Справа №162/155/13-к
Номер провадження 1-кс/162/2/2013
У Х В А Л А

14 лютого 2013 року смт. Любешів

Слідчий судя Любешівського районного суду Волинської області Труш В.О.,

за участю секретаря Гичук О.М.,

прокурора Комзюк Н.Н.,

начальника СВ Любешівського РВ УМВС Іванісіка О.О.,

представника потерпілої ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

потерпілої ОСОБА_3,

розглянув скаргу потерпілої ОСОБА_3 на постанову начальника СВ Любешівського РВ УМВС Іванісіка О.О. від 30 січня 2013 року про закриття кримінального провадження, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 подала до суду скаргу на постанову начальника СВ Любешівського РВ УМВС Іванісіка О.О. від 30 січня 2013 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 січня 2013 року за № 0000038, що було об"єднано з кримінальним провадженням № 0000054.

В своїй скарзі зазначає, що начальник СВ Любешівського РВ УМВС України у Волинській області Іванісік О.О. своєю постановою від 30.01.2013 року закрив кримінальне провадження №0000054 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 грудня 2012 року в частині ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, у зв"язку з відсутністю в діянні складу вказаного кримінального правопорушення.

Вважає вказану постанову такою, що підлягає скасуванню, а матеріали кримінального провадження направленню для відновлення досудового розслідування з мотивів неповноти досудового розслідування та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Так, приводом для порушення кримінальної справи став факт порушення правил безпеки дорожнього руху, внаслідок якого автомобіль марки ВАЗ, модель 21074, д.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5, який рухався 27 серпня 2011 року близько 22 год. на автодорозі Р-14 в напрямку смт.Маневичі, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6, яка рухалась в попутному напрямку. В результаті ДТП остання отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому обох кісток лівої гомілки зі зміщенням, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень та садна тім"яної ділянки волосистої частини голови, спинки носа, лівої верхньої кінцівки і лівої лопаткової ділянки спини, синець правого стегна, підшкірні гематоми лівої бокової стінки живота, що відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Слідчим при прийнятті рішення про закриття кримінального провадження не виконані в повному обсязі вказівки прокурора, а саме не складено відповідних планів- схем місця ДТП, місць розташування потерпілої та слідів ДТП з відображенням точних розмірів за участю свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, не проведено очної ставки про обставини відібрання протоколу явки з повинною ОСОБА_5 з ОСОБА_11,

Для проведення судово-автотехнічної експертизи від 14.05.2012 року слідчим були відібрані вихідні дані на основі свідчень та протоколів відтворення обстановки та обставин події за участю свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, де останні вказують, що потерпіла перебувала на відстані приблизно 2-2,2 м до краю правої проїзної частини. Однак, слідчий в постанові про призначення експертизи зазначає цю обставину місцем наїзду приблизно на відстані 2 м від середини проїзної частини по ходу руху транспортного засобу, що є категорично суперечливим іншим матеріалам справи.

Також, при призначенні даної експертизи не враховано ширину даного автомобіля, що є суттєвою обставиною та необхідним вихідним даним для експертизи.

Крім того, з протоколу огляду місця події вбачається, що на узбіччі виявлено сліди шин від автомобіля шириною 23 см, які позначено на план-схемі доданої до протоколу, проте факт наявності слідів від шин та проведення відповідної ідентифікації за розмірами чомусь залишилась поза увагою слідства. На основі зазначеного обставина місця наїзду автомобіля на потерпілу ОСОБА_6 є суперечливою.

Просить скасувати постанову начальника СВ Любешівського РВ УМВС України у Волинській області Іванісіка О.О. від 30.01.2013 року про закриття кримінального провадження за фактом ДТП, що мав місце 27.08.2011 року.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 скаргу підтримали та дали пояснення аналогічні тим, що вказані в її описовій частині.

Прокурор Комзюк Н.Н. та слідчий Іванісік О.О. проти задоволення скарги заперечили, вказавши, що, на їх думку, досудове розслідування проведено повно та об'єктивно, а прийняте слідчим рішення відповідає вимогам КПК.

Заслухавши пояснення потерпілої та її представника, думку слідчого та прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження № 0000054, приходжу до висновку, що скарга не підлягає задоволенню із слідуючих підстав.

Відповідно до ст. 307 КПК України за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування суддя постановляє ухвалу про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов"язання припинити дію; зобов"язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

В судовому засіданні встановлено, що наведені в скарзі обставини неповноти досудового розслідування не є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону і не впливають на всебічність, повноту і об"єктивність дослідження обставин справи та правильність прийнятого рішення.

Зокрема, складання планів-схем до протоколів допиту свідків не є обов"язковим з точки зору кримінального процесуального законодавства, оскільки вони є похідними від самих протоколів, а вся істотна по справі інформація фіксується в протоколі допиту, як процесуально визначеному документі. Разом з тим посилання в скарзі на те, що до протоколів допиту в якості свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не складено планів-схем не відповідає дійсності, що стверджується матеріалами кримінального провадження ( т.1 а.с.а.с. 160, 163, 166, 169 ), де наявні такі додатки.

Явка з повинною відповідно до п.3 ч.1 ст.94 КПК України в редакції 1960 року (Кодекс діяв на момент порушення кримінальної справи та проведення досудового розслідування) є одним з приводів до порушення кримінальної справи, а відповідно до п.1 ч.1 ст.66 КК України є обставиною, що пом"якшує покарання. Не вдаючись до визначення допустимості вказаного процесуального документу з точки зору кримінально- процесуального законодавства, з огляду на те на якій стадії процесу ОСОБА_5 її подав, слід зазначити, що в ній вказується лише на сам факт причетності заявника до скоення ДТП, який до речі не оспорюється останнім, без деталізації цієї події. А тому будь-які процесуальні дії по перевірці тільки факту подання явки з повинною, в тому числі проведення очної ставки особи, яка звернулася із зізнанням з особою, яка прийняла явку з повинною, є не доречними, оскільки не можуть нести інформації, що безпосередньо відноситься до причин та умов ДТП.

Що стосується вихідних даних місця скоєння ДТП при призначенні судово-автотехнічної експертизи, невідповідність яких оскаржується, то з врахуванням ширини проїжджої частини дороги, ширини автомобіля, яка є сталою для відповідної марки транспортного засобу, визначення термінів приблизно 2-2,2м до краю правої проїжджої частини та приблизно на відстані 2.0м від середини проїжджої частини по ходу руху транспортного засобу, є не категорично суперечливим матеріалам справи, як зазначається в скарзі, а навпаки узгоджуються з такими.

Крім того, як пояснив слідчий Іванісік О.О., виявлені при огляді місця події сліди шини автомобіля відносяться до вантажного транспортного засобу, тому ідентифікувати їх на належність причетному до ДТП легковику не було потреби.

З висновку комплексної судово-медичної і транспортно-трасологічної єкспертизи ( т.1 а.с.а.с.223- 234 ) вбачається, що беручи до уваги локалізацію та морфологічні особливості ушкоджень, виявлених на тілі потерпілої ОСОБА_6, співставляючи їх із пошкодженнями причетного автомобіля, враховуючи вихідні дані, задані слідством, комісія рахує, що в даному конкретному випадку мала місце автотравма- фронтальний наїзд на потерпілу легковим автомобілем марки " ВАЗ- 21074 " р.н. НОМЕР_1, котра перебувала у русі, знаходилась у вертикальному положенні, задньою поверхнею тулуба до автомобіля, первинний контакт відбувся між лівою гомілкою потерпілої та бампером причетного авто з послідуючим закиданням останньої на капот вказаного транспортного засобу, контактом тім"яною ділянкою голови із правою стороною переднього вітрового скла по ходу руху автомобіля та послідуючим падінням на дорожнє покриття.

Висновки експертизи базуються на свідченнях очевидців, зібраних та досліджених по справі інших доказах та повністю узгоджуються з ними.

Також, висновком судово-автотехнічної експертизи ( т.2 а.с.а.с.58-62 ) стверджується, що водій автомобіля ВАЗ 21074 д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_5, з технічної точки зору, не мав можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_6, а тому в його діях невідповідностей до вимог ПДР, які б знаходились в прямому причинному зв'язку з виникненням даної ДТП не були.

З огляду на це приходжу до висновку, що слідчим при проведенні досудового розслідування були вжиті всі передбачені законом заходи для всебічного, повного і об"єктивного дослідження обставин справи та винесено законну і обгрунтовану постанову.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.306, 307 КПК України,

у х в а л и в:

В задоволенні скарги потерпілої ОСОБА_3 про скасування постанови начальника СВ Любешівського РВ УМВС Іванісіка О.О. від 30 січня 2013 року про закриття кримінального провадження внесеного 22 грудня 2012 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000054 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом п"яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя:/підпис/ В.О. Труш

Оригіналу відповідає:

Суддя Любешівського

районного суду В.О. Труш