У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого - судді

Верещак В.М.,

суддів

Кузьменко О.Т., Мороза М.А.,

за участю прокурора захисників

Яковенко Р.В., ОСОБА_12 і ОСОБА_5

розглянула
в судовому засіданні 5 квітня 2007 року в м. Києві кримінальну справу за
касаційним поданням прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої
інстанції, касаційними скаргами засуджених ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та захисників
ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на вирок Апеляційного суду Полтавської області від
12 грудня 2006 року, яким:

ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, уродженця м. Феодосії, не
судимого, засуджено -

за п.п.
2, 4, 10, 12 ч. 2 ст. 115 КК України до позбавлення волі довічно, за ч. 2 ст.
15, ч. 4 ст. 152 на 10 років позбавлення волі, за ч. 3 ст. 153 на 12 років
позбавлення волі, а на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів йому
призначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі;

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_2 народження, уродженця м. Полтави, не
судимого, засуджено -

за п.п.
2, 4, 10, 12 ч. 2 ст. 115 КК України на 15 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 152 на 10 років
позбавлення волі, за ч. 3 ст. 153 на 12 років позбавлення волі, а на підставі
ст. 70 КК України за сукупністю злочинів йому призначено остаточне покарання -
п'ятнадцять років позбавлення волі.

Постановлено стягнути із засуджених
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь
потерпілої ОСОБА_6 на відшкодування моральної шкоди 500000 грн.

Позов потерпілої ОСОБА_6 в частині
стягнення матеріальної шкоди залишений без розгляду.

Як визнав суд, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 за попередньою змовою групою осіб вчинили
з особливою жорстокістю умисне вбивство малолітньої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3
народження, поєднане із замахом на її зґвалтування та насильницьким
задоволенням із нею статевої пристрасті неприродним способом, із використанням
її безпорадного стану, що спричинило особливо тяжкі наслідки.

Злочини щодо малолітньої ОСОБА_7 ОСОБА_1 і ОСОБА_2 учинили за таких
обставин. 7 лютого 2002 року ОСОБА_1 в АДРЕСА_1, де він працював охоронником,
домовився зі своїм знайомим ОСОБА_2 про спільне зґвалтування, задоволення
статевої пристрасті неприродним способом та вбивство малолітніх дівчаток.
Спільне бажання й домовленість вчиняти статеві злочини і вбивство малолітніх у
них виникла після прочитання ними принесеної ОСОБА_2 відповідної літератури з
фотознімками про вчинення такого характеру злочинів маніяком.

В період часу з 18 до 19 години малолітня ОСОБА_1 поверталась зі школи
додому і ОСОБА_1, з метою вчинення щодо неї статевих злочинів із наступним її
вбивством, намагався заманити її до під'їзду будинку, а коли потерпіла
відмовилась, примусив її зайти до кімнати охорони із застосуванням насильства,
де їх очікував ОСОБА_2 Коли потерпіла стала вириватись та кричати, з метою
подолання її опору, ОСОБА_2 наніс їй декілька ударів по голові пластиковою
пляшкою з водою після чого затягнули її у підвальне приміщення будинку, де
ОСОБА_1 наніс їй тією ж пляшкою безліч ударів по голові, та почергово безліч
ударів по тілу руками і ногами, а ОСОБА_1 ще і
металевою трубою, спричинивши потерпілій перелом кісток склепіння й
основи черепа. Після цього ОСОБА_1 і ОСОБА_2, діючи узгоджено, розділи потерпілу
і використовуючи її безпорадний стан, намагались вчинити з потерпілою
насильницькі статеві акти, однак у силу фізіологічного розвитку дівчинки не
змогли довести свій злочинний намір до кінця, а задовольнили почергово свою
статеву пристрасть неприродним способом.

Коли потерпіла стала подавати ознаки життя ОСОБА_1, діючи за попередньою
змовою з ОСОБА_2 разом з ним і за його допомогою, з метою доведення умислу
спрямованого на позбавлення життя потерпілої, сильно здавив її шию руками у
такий спосіб убивши її.

З метою приховання злочинів, близько 24 години ОСОБА_1 і ОСОБА_2 зібрали
речі потерпілої в її шкільний ранець, а труп ОСОБА_7 загорнули у ковдру і
винесли з будинку, але будучи наляканими невідомим перехожим, залишили
потерпілу біля АДРЕСА_1, а ранець з речами кинули на пустирі.

У касаційному поданні прокурор, який брав участь у розгляді справи судом
першої інстанції, просить вирок суду щодо ОСОБА_1 змінити внаслідок
невідповідності призначеного покарання і пом'якшити призначене покарання з
довічного позбавлення волі до певного строку - 15 років позбавлення волі. На
обґрунтування своїх вимог, прокурор посилається на дані, що характеризують його
особу.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_2 просить вирок щодо нього скасувати,
а провадження у справі закрити у зв'язку з відсутністю доказів його винності у
вчиненні злочинів щодо потерпілої ОСОБА_7 Твердить, що ОСОБА_1 його обмовив з
метою уникнути відповідальності, але суд не дав належної оцінки непослідовним і
суперечливим поясненням останнього. Посилається на наявність у нього алібі,
докази щодо якого судом оцінено однобічно і упереджено. Стверджує, що до нього
під час досудового слідства застосовувались недозволені методи, внаслідок чого
він вимушений був написати явку з повинною.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1 просить вирок щодо нього скасувати,
а справу закрити. Вважає, що він безпідставно засуджений за дії, які він не
вчиняв. Докази, на які суд послався у вироку є на його думку сумнівними.
Твердить, що під час досудового слідства він обмовив себе під тиском
працівників міліції. Обставини події йому були відомі від ОСОБА_2, який обмовив
його з метою самому уникнути відповідальності.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить вирок суду щодо ОСОБА_1
змінити, перекваліфікувати його дії на ст. 26, п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України і
пом'якшити призначене йому покарання. Довічне позбавлення волі засуджений не
заслуговує про що свідчать його дії, які він фактично вчинив. Його
характеристики свідчать, що він людина, яка ще може бути перевихована. Крім
того суд не врахував те, що лише завдяки показанням ОСОБА_1 стало можливим
розкриття злочину щодо малолітньої ОСОБА_7

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_3 просить вирок щодо ОСОБА_1 змінити,
виправдати його за епізодом вбивства, перекваліфікувати його дії на ч. 5 ст.
27, п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України і знизити призначене йому покарання. Матеріли
справи не містять даних, які стверджують його участь у вбивстві потерпілої та
вчинення з нею насильницьких дій статевого характеру. Він лише впустив ОСОБА_2.
у приміщення охоронника під'їзду та допоміг винести і приховати труп
потерпілої.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, думку
прокурора, який підтримав касаційне подання та вважає, що підстави для
задоволення касаційних скарг засуджених та їх захисників відсутні, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи подання прокурора і касаційних скарг,
колегія суддів вважає, що вони задоволенню не підлягають.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_1 і ОСОБА_2. у вчиненні
зазначених злочинних дій відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується
дослідженими у судовому засіданні доказами і є правильним.

Обґрунтовуючи свій висновок, суд послався у вироку, насамперед, на
показання самих засуджених, які вони давали на досудовому слідстві. Так,
ОСОБА_1 у власноручно написаній ним заяві 25.02.2002 р. (явці з повинною, т.1.
а.с. 141), під час допиту його в якості обвинуваченого в той же день за участю
захисника (т.1, а.с. 146-152), у тому числі під час відтворення обстановки і
обставин події із застосуванням відеозапису
(т.1, а.с. 217-225), на очній ставці з ОСОБА_2 (т.1, а.с. 230-237) та
під час додаткового допиту в якості обвинуваченого (т.1, а.с. 241-243) детально
й послідовно розповідав про обставини вчинення злочинів, та, вказуючи на свою
роль і роль ОСОБА_2., одночасно викриваючи себе і ОСОБА_2. у вчиненні злочинів
статевого характеру і умисному вбивстві малолітньої ОСОБА_7

Зміст пояснень і показань ОСОБА_1 зводився до того, що його знайомий
ОСОБА_2 неодноразово приходив до нього в приміщення охоронника під'їзду
будинку, де вони разом переглядали журнали, в яких описувались події
зґвалтування маніяками малолітніх дівчаток та їх убивство і в яких
розміщувались фотознімки таких подій. Це стало поштовхом до того, що вони
спільно домовились також вчиняти такого характеру злочини щодо малолітніх
дівчаток. 7 лютого 2002 р. побачивши малолітню дівчинку, що йшла до під'їзду
будинку¸ вони разом
вирішили вчинити її зґвалтування та
вбити її. Він з цією метою заманив потерпілу до під'їзду № 6, а потім із
застосуванням насильства затягли її до підвалу будинку. В підвалі будинку разом
душили дівчинку, били руками і ногами, а він наніс їй удар по голові металевою
трубою. Під час цих подій вони з ОСОБА_2 по черзі вчиняли з потерпілою
насильницькі дії статевого характеру. Задушивши потерпілу, вони завернули її у
ковдру, а її речі склали у її шкільний ранець і винесли на вулицю. Побачивши
постать незнайомого мужчини вони залишили труп біля рогу будинку і викинули
ранець з речами потерпілої.

ОСОБА_2 свою вину у вчиненні насильницьких дій статевого характеру і
вбивстві малолітньої ОСОБА_7 не визнав, але не заперечував того, що у той день
7 лютого 2002 р. він дійсно був у гостях на роботі у ОСОБА_1 Бачив, що той
спочатку запросив, а потім затягнув у приміщення і підвал будинку дівчинку.
Бачив у нього в руках металеву трубу. Чув крики дівчинки, а потім бачив, як
ОСОБА_1 виніс мертву дівчинку з підвалу.

Такі пояснення ОСОБА_2 дав у власноручно написаній ним заяві (явці з
повинною т.1, а.с. 245) та підтвердив їх під час подальших його допитах в
якості обвинуваченого в присутності захисника.

Зазначені показання засуджених знайшли своє об'єктивне підтвердження
показаннями свідків у справі: учителів школи, в якій навчались ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 про їх поведінку та взаємовідносини, показаннями лікарів психіатрів,
які проводили судово-психіатричні експертизи щодо ОСОБА_1 і ОСОБА_2. про їх
психічний стан, їх показання свідчать про те, що вони різні за характером і
різні як особи, але доповнювали один одного, а тому об'єднались для досягнення
спільної мети - вчинення злочинів статевого характеру щодо малолітніх дівчаток.

За даними висновків судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_7, на її тілі
виявлені численні тілесні ушкодження, у тому числі і такі, що характерні для
зґвалтування та насильницького задоволення статевої пристрасті неприродним
способом. Смерть ОСОБА_7 настала внаслідок механічної асфіксії від здавлювання
шиї тупими предметами, якими могли бути пальці рук людини.

За даними висновків судово-імунологічних експертиз на одязі потерпілої
виявлені біологічні виділення людини, які могли належати як ОСОБА_1 так і
ОСОБА_2. за рахунок примісей виділень ОСОБА_1, які могли значно преобладати
(т.2, а.с. 73-75, 236-242, т. 13, а.с. 241-243, т. 14, а.с. 236-264).

Дослідивши всі проведені по справі судово-імунологічні експертизи, та
допитавши в судовому засіданні експерта генетика ОСОБА_8 та експертів
імунологів ОСОБА_9 і ОСОБА_10 суд дійшов обґрунтованого висновку, що вони
ніяких суперечностей не містять і не виключають, а в сукупності з іншими
доказами у справі підтверджують участь обох засуджених у вчиненні замаху на
зґвалтування потерпілої і в насильницькому задоволенні статевої пристрасті
неприродним способом.

Дослідивши всі ці та інші докази в їх сукупності, суд дійшов обґрунтованого
висновку про те, що узгодженість дій винуватих, які з достатньою силою впродовж
тривалого часу наносили потерпілій численні удари в життєво-важливі органи,
тягли її до підвалу, душили руками за шию, а ОСОБА_1 ще й наніс удар по голові
металевою трубою, свідчить про наявність у них єдиного умислу, спрямованого на
заподіяння смерті потерпілій з особливою жорстокістю, супроводжуючи свої дії
насильницькими діями статевого характеру,
використовуючи її безпорадний стан.

За таких обставин твердження засуджених ОСОБА_1 і ОСОБА_2. та захисників
ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 у скаргах про невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи є безпідставними.

Кваліфікація злочинних дій ОСОБА_1 та ОСОБА_2. за п.п. 2, 4, 10, 12 ч. 2
ст. 115, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 152 та ч. 3 ст. 153 КК України є правильною.
Покарання засудженим призначено у
відповідності з вимогами закону, з урахуванням характеру і ступеня суспільної
небезпечності вчиненого, даних про їх особи, а також всіх обставин, які мають
значення для справи, у тому числі і тих, що пом'якшують покарання, і на які
вказується у касаційних скаргах.

Враховуючи те, що злочинні дії ОСОБА_1 були більш активні, а саме те, що
він фактично використав сам і надав ОСОБА_2. для вчинення злочинів приміщення
спеціально пристосоване для охорони безпеки мешканців будинку, а також те, що
він також душив руками потерпілу за шию та наніс їй удар металевою трубою по
голові, суд обґрунтовано визнав, що призначення йому покарання у вигляді
позбавлення волі на певний строк неможливе і підставно призначив йому покарання
у виді довічного позбавлення волі, мотивувавши належним чином свій висновок у
вироку, а тому для задоволення касаційного подання прокурора і касаційних скарг
засудженого та його захисника щодо пом'якшення покарання ОСОБА_1 колегія суддів
підстав не вбачає.

Будь-яких даних, які свідчили б про необ'єктивність, упередженість органів
досудового слідства або суду, порушення ними кримінально-процесуального закону,
не встановлено.

Посилання у касаційних скаргах засуджених ОСОБА_1 і ОСОБА_2. та їх
захисників на те, що показання під час досудового слідства, в яких ОСОБА_1
визнавав себе винним, а ОСОБА_2 не заперечував свою причетність до скоєння
злочинів, їх примусили давати працівники міліції через застосування незаконних
методів дізнання і слідства, як видно із матеріалів справи і вироку, ретельно
перевірялися і на стадії досудового слідства і в судовому засіданні, але не
підтвердилися, і були визнані безпідставними.

Вивченням матеріалів справи також не виявлено даних, які б давали підстави
вважати, що стосовно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 застосовувались чи могли
застосовуватись незаконні методи слідства чи дізнання. Не виявлено й інших
порушень вимог кримінально-процесуального закону, які б перешкоджали чи могли
перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний і
обґрунтований вирок.

Цивільний позов потерпілих у справі судом розглянуто відповідно до ст. 328
КПК України. Сума, яку суд постановив стягнути із засуджених на користь
потерпілої на відшкодування моральної
шкоди, достатньо мотивована у вироку і підстав її зменшення колегія суддів не
вбачає.

Ураховуючи наведене та керуючись ст.ст. 394-396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційне подання прокурора щодо засудженого ОСОБА_1, касаційні скарги
засуджених ОСОБА_1 та ОСОБА_11, і захисників ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5
залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду Полтавської області від 12
грудня 2006 року щодо ОСОБА_1і ОСОБА_2- без зміни.

с у д д і:

Верещак В.М. Кузьменко О.Т. Мороз М.А.