком суду
ОСОБА_4 засуджено за те, що він в ніч на 7 лютого 2005 року, керуючи
автомобілем Ауді-80, державний номерний знак НОМЕР_1, по частково вкритій
снігом дорозі, сполученням смт. Ярмолинці - м. Городок, при під'їзді до с
Пільний Олексинець, в порушення вимог п.п. 2.3.6, 12.1, 12.2, 12.3 Правил
дорожнього руху України, проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку та
скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_1 В результаті ДТП потерпілому заподіяні тяжкі
тілесні ушкодження.

Крім того,
засуджений, скоївши наїзд на потерпілого, не виконав вимоги п. 2.10 Правил
дорожнього руху, залишив потерпілого на сніговій поверхні узбіччя дороги при
температурі повітря -27 °С, поставивши того в небезпечний для життя стан.

В апеляції
потерпілий просить вирок суду скасувати, призначивши ОСОБА_4більш суворе
покарання. При цьому стверджує, що при призначенні покарання суд зіслався на
його щире каяття, що не може бути обґрунтованим, оскільки засуджений як під час
досудового слідства так і в суді всіма засобами намагався постійно уникнути
відповідальності, висуваючи різні версії дорожньо-транспортної пригоди та майже
не відшкодував завданої шкоди. Просить стягнути з засудженого 20000 грн.
моральної шкоди, оскільки в результаті ДТП
став інвалідом II групи, фактично втратив працездатність, і практично не
може обходитись в повсякденному житті без сторонньої допомоги.

Прокурор в своїй
апеляції просить вирок суду скасувати за м'якістю, постановивши новий, яким
призначити ОСОБА_4покарання згідно вимог ст.ст. 286 ч.2, 135 ч.1, 70 КК України
4 роки позбавлення волі з позбавлення права керувати всіма видами транспортних

2

засобів на 3 роки. При цьому вважає, що суд при обранні
міри покарання порушив вимоги ст..
65 КК України та необгрунтовано звільнив його від відбування покарання з
випробуванням.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду, прокурора на підтримку доводів апеляції,
потерпілого та в його інтересах представника про необхідність скасування вироку
з призначенням більш суворого покарання засудженому і збільшення стягнення за
спричинення моральної шкоди, засудженого та в його інтересах захисника на їх
заперечення, перевіривши та вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової
палати

знаходить:

апеляції прокурора, як таку, що
задоволенню не підлягає, а потерпілого - до часткового задоволення.

Вина ОСОБА_4 у
вчиненому злочині при викладених у вироку обставинах доведена зібраними по
справі та дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, в суді
засуджений свою вину визнав повністю і показав, що дійсно в ніч на 7.02.2005
року біля 24 год., рухаючись
на автомобілі Ауді -80 в напрямку с
Пільний Олексинець із ввімкненим ближнім світлом фар, відчув удар з правої
сторони передньої частини автомобіля і побачив постать людини, яка падала,
розбивши лобове скло. Зупинившись він підійшов до потерпілого та переконавшись,
що той живий, залишив його і поїхав додому.

Окрім
визнавальних показів засудженого, його вина у вчиненні ДТП підтверджується
показами потерпілого ОСОБА_1 , свідків ОСОБА_5 ОСОБА_6. з пояснень яких
вбачаються обставини порушення засудженим Правил дорожнього руху, внаслідок
якого потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження, залишення його ОСОБА_4 в
небезпеці та надання свідками тому необхідної допомоги.

Об'єктивно вина
ОСОБА_4 підтверджується протоколами огляду місці події, транспортного засобу,
висновком судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_1, з якого вбачається,
що останній отримав тяжкі тілесні ушкодження, що викликали стійку втрату
працездатності та іншими матеріалами кримінальної справи.

Проаналізувавши
вчинене та оцінивши в сукупності усі докази, суд обґрунтовано прийшов до
висновку про доведеність вини засудженого у вчинених злочинах, вірно
кваліфікувавши його дії за ст. ст. 286 ч.2, 135 ч.1 КК України.

Міра покарання
тому обрана згідно вимог ст. ст. 50 і 65 КК України з врахуванням ступені
тяжкості вчиненого злочину, особистості винного та конкретних обставин по
справі.

При обранні
покарання суд врахував всі обставини, які пом'якшують та обтяжують його.

Апеляційна
інстанція, дослідивши доводи апелянтів в частині призначеного покарання
ОСОБА_4приходить до переконання про обґрунтованість вироку місцевого суду і не
знаходить підстав для його скасування, зміни чи обтяження покарання.

З вказаних підстав колегія суддів
не може погодитися і з твердженнями потерпілого про м'якість призначеного
покарання засудженому.

Разом з тим,
вимоги потерпілого ОСОБА_1 про необґрунтованість вироку в частині вирішення
цивільного позову, в результаті якого йому безпідставно зменшено відшкодування
моральної шкоди, заслуговують на увагу.

У відповідності
з ч.1 ст. 1167 ЦК України
підставою відповідальності за завдану моральну шкоду передбачається її
відшкодування особою, яка її спричинила своїми неправомірними діями.

Судом в
неповному обсязі враховано, що ОСОБА_1
внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримав тяжкі тілесні ушкодження,
втратив свою працездатність, його визнано інвалідом II групи,
травмована рука майже не функціонує, без сторонньої допомоги він не може
одягтися, від спричинених ушкоджень він довгий час лікувався, втратив
заробіток, поніс матеріальні збитки. Вказане спричинило йому додаткові моральні
і духовні страждання в спілкуванні з односельчанами.

Наведені
обставини переконують апеляційну інстанцію в необхідності збільшення
відшкодування за спричинення моральної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_1 в
значно більшій сумі.

3

З врахуванням викладеного та
керуючись ст. ст. 362,
365, 366 КПК України, колегія суддів судової палати, -

ухвалила:

апеляцію прокурора залишити без
задоволення, а потерпілого - частково задоволити.

Вирок
Городоцького районного суду від 21 травня 2007 року щодо ОСОБА_4 в частині
задоволення моральних вимог потерпілого ОСОБА_1 змінити, збільшивши розмір
відшкодування до 20 (двадцяти) тисяч гривень.