Справа № 157/185/15-к Провадження №11-кп/773/219/15 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч 1 ст. 28, ч. ст.342, ч. 1 ст. 28 ст. 345 КК України. Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 червня 2015 року м. Луцьк

Апеляційний суд Волинської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ,

потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000354 за апеляційним скаргами заступника прокурора Волинської області та адвоката ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_7 і ОСОБА_8 на вирок Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 01 квітня 2015 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, освіта повна середня, не працюючий, раніше не судимий;

- засуджений за ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 342 КК України на 1 (один) рік 6 (шість) місяців обмеження волі;

- за ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 345 КК України на 2 (два) роки обмеження волі.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_7 остаточне покарання 2 (два) роки обмеження волі.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець села Тоболи, Камінь-Каширського району, житель АДРЕСА_2 , громадянин України, українець, освіта професійно-технічна, не працюючий, на утриманні двоє малолітніх дітей, відповідно до ст. 89 КК України не судимий,

- засуджений за ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 342 КК України на 1 (один) рік 6 (шість) місяців обмеженням волі;

- за ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 345 КК України на 2 (два) роки обмеження волі

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно до відбування ОСОБА_8 визначено покарання 2 (два) роки обмеження волі.

Час відбуття призначеного засудженими покарання постановлено рахувати з дня приведення вироку до виконання.

Речовий доказ DVD-RW диск на якому міститься три відеозаписи подій, які мали місце 31 жовтня 2014 року, залишити при матеріалах кримінального провадження.

Переглядаючи матеріали провадження, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно вироку суду ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнані винними у тому, що 31 жовтня 2014 року, приблизно о 17-00 годині, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння на ґрунтовій дорозі біля південної частини лісового масиву 11 кварталу Тоболівського лісництва ДП СЛАП «Камінь-Каширськагроліс», що неподалік с.Тоболи Камінь-Каширського району, під час документування інженером з охорони та захисту лісу ДП «Камінь-Каширське лісове господарство» ОСОБА_11 разом із майстром лісу Пнівненського лісництва цього державного підприємства ОСОБА_12 , які за своїми посадами відповідно до ст. 89 Лісового кодексу України та ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» є працівниками правоохоронного органу, адміністративного правопорушення щодо ОСОБА_13 за ст. 65 КУпАП за незаконну порубку сухостійної сосни, діючи групою осіб без попередньої змови між собою достовірно знаючи, що ОСОБА_11 та ОСОБА_12 є працівниками лісової охорони, а відтак і працівниками правоохоронного органу, повністю усвідомлюючи незаконність своїх дій, з метою перешкодити останнім виконувати покладені на них службові обов`язки та запобігти притягненню ОСОБА_13 до адміністративної відповідальності, вчинили активну фізичну протидію у здійсненні працівниками лісової охорони, покладених на них обов`язків, а саме висловлюючись в їхню адресу нецензурними словами, закликали ОСОБА_13 не підписувати протокол про вчинене ним адміністративне правопорушення, шарпали потерпілих за одяг, перешкоджали вилученню бензопили, сокири як знаряддя вчиненого адміністративного правопорушення, та незаконно добутої деревини.

Крім цього, за вказаних обставин, часу та місця обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, продовжуючи свої злочинні дії групою осіб без попередньої змови між собою повністю усвідомлюючи незаконність своїх дій та того, що потерпілі ОСОБА_11 і ОСОБА_12 є працівниками правоохоронного органу, умисно, та з метою перешкоджання виконанням ними своїх службових обов`язків, а саме документування вчиненого ОСОБА_14 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 65 КУпАП, руками та ногами завдали їм численних ударів у різні частини тіла, умисно заподіявши їм побоїв, які завдали їм фізичного болю.

Заступник прокурора Волинської області ОСОБА_15 у апеляційній скарзі, не оспорюючи фактичних обставин справи, доведеності вини та правильності кваліфікації дій обвинувачених за нормами Особливої частини КК України посилається на те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вчинили кримінальне правопорушення групою осіб, тобто діяли як співвиконавці злочину і не зважаючи на те, що диспозиція ч. 2 ст. 242 та ч. 2 ст. 345 КК України не містять такої кваліфікуючої ознаки, як вчинення злочину групою осіб, кваліфікація дій обвинувачених за вказаними нормами закону додаткової кваліфікації за ч. 1 ст. 28 КК України не потребує. Тому суд першої інстанції застосував закон, який не підлягав застосуванню.

Просить вирок змінити, виключити з мотивувальної та резолютивної частини вироку посилання на ч. 1 ст. 28 КК України.

Захисник обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 у поданій апеляційній скарзі посилається на те, що повноваження працівників лісової охорони, як службових осіб правоохоронного органу діють лише на території підконтрольного лісового фонду. Згідно обвинувального акту зазначене кримінальне правопорушення було вчинено за межами лісового фонду, ця ж обставина підтверджена і вироком Камінь-Каширського районного суду. Вважає, що протокол огляду місця події складений не уповноваженими на те особами, а тому є недопустимим доказом. Згідно наказу ДП «Камінь-Каширське лісове господарство» № 162 від 28.10.2014 року ОСОБА_11 та майстер лісу ОСОБА_12 були відряджені для охорони лісових масивів Пнівненського лісництва, а події відбулись біля Тоболівського лісництва. Про те, що повноваження ОСОБА_12 , як працівника лісової охорони поширюються лише на Пнівненське лісництво стверджується і посадовою інструкцією останнього, а 31 жовтня 2014 року ОСОБА_11 взагалі не перебував на посаді, що стверджується відповідним наказом.

Зазначає, що конфлікт спровокували ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які перевищуючі надані їм службові повноваження у незаконний спосіб намагались вилучити у ОСОБА_13 бензопилу, а потім нанесли тілесні ушкодження ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , що стверджується показаннями свідка ОСОБА_13 .

В судовому засіданні ОСОБА_11 пояснив, що пред`явив обвинуваченим службове посвідчення, тоді як на досудовому слідстві він та ОСОБА_12 стверджували, що лише усно повідомляли останніх, що вони є працівниками лісової охорони, що вказує на неправдивість показань потерпілих.

Просить вирок скасувати, а провадження у справі закрити за відсутності в діях ОСОБА_7 та ОСОБА_8 складу інкримінованих останнім кримінальних правопорушень.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст вироку суду першої інстанції та доводи апеляційних скарг, адвоката ОСОБА_9 , який свою апеляційну скаргу підтримав, а апеляційну скаргу прокурора заперечив, адвоката ОСОБА_10 та обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які апеляційну скаргу ОСОБА_9 підтримали, а апеляційну скаргу прокурора заперечили, прокурора, який свою апеляційну скаргу підтримав, а апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 не визнав, потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які апеляційну скаргу прокурора підтримали, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 заперечили, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, а апеляційна скарга адвоката ОСОБА_9 до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи і цим обставинам дав правильну юридичну оцінку. Дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кваліфікував за ч. 2 ст. 342 та ч. 2 ст. 345 КК України і така кваліфікація їх дій є правильною. Винуватість обвинувачених у вчинених кримінальних правопорушеннях повністю стверджується зібраними і перевіреними у суді першої інстанції доказами.

Як вбачається з вироку суду першої інстанції та технічного носія звукозапису судового засідання обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у суді першої інстанції не заперечили факту нанесення ними ударів потерпілим ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , однак пояснили, що такі удари наносили під час обоюдної бійки з останніми. Також обвинувачений ОСОБА_7 підтвердив, що знав ОСОБА_12 , як майстра лісу, тобто працівника лісової охорони.

Потерпілий ОСОБА_11 в суді першої інстанції показав, що 31 жовтня 2014 року він як інженер охорони і захисту лісу, разом з майстром лісу ОСОБА_12 , згідно наказу ДП «Камінь-Каширське лісове господарство» здійснював охорону лісів. Перебуваючи у Пнівненському лісництві по мобільному телефону від майстра лісу Тоболівського лісництва ДП « СЛАП Камінь-Каширськагроліс» ОСОБА_16 отримав повідомлення про звук працюючої бензопили в 11 кварталі. Разом з ОСОБА_12 поїхав мотоциклом до вказаного кварталу. Неподалік зазначеного кварталу виявили гужову підводу з лісодеревиною якою керував ОСОБА_13 . Оскільки у останнього документів на деревину не було, він відібрав у ОСОБА_13 письмове пояснення, та разом з ОСОБА_12 вилучили у правопорушника бензопилу, сокиру, після чого став складати протокол про адміністративне правопорушення за ст. 65 КУпАП, тобто за незаконну порубку лісу. В цей до них підійшли ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які знаходились у стані алкогольного сп`яніння і стали перешкоджати складати протокол, висловлювались нецензурною лайкою, шарпали за формений одяг, а коли ОСОБА_12 став знімати неправомірні дії обвинувачених на мобільний телефон, останні накинулись та побили їх, завдавши тілесних ушкоджень.

Аналогічні показання в суді першої інстанції дав потерпілий ОСОБА_12 .

Свідок ОСОБА_13 в суді першої інстанції пояснив, що дійсно 31 жовтня 2014 року вчинив самовільну порубки сухостійної сосни та був затриманий працівниками лісової охорони, які пред`явили службове посвідчення. Під час складання протоколу до них підійшли ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які затіяли з працівниками лісової охорони бійку.

Такі ж показання у суді першої інстанції дав неповнолітній свідок ОСОБА_17 .

Майстер лісу Тоболівського лісництва ОСОБА_16 в суді першої інстанції пояснив, що 31.10.2014 року він перебував у ввіреному йому обході. Почув звук працюючої бензопили в 11 кварталі Тоболівського лісництва про що по мобільному телефону повідомив ОСОБА_18 , який перебував у рейді по охороні лісу. Поблизу вказаного кварталу зустрів ОСОБА_18 , ОСОБА_12 та підводу з лісом. В цей час почув звук бензопили в іншому місці лісового масиву та поїхав та цей звук. Згодом дізнався, що ОСОБА_18 , ОСОБА_12 побили.

Вчинення ОСОБА_13 31.10.2014 року самовільної порубки лісу крім зазначених вище пояснень об`єктивно стверджується власноручними письмовими поясненнями ОСОБА_13 , які він дав інженеру охорони і захисту лісу ДП «Камінь-Каширське ЛГ» ОСОБА_11 при складанні протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 65 КУпАП, протоколом за № 000464 про вчинення ОСОБА_13 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 65 КУпАП та постановою від 07.11.2014 року про притягнення ОСОБА_13 до адміністративної відповідальності за це правопорушення ( т. 2 а.пр. 338-340 ).

Та обставина, що ОСОБА_11 та ОСОБА_12 31 жовтня 2014 року в складі рейдової бригади виконували свої посадові обов`язки по охороні лісу стверджується наказом директора ДП «Камінь-Каширське ЛГ» за № 162 від 21 жовтня 2014 року ( т. 2, а пр.173).

Не заслуговують на увагу і не є підставою для скасування вироку посилання адвоката ОСОБА_9 і на те, що ОСОБА_13 був затриманий ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на лісовій дорозі Тоболівського лісництва, тобто на території, яка не входить до їх віддання з наступних обставин.

Згідно ст. 4 Лісового Кодексу України усі ліси на території України становлять лісовий фонд.

До лісового фонду належать також земельні ділянки, не вкриті лісовою рослинністю, але надані для потреб лісового господарства.

В суді першої інстанції встановлено, що підводу ОСОБА_13 було затримано на межі між 11 кварталом Тоболівського лісництва та громадським пасовищем. Цих обставин не заперечують і самі обвинувачені.

Крім цього, матеріалами кримінального провадження стверджується, що на виконання наказу Волинського обласного управління лісомисливського господарства № 74 від 23.05.2014 року «Про вдосконалення роботи рейдових груп» директором ДП « Камінь-Каширське ЛГ» 06 травня 2014 року видано наказ № 97 о-п відповідно до якого, з метою захисту та охорони лісів було створено мобільну рейдову групу в склад якої включено інженера з охорони і захисту лісу 11 категорії ДП «Камінь-Каширське ЛГ» ОСОБА_11 . Зона діяльності вказаної мобільної рейдової групи визначена територіями лісів ДП «Камінь-Каширське ЛГ», СЛАТ «Камінь-Кашиськагроліс», ДП «Любешівське ЛМГ», СЛАТ «Любешівагроліс» ( т. а.пр. 112).

Відповідно до пунктів 3.4- 3.8 Посадової інструкції інженера з охорони і захисту лісу 11 категорії на ОСОБА_11 покладені обов`язки складання та розгляд протоколів про адміністративні правопорушення у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів, обов`язок затримувати лісопорушників, вилучати у них незаконно добуту лісодеревину, транспортні засоби та знаряддя лісопорушення і т.д. Аналогічні повноваження надані і майстру лісу Пневненського лісництва ОСОБА_12 ( т. 2 а. пр. 132-133; 135-137 ).

Згідно ч. 12 п. 4 ст. 255 КУпАП та ст. 241 цього Кодексу ОСОБА_11 за своїми службовими повноваженнями, як інженер з охорони і захисту лісу, також наділений правом складати протоколи про адміністративні правопорушення за ст. 65 КУпАП, а також проводити розгляд справ вказаної категорії.

Наведеними вище доказами повністю спростовані посилання адвоката ОСОБА_9 у апеляції на незаконність дій потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 при затриманні правопорушника ОСОБА_13 , а також на відсутності повноважень у ОСОБА_11 на складання щодо ОСОБА_13 протоколу за ст. 65 КУпАП.

Не заслуговують на увагу і є безпідставними також посилання у апеляції, що станом на 31 жовтня 2014 року ОСОБА_11 не перебував на посаді інженера з охорони і захисту лісу ДП «Камінь-Каширське ЛГ».

Згідно приєднаного до матеріалів провадження наказу № 87 о/с від 16.12.2013 року останній на зазначену посаду був прийнятий 16 грудня 2013 року ( т. 1 а. пр. 73 ). Та обставина, що ОСОБА_11 з 16 грудня 2013 року перебував на посаді інженера з охорони і захисту лісу ДП «Камінь-Каширське ЛГ» крім зазначеного наказу об`єктивно стверджується показаннями самого потерпілого, а також актом спеціального розслідування нещасного випадку на виробництві, проведеного Управлінням Держгірпромнагляду у Волинській області, матеріали та висновки якого приєднанні до матеріалів кримінального провадження та рядом інших приєднаних до провадження доказів ( т. 2 а. пр. 85-105 ).

Врахувавши усі зазначені вище обставини, суд першої інстанції прийшов до висновку, що у приєднаному до матеріалів провадження копії наказу № 87 о/с від 16.12.2013 року, що знаходиться у томі 2 ( а. пр. 130 ) у графі «прийнято» допущена описка, щодо часу прийняття ОСОБА_11 на роботу інженера з охорони і захисту лісу та правомірно визнав, що ОСОБА_11 на вказаній посаді працює з 16.12.2013 року, що стверджується як наказом про прийняття останнього на роботу так і рядом інших наведених у справі доказів.

В матеріалах провадження також відсутні докази, які би вказували, що конфлікт спровокували самі потерпілі. Судом першої інстанції з достовірністю встановлено, що ОСОБА_11 та ОСОБА_12 31 жовтня 2014 року перебували при виконанні своїх службових повноважень та діяли у межах своїх посадових обов`язків, правомірно затримали ОСОБА_13 , який перевозив незаконно добуту деревину і відповідно до вимог закону та своїх посадових повноважень намагались скласти щодо останнього протокол за ст. 65 КУпАП, а також вилучили у нього знаряддя вчинення правопорушення бензопилу та сокиру.

Обвинуваченні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , будучи у стані алкогольного сп`яніння достовірно знаючи, що ОСОБА_11 та ОСОБА_12 є працівниками лісової охорони незаконно чинили останнім опір, які на той час виконували функції правоохоронного органу, штовхали та шарпали за формений одяг, а потім нанесли їм тілесні ушкодження.

Тому суд першої інстанції дії обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 правильно кваліфікував за ч. 2 ст. 342 КК України, тобто як вчинення опору при виконанні потерпілими своїх службових обов`язків, а також за ч. 2 ст. 345 КК України, як заподіяння працівнику правоохоронного органу побоїв та легких тілесних ушкоджень при виконанні ними своїх службових обов`язків.

Нанесення обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 потерпілим, які виконували функції правоохоронного органу, тілесних ушкоджень, крім показань потерпілих та свідків підтверджується висновками експерта № 212 згідно якого на тілі потерпілого ОСОБА_12 виявлені тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я ( т. 2 а. пр. 50-51 ), а на тілі потерпілого ОСОБА_11 виявлені тілесні ушкодження у вигляді черепно мозкової травми, струсу головного мозку, підшкірної гематоми в ділянці обличчя і за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я ( т. 2 а.пр. 61-62 ).

Суд першої інстанції ретельно перевірив та дав оцінку показанням обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а також показанням свідка ОСОБА_13 , який є дядьком обвинуваченого ОСОБА_7 та який вчинив самовільну рубку дерев, про те, що не обвинувачені побили потерпілих, а потерпілі побили обвинувачених, визнав показання вказаних осіб недостовірними, навів докази та мотиви такого рішення.

Висновки суду першої інстанції у цій частині відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються наведеними у вироку доказами, і є правильними.

Посилання адвоката ОСОБА_9 у апеляції, що потерпілі побили обвинувачених ніякими новими докази не стверджується, таких доказів обвинувачені та їх захисник не надали і суду апеляційної інстанції при перегляді справи, а тому апеляційним судом ці доводи до уваги не приймаються.

Відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд обґрунтовує свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору або посилатись на ним. Тому суд першої інстанції вірно поклав в основу обвинувального вироку показання потерпілого ОСОБА_11 , які він дав у судовому засіданні, а не показаннями наданими останнім слідчому.

Всі інші наведені адвокатом ОСОБА_9 у апеляційній скарзі доводи також не впливають на законність і обґрунтованість вироку суду першої інстанції і не є підставою для скасування вироку та закриття провадження у справі за відсутності в діях обвинувачених складу кримінального правопорушення.

Призначаючи обвинуваченим покарання суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. 65 КК України врахував характер та ступінь тяжкості вчинених злочинів, їх кількість та даних, що характеризують осіб винних у їх сукупності.

Пом`якшуючих покарання обставин щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не знайшов.

Обтяжуючими покарання обставинами визнав вчинення злочинів у стані алкогольного сп`яніння.

По відношенню до особи обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 врахував, що останні ніде не працюють, їх позитивні характеристики, щодо ОСОБА_8 те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, має на утриманні двох малолітніх дітей.

З врахуванням зазначених обставин справи та думки потерпілих призначив обвинуваченим покарання у межах санкцій статей Особливої частини КК України у виді обмеженні волі. Підстав для звільнення обвинувачених від відбування покарання з випробуванням не знайшов.

Призначене обвинуваченим покарання відповідає принципам законності, справедливості та індивідуалізації покарань, є необхідне і достатнє для їх виправлення і попередження нових злочинів.

Підстав для скасування вироку і закриття кримінального провадження щодо обвинувачених за ч. 2 ст. 342 та ч. 2 ст. 345 КК України ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за відсутністю в їх діях складу кримінального правопорушення апеляційний суд не вбачає.

Тому апеляційна скарга адвоката ОСОБА_19 задоволенню не підлягає.

Посилання заступника прокурора Волинської області у апеляції, що у мотивувальній та резолютивній частині вироку суд першої інстанції при кваліфікації дій обвинувачених за ч. 2 ст. 342 та ч. 2 ст. 345 КК України зайво постався на ч. 1 ст. 28 цього Кодексу є підставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 КК України виконавець (співвиконавець) підлягає кримінальній відповідальності за статтею Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає вчинений ним злочин.

Згідно з вироком суд визнав, що протиправні дії обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вчинили групою осіб, тобто обоє діяли як співвиконавці злочину, а тому кваліфікація їх дій за ч. 2 ст.342 та ч. 2 ст. 345 КК України, незважаючи на те, що кваліфікуюча ознака група осіб даними складами злочинів не передбачена, додаткового посилання на ч. 1 ст.28 КК України не потребує.

Тому апеляційна скарга заступника прокурора Волинської області підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 405, 407, 409 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без задоволення, а апеляційну скаргу заступника прокурора Волинської області задовольнити.

Вирок Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 01 квітня 2015 року в частині кваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 змінити.

Виключити з мотивувальної та резолютивної частини вироку посилання на ч. 1 ст. 28 КК України при кваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 342 та ч. 2 ст. 345 КК України.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3