АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/127/15 Справа № 200/7329/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3

- ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

прокурора - ОСОБА_6

потерпілого - ОСОБА_7

представника потерпілого - ОСОБА_8

захисника - ОСОБА_9

обвинуваченої - ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора, який приймав участь у суді першої інстанції та адвоката ОСОБА_8 в інтересах потерпілого ОСОБА_7 на вирок Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровськ від 05 листопада 2014 року стосовно

ОСОБА_10 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Дніпропетровськ, громадянки України, яка мешкає за адресою АДРЕСА_1 , працює менеджером ТЕК ТОВ "ІТЛ", раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Прокурор, який приймав участь у суді першої інстанції, та адвокат ОСОБА_8 в інтересах потерпілого ОСОБА_11 подали апеляційні скарги на вирок Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровськ від 05 листопада 2014 року.

Прокурор, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, в поданій ним апеляційній скарзі, не оспорюючи правильності кваліфікації дій обвинуваченої, доведеності її вини у скоєному, просив скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання та ухвалити свій вирок, яким обвинуваченій ОСОБА_10 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, призначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років.

В іншій частині оскаржуваний вирок прокурор просив залишити без змін.

Вимоги своєї апеляційної скарги прокурор обґрунтовує тим, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої.

Як на підставу вимог апеляційної скарги, прокурор посилається на наступні обставини:

- при призначенні міри покарання суд першої інстанції в порушення норм ст. 65 КК України та вимог абз. 5 п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" безпідставно застосував норми ст. 75 КК України, звільнивши обвинувачену від відбування призначеного їй покарання з іспитовим строком 2 роки;

- судом першої інстанції при призначенні міри покарання не було враховано ряду обставин, а саме тих, що обвинувачена не визнала своєї вини у скоєному кримінальному правопорушенні, не відшкодувала завдану кримінальним правопорушенням шкоду здоров`ю потерпілого, за своєю поведінкою схильна до вчинення нових злочинів, у неї відсутні жаль з приводу скоєного та бажання виправити ситуацію.

Адвокат ОСОБА_8 у поданій ним в інтересах потерпілого ОСОБА_7 апеляційній скарзі, також не оспорюючи правильність кваліфікації дій обвинуваченої та доведеності її вини у вчиненні кримінального правопорушення, просив вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченій покарання з ізоляцією її від суспільства, тобто з реальним відбуванням покарання у виді позбавлення волі.

Вимоги своєї апеляційної скарги обвинувачений обґрунтовував тим, що призначене судом першої інстанції покарання не відповідає особі обвинуваченої та тяжкості злочину, який вона вчинила.

Як на підставу вимог апеляційної скарги представник потерпілого посилається на наступні обставини:

- обвинувачена вчинила тяжкий злочин, в ході досудового розслідування та судового слідства намагалася уникнути відповідальності, даючи неправдиві покази, що на його думку свідчить про відсутність каяття;

- судом першої інстанції безпідставно враховано на користь обвинуваченої той факт, що потерпілий знаходився у стані алкогольного сп`яніння, що могло сприяти погіршенню конфлікту між обвинуваченою та потерпілим. Такий висновок суду містить припущення "могло сприяти", а не встановлений факт. Окрім того, потерпілий, хоч і перебував у стані алкогольного сп`яніння, але збирався іти відпочивати, а обвинувачена навпаки бажала продовження гулянки, що і привело до конфлікту між ними;

- судом першої інстанції не були враховані позиції сторони потерпілого, який просив призначити покарання, пов`язане із ізоляцією обвинуваченої від суспільства, та прокурора, який просив призначити покарання у вигляді позбавлення волі на 5 років.

Оскаржуваним вироком ОСОБА_10 засуджена за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років зі звільненням від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України із іспитовим строком 2 роки та покладенням на неї обов`язків, передбачених пунктами 3 та 4 ст. 76 КК України.

Також вироком з обвинуваченої стягнуто процесуальні витрати за проведення експертизи та вирішено долю речових доказів.

Згідно оскаржуваного вироку ОСОБА_10 визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за наступних обставин.

27 жовтня 2013 року близько 06 години, вона, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння за місцем свого проживання в квартирі АДРЕСА_2 , в процесі сварки зі своїм співмешканцем ОСОБА_7 , яка виникла на ґрунті особистих неприязних стосунків, реалізуючи умисел, який раптово виник, на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 умисно завдала удар ножем в життєво важливу ділянку тулуба останнього, а саме в грудну клітину ліворуч, чим заподіяла останньому тяжкі тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини ліворуч на бічній лівій поверхні грудної клітини по середньо-паховій лінії без ушкодження внутрішніх органів з явищем гемотораксу, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент заподіяння.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала вимоги і доводи апеляційної скарги прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, представника потерпілого, який вимоги та доводи поданої ним в інтересах потерпілого апеляційної скарги підтримав у повному обсязі, та думку самого потерпілого, який підтримав вимоги апеляційної скарги, яку подав його представник, думку обвинуваченої, яка заперечувала проти задоволення вимог апеляційних скарг, думку захисника обвинуваченої, який також заперечував проти задоволення вимог апеляційних скарг, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що вимоги апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив і зазначив це у вироку, що ОСОБА_10 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті особистих неприязних стосунків умисно спричинила потерпілому ОСОБА_7 тяжкі тілесні ушкодження.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що висновок суду про винуватість обвинуваченої в умисному спричиненні тяжких тілесних ушкоджень за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, підтверджуються зібраними органами досудового розслідування та дослідженими у судовому засіданні доказами, які отримали належну правову оцінку.

Ці фактичні обставини справи були предметом оцінки суду першої інстанції і ніким не оспорюються.

Відповідно до норм ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення за наявними в матеріалах кримінального провадження доказами в тій частині, в якій воно було оскаржено.

Згідно з нормами частин 1 та 2 статті 409 КПК України при вирішенні питання про наявність підстав для зміни або скасування судового рішення суд апеляційної інстанції має керуватися нормами статей 412-414 КПК України. Відповідно до змісту зазначеної норми закону підставами для зміни або скасування оскаржуваного вироку суду першої інстанції в апеляційному порядку є лише істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Перевіривши матеріали кримінального правопорушення в межах апеляційних вимог, колегія суддів апеляційного суду вважає доводи прокурора та представника потерпілого в апеляційних скаргах про невідповідність призначеного обвинувачений ОСОБА_10 покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості не обгрунтованими з наступних підстав.

Висновок суду про звільнення обвинуваченої ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням ґрунтується на загальних засадах призначення покарання.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до наведеного, призначаючи покарання винному, суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення такої особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.

Нормами ч. 1 ст. 75 КК України передбачено, що якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Призначаючи покарання обвинуваченій та приймаючи рішення про можливість звільнення обвинуваченої ОСОБА_10 від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції прийняв до уваги те, що злочин, вчинений ОСОБА_10 , віднесений до категорії тяжких, а також врахував дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, займається суспільно-корисною працею, за місцем проживання та роботи характеризується винятково позитивно, в лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває. На вказані обставини суд першої інстанції послався у вироку. Окрім того, суд також зазначив, що обвинувачена приймала заходи до відшкодування потерпілому моральної шкоди, однак останній відмовився отримувати грошові кошти, обвинувачена просила пробачення у потерпілого, що, на думку суду першої інстанції, свідчить про її каяття у скоєному і ці обставини суд відніс до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої.

Як вбачається із висновку судово-медичної експертизи № 620е від 20 лютого-24 лютого 2014 року (т. 1 а. с. 109-111), який був досліджений судом першої інстанції у судовому засіданні, під час надходження потерпілого ОСОБА_7 до стаціонару алкоголь в його крові складав 2,250/00, що відповідає середньому ступеню алкогольного сп"яніння.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 216 від 20-28 лютого 2014 року (т. 1 а. с. 79-80), який також був досліджений судом першої інстанції у судовому засіданні, на парі шкарпеток, які були вилучені слідчим під час огляду місця події, виявлено сліди крові, які можуть належати обвинуваченій ОСОБА_10 і не можуть належати потерпілому ОСОБА_7 .

У суді апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_7 не зміг пояснити походження цих слідів крові.

Суд першої інстанції в оскаржуваному вироку дав відповідну оцінку вказаним вище висновкам експертиз.

За викладених обставин колегія суддів погоджується з доводами обвинуваченої та висновком суду першої інстанції про те, що неправомірні дії обвинуваченої відносно потерпілого були спровоковані поведінкою самого потерпілого.

Як встановлено судом першої інстанції і не заперечував потерпілий у суді апеляційної інстанції, після спричинення потерпілому тілесних ушкоджень обвинувачена негайно викликала карету швидкої медичної допомоги, вживала всіх заходів для найшвидшої доставки потерпілого до лікарні та надання йому відповідної медичної допомоги, сплативши придбання усіх необхідних ліків для надання кваліфікованої медичної допомоги.

Під час розгляду кримінального провадження обвинувачена також вживала заходів по відшкодуванню спричиненої шкоди, переказавши на ім"я потерпілого гроші в сумі 15000 грн., однак потерпілий відмовився їх отримувати.

Викладені вище обставини колегія суддів апеляційного суду розцінює як такі, що суттєво зменшують суспільну небезпеку вчиненого обвинувапченою ОСОБА_10 кримінального правопорушення, і погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що виправлення обвинуваченої ОСОБА_10 можливе без ізоляції її від суспільства, в звязку з чим суд першої інстанції звільнив її від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України та поклав на неї обовязки, передбачені нормами ст. 76 КК України.

Відповідно до норм ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

З урахуванням викладених вище обставин колегія суддів апеляційного суду вважає, що призначене судом першої інстанції обвинуваченій ОСОБА_10 покарання за своїм видом та розміром не є явно несправедливим через його м,якість, а тому доводи прокурора та представника потерпілого є необгрунтованими.

Підстави для скасування вироку суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, та адвоката ОСОБА_8 в інтересах потерпілого ОСОБА_7 на вирок Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровськ від 05 листопада 2014 року залишити без задоволення.

Вирок Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровськ від 05 листопада 2014 року стосовно обвинуваченої ОСОБА_10 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня проголошення.

Судді: