Справа № 450/2485/13-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/35/14 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2014 року, колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючого-судді : - ОСОБА_2
суддів : - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі : - ОСОБА_5
з участю прокурора : - ОСОБА_6
потерпілого: - ОСОБА_7
обвинувачених: - ОСОБА_8 , ОСОБА_9
їх захисників: - ОСОБА_10 , ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові кримінальну справу за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Пустомитівського району Львівської області ОСОБА_12 на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 листопада 2013 року стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 357 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком :
ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Семенівка, Пустомитівського району, Львівської області, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, не працюючого, не військовозобов`язаного, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , згідно ст. 89 КК України несудимого, -

обвинуваченого за ст. 357 ч.3 КК України, визнаного невинним та виправданого за відсутністю в його діях складу злочину.
ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 185 ч.2 КК України, та призначено покарання у виді 3 років обмеження волі.
Згідно ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням, надавши іспитовий строк 2 роки, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, праці та навчання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
Захід забезпечення кримінального провадження у виді особистого зобов`язання ОСОБА_8 залишено без зміни до звернення виконання вироку.

ОСОБА_9 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , українця, громадянина України, уродженця с. Лани Пустомитівського району Львівської області, з середньою освітою, не одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, не працюючого, не військовозобов`язаного, зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_3 , згідно ст. 89 КК України такого, не судимого, -

обвинуваченого за ст. 357 ч.3 КК України, визнаного невинним та виправданого за відсутністю в його діях складу злочину.
ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 185 ч.2 КК України, та призначено покарання у виді 2-х років обмеження волі.
Згідно ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування покарання з випробуванням, надавши іспитовий строк 1 рік, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, праці та навчання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
Захід забезпечення кримінального провадження у виді особистого зобов`язання ОСОБА_9 залишено без зміни до звернення виконання вироку.
По справі вирішено питання речових доказів.
За вироком суду, 29.04.2013 року близько 00 год. 00 хв. у Львівській області Пустомитівському районі смт. Щирець неподалік магазину « 24 години» ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , за попередньою змовою групою осіб, таємно викрали чуже майно, зокрема золоті вироби у вигляді ланцюжка вагою 30 гр. вартістю 12000 грн. з кулоном вагою 7 гр. вартістю 2800 грн., гроші в сумі 300грн., членський квиток № НОМЕР_1 Львівського обласного товариства мисливців та рибалок «Лісівник» і паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , які належали потерпілому ОСОБА_7 та знаходились у транспортному засобі марки «ВАЗ 21099» номерний знак НОМЕР_3 , у барсетці потерпілого, яка була на його тілі.
На вказаний вирок суду прокурор, який брав участь у судовому розгляді кримінального провадження ОСОБА_12 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 11.11.2013 року скасувати у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_8 за ч.2 ст. 186 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі та за ч.3 ст. 357 КК України на 2 роки обмеження волі. Відповідно до ст. 70 КК України призначити остаточну міру покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі. Згідно ст. 75 КК України звільнити від відбування обраного покарання з випробуванням, надавши іспитовий строк 3 роки та ОСОБА_9 за ч.2 ст. 186 КК України 4 роки 6 місяців позбавлення волі та за ч.3 ст. 357 КК України призначити покарання у виді 2 років обмеження волі. Відповідно до ст. 70 КК України призначити остаточну міру покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі. Згідно ст. 75 КК України звільнити від відбування обраного покарання з випробуванням, надавши іспитовий строк 3 роки. Мотивує це тим, що вирок суду незаконний і такий, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неповнотою судового розгляду, та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що суд ухвалив вказаний вирок з порушенням вимог п.6 ч.2, п.п. 1, 3 ч.3 ст. 374 КПК України, відповідно до якої у вступній частині вироку зазначаються сторони кримінального провадження, та в мотивувальній частині вироку у разі визнання особи виправданою формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення, знаючи докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви не врахування окремих доказів.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу, пояснення потерпілого ОСОБА_7 , який просив відшкодувати йому шкоду, а щодо апеляційної скарги покладається на суд, пояснення обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які заперечили апеляційну скаргу прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така до задовольняння не підлягає виходячи з наступного.
В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 свою винуватість у вчиненому кримінальному правопорушенні визнали повністю.
Незважаючи на визнання своєї винуватості засудженими, їх винуватість у вчиненому, підтверджена та доведена зібраними по справі доказами, а саме:
- показами потерпілого ОСОБА_7 (т.1 а.с. 16-18);
- протоколами проведення із ОСОБА_8 та ОСОБА_9 слідчого експерименту з фототаблицею від 27.06.2013 року (а.с. 46-50, 66-70).
Апелянт зазначає, що суд першої інстанції безпідставно виправдав обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ст. 357 ч.3 КК України таке твердження апелянта не може бути задоволене з наступних підстав.
Так, суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 357 ч.3 КК України, характеризується прямим умислом. На кваліфікацію незаконного заволодіння будь-яким способом паспортом або іншим важливим особистим документом мотиви вчинення діяння не впливають. При цьому ст. 357 ч.3 КК України може бути інкримінована особі лише у разі, коли встановлено, що її умисел був спрямований саме на заволодіння відповідним документом. Якщо заволодіння паспортом або іншим важливим особистим документом фактично відбулося за відсутності умислу на це, дії винного утворюють склад відповідного злочину проти власності.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що в діях обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 відсутній умисел на заволодіння паспортом та членським квитком потерпілого ОСОБА_7 , а тому в їх діях відсутній склад злочину, передбачений ст. 357 ч.3 КК України, і за вказаною статтею їх вірно виправдано.
Крім цього судом першої інстанції вірно зазначено, що кваліфікація дій обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ст. 186 ч.2 КК України, оскільки кваліфікувати такі як грабіж слід тоді, якщо дії, розпочаті як крадіжка, але були виявлені потерпілим, і незважаючи на це, продовжені винною стороною з метою заволодіння майном.
В процесі розгляду кримінального провадження апеляційним судом обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 дали пояснення про те, що потерпілий ОСОБА_7 в автомобілі спав, і не чув та не бачив, як вони викрадали його майно.
Про це ж в суді апеляційної інстанції зазначив і сам потерпілий ОСОБА_7 , що він не бачив та не чув сам процес викрадення його майна обвинуваченими.
Крім цього, згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 року «Про судову практику злочинів проти власності» розрізняючи крадіжку та грабіж слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій. А також викраденням є у тому разі коли воно відбувається у присутності потерпілої особи, за умови, що винна особа не знає про ц або вважає, що робить це непомітно для неї.
Судом встановлено, що обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вчинили крадіжку за попередньою змовою групою осіб і така є закінченою, оскільки вони отримали реальну можливість розпорядитись і користуватись протиправно вилученим майном потерпілого ОСОБА_7 .
Судом першої інстанції аналізуючи зібрані по справі докази, вірно доведено винуватість обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні злочину і їх дії вірно кваліфіковано за ч.2 ст. 185 КК України, оскільки вони вчинили таємне викрадення чужого майна (крадіжку) за попередньою змовою групою осіб.
Визнання обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 своєї вини за ст.ст. 186 ч.2, 357 ч.3 КК України свідчить про відсутність усвідомлення та розмежування ними складу злочину наведених статей від складу злочину, передбаченого ст. 185 ч.2 КК України, однак є однією із пом`якшуючих обставин при призначенні їм покарання.
Обираючи обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покарання, судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчиненого, особи винних, які в порядку ст. 89 КК України є такими, що не мають судимості, повністю визнали свою винуватість, сприяли розкриттю злочину, розкаялися у вчиненому, на наркологічному та психіатричному обліках не перебувають, посередньо характеризуються за місцем проживання, мають на утриманні малолітніх дітей, судом враховано пом`якшуючі та відсутність обтяжуючих покарання обставин та вірно обрано покарання в межах санкції статті у виді обмеження волі та зазначено, що їх виправлення можливе без ізоляції від суспільства із застосуванням ст. 75 КК України.
За таких обставин колегія суддів вважає, що вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 листопада 2013 року є законним, обґрунтованим та постановлений відповідно до вимог чинного законодавства.
Під час розгляду апеляційної скарги захисники ОСОБА_10 та ОСОБА_11 звернулись із клопотанням і це письмове клопотання підтримали обвинувачені ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , в якому просять звільнити їх від призначеного покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році», оскільки мають на утриманні неповнолітніх дітей.
Як вбачається із свідоцтва про народження дитини серія НОМЕР_4 ОСОБА_8 має доньку ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 21), та свідоцтва про народження дитини Серія НОМЕР_5 ОСОБА_9 має доньку ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 40).
Вони обоє не позбавлені батьківських прав.
Тому на підставі ст. 1 п. «в» Закону України «Про амністію у 2014 році», їх слід звільнити від призначеного покарання, а визначених запобіжний захід скасувати.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, ст. 1 п. «в» Закону України «Про амністію у 2014 році» від 19 квітня 2014 року (зі змінами внесеними згідно Закону № 1246-VII від 06.05.2014 року), -
У Х В А Л И Л А :

апеляційну скаргу прокурора прокуратури Пустомитівського району Львівської області ОСОБА_12 залишити без задоволення, а вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 листопада 2013 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 без зміни.
Клопотання обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про звільнення від покарання згідно Закону України «Про амністію у 2014 році» - задовольнити.
На підставі пункту п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 19 квітня 2014 року (зі змінами внесеними згідно Закону № 1246-VII від 06.05.2014 року), звільнити ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від призначеного покарання.
Захід забезпечення кримінального провадження у виді особистого зобов`язання щодо них обох скасувати.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4