Справа № 218/2497/13-к
№ провадження 1-кп/218/180/13
ВИРОК

Іменем України

"30" грудня 2013 р.

Амвросіївський районний суд Донецької
області

в складі головуючого судді Радченко
Е.А.

при секретарях Бачуриній М.В., Лазебник
С.В.

з участю прокурора Дроздова О.В.

потерпілого ОСОБА_1

обвинуваченого ОСОБА_2

захисника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Амвросіївка
обвинувальний акт у кримінальному
провадженні № 0001160 відносно

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця
смт. Войкойвський Амвросіївського
району Донецької області, українця,
громадянина України, із середньою
освітою, який працює будівельником
Амвросіївського ВУВКГ КП «Компанія
«Вода Донбаса», одружений, має на
утриманні неповнолітню дитину - доньку
ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4, раніше не судимий,
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1;
мешкає за адресою: АДРЕСА_2,

за скоєння кримінального
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185
КК України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 скоїв кримінальне
правопорушення проти власності за
наступних обставин:

15.08.2013 року близько 21 години,
перебувачи в стані алкогольного
сп`яніння біля будівлі гуртожитку, яке
розташовано за адресою: АДРЕСА_3, ОСОБА_2
шляхом вільного доступу, таємно,
навмисно, з корисливих спонукань
викрав спортивний велосипед марки
«Вінер» чорного та красного кольорів,
вартістю 1520 грн., що належить ОСОБА_1,
заподіявши останньому матеріальну
шкоду на вищезазначену суму.
Викраденим велосипедом ОСОБА_2
розпорядився на власний розсуд,
використовуючи для власних потреб.

В судовому засіданні ОСОБА_2
винним себе в скоєнні кримінального
правопорушення проти власності не
визнав та пояснив, що піздно увечорі
15.08.2013 року, проходячи по вул. Тургенєва,
він побачив велосипед, який лежав на
траві рядом з купою зпиляних гілок.
ОСОБА_2 подумав, що цей велосипед хтось
загубив, тому взяв велосипед для того,
щоб знайти власника та повернути.
Повернувшись додому з велосипедом,
ОСОБА_2 почав пошуки власника
велосипеду. Для цього ОСОБА_2 запитав
свою дружину, просив її також попитати
своїх знайомих про власника
велосипеда. Також ОСОБА_2 намагався
розшукати власника, питаючи у себе на
роботі. Умислу на заволодіння чужим
майном ОСОБА_2 не мав і взяв велосипед
лише з метою повернення власнику.

Незважаючи на невизнання
обвинуваченим своєї провини, його
винуватість у вчиненні
інкримінованого правопорушення
повністю підтверджується дослідженими
під час судового розгляду доказами.

Так, допитаний в судовому
засіданні потерпілий ОСОБА_1 показав,
що він придбав для свого сина - ОСОБА_4
спортивний велосипед «Вінер» за 1900 грн.
Приблизно о 20 годині 30 хвилин 15.08.2013
року ОСОБА_4 пішов гуляти, взявши із
собою велосипед. Через деякий час
ОСОБА_4 зателефонував ОСОБА_1 та
повідомив, що велосипед зник з того
місця, де він його залишив. ОСОБА_1
викликав міліцію і сам прибув на місце.
На місці ОСОБА_1 разом з працівниками
міліції обшукали всі вулиці, які
розташовані поблизу того місця, де
ОСОБА_4 залишив велосипед, проте
велосипеда не знайшли. Через два тижні
дружина ОСОБА_1 - ОСОБА_5 затримала
ОСОБА_2, який їхав на велосипеді, що
ОСОБА_1 придбав для сина.

ОСОБА_5, допитана в судовому
засіданні в якості свідка, показала, що
приблизно о 21 годині 15.08.2013 року її син -
ОСОБА_4 залишив велосипед біля
гуртожитку на АДРЕСА_3, де велосипед
пропав. Чоловік ОСОБА_5 - ОСОБА_1 разом з
працівниками міліції шукали велосипед,
проте не знайшли. Приблизно через 2
тижні ОСОБА_5 розмовляла на вулиці
разом зі своєю знайомою ОСОБА_6
Неподалік від них були ОСОБА_4 та його
дівчина ОСОБА_7 - донька ОСОБА_6 В цей час
по вулиці проїхав ОСОБА_2 на велосипеді.
При цьому на велосипеді було біле
сідло, як на тому велосипеді, який у них
пропав. ОСОБА_5 крикнула свому сину, щоб
він подивився, чи його це велосипед.
ОСОБА_4 крикнув, що це саме його
велосипед. При цьому ОСОБА_2, почувши
слова ОСОБА_4, різко звернув в провулок.
ОСОБА_5 сіла на стоявший поруч скутер та
поїхала за ОСОБА_2, проте не здогнала і
повернулася до місця, де була ОСОБА_6 з
дітьми. Через деякий час ОСОБА_2 знов
проїхав на велосипеді повз них. ОСОБА_5
знов поїхала на ним на скутері.
Наздогнавши ОСОБА_2, ОСОБА_5 стала
вимагати, щоб він повернув велосипед,
на що він погодився. Також ОСОБА_2
сказав, що знайшов велосипед біля
гуртожитку. При цьому велосипед
валявся і спеціального замикаючого
тросику на ньому не було.

Допитаний в судовому засіданні в
якості свідка ОСОБА_4 показав, що
увечорі 15.08.2013 року він пішов гуляти
разом зі своєю дівчиною ОСОБА_7, взявши
із собою велосипед. Перед тим, як зайти
до магазину «Золотий ключик», ОСОБА_4
залишив велосипед біля будівли
гуртожитку, замкнувши велосипед
спеціальним тросиком. Повернувшись з
магазину приблизно через 10-15 хвилин,
ОСОБА_4 побачив, що велосипеда немає і
одразу зателефонував батькові. Через
деякий час приїхав ОСОБА_1 та
працівники міліції. Вони шукали по всіх
вулицях, що розташовані поруч з
гуртожитком, проте не знайшли. Через
декілька тижнів, перебуваючи на вулиці,
ОСОБА_4 побачив свій велосипед, на якому
їхав ОСОБА_2 При цьому ОСОБА_4 впевнений,
що це саме його велосипед, оскільки він
при руху видає характерний звук. Мати
ОСОБА_4 - ОСОБА_5 поїхала за ОСОБА_2 на
скутері та наздогнала його, після чого
ОСОБА_2 повернув велосипед.

Свідок ОСОБА_7 в судовому
засіданні показала, що увечорі 15.08.2013
року вона разом з ОСОБА_4 пішла гуляти.
ОСОБА_4 взяв із собою велосипед.
Оскільки ОСОБА_7 необхідно було зайти
до магазину, ОСОБА_4 залишив свій
велосипед біля будівлі гуртожитку,
замкнувши велосипед спеціальним
тросиком. Повернувшись з магазину
приблизно через 10-15 хвилин, побачили, що
велосипеда немає і почали шукати.
Шукали скрізь: заходили до сусідніх
вулиць, заглядали у кущі, за забори,
світивши фонариком. Потім ОСОБА_1
зателефонував батькові. Через деякий
час приїхав ОСОБА_1 та працівники
міліції. Вони шукали по всіх вулицях, що
розташовані поруч з гуртожитком, проте
не знайшли. Через декілька тижнів,
перебуваючи на вулиці, ОСОБА_4 побачив
свій велосипед, на якому їхав невідомий
їй чоловік. ОСОБА_4 крикнув своїй матері
- ОСОБА_5, що це саме його велосипед.
Після цього ОСОБА_5 на своєму скутері
поїхала за цім чоловіком та наздогнала
його і забрала велосипед.

Допитана в судовому засіданні в
якості свідка ОСОБА_6 показала, що у
серпні 2013 року її донька ОСОБА_7 разом з
ОСОБА_4 пішли до магазину «Золотий
ключик». Біля магазину ОСОБА_4 залишив
свій велосипед. Коли повернулися з
магазину, велосипеда не було, після
чого ОСОБА_7 зателефонувала ОСОБА_6, а
ОСОБА_4 - свому батькові. ОСОБА_1 разом з
працівниками міліції скрізь шукали
велосипед. ОСОБА_6 також брала участь у
пошуках. Вона пояснила, що шукали на
всіх вулицях, що розташовані поруч з
гуртожитком та магазином, у кущах,
заглядали за забори, шукали також в
тому місці, про яке ОСОБА_2 говорив, що
саме там знайшов велосипед. Велосипеда
ніде не було. Через декілька тижнів,
увечорі ОСОБА_6 розмовляла з ОСОБА_5 на
вулиці біля свого будинку. Неподалік
від них були ОСОБА_7 та ОСОБА_4 В цей час
по вулиці проїхав чоловік на
велосипеді. При цьому велосипед
видавав характерний звук, як такий, що
видавав велосипед ОСОБА_4 ОСОБА_5
крикнула свому сину, щоб він подивився,
чи його це велосипед. ОСОБА_4 крикнув, що
це саме його велосипед. Після ціх слів,
чоловік на велосипеді збільшив
швидкість та звернув в провулок. ОСОБА_5
сіла на стоявший поруч скутер та
поїхала за чоловіком, проте не здогнала
його і повернулася до місця, де була
ОСОБА_6 з дітьми. Через деякий час
чоловік знов проїхав на велосипеді
повз них. ОСОБА_5 знов поїхала на ним на
скутері та наздогнавши забрала
велосипед.

ОСОБА_8, допитана в судовому засіданні в
якості свідка за клопотанням сторони
захисту, показала, що у серпні 2013 року
її чоловік - ОСОБА_2 прикатив додому
велосипед. Він сказав, що знайшов цей
велосипед в кущах на вул. Тургенєва в м.
Амвросіївка. Також ОСОБА_8 пояснила, що
ОСОБА_2 намагався розшукати власника
велосипеду, попросивши її розпитати у
своїх знайомих за цей велосипед. Інших
дій, спрямованих на пошуки власника
велосипеда, ОСОБА_2 не робив.

Також винуватість ОСОБА_2 у заволодінні
чужим майном підтверджується
дослідженими в судовому засіданні
письмовими документами, долученими до
кримінального провадженя, а саме:

- рапортом помічника оперативного
чергового Амвросіївського РВ ГУМВС
України в Донецькій області про те, що о
21 годині 00 хвилин 15.08.2013 року до
чергової частини Амвросіївського РВ
від ОСОБА_1 надійшло повідомлення про
те, що біля магазину «Золотий ключик»
невідома особи похитила спортивний
велосипед;

- потоколом прийняття заяви про вчинене
кримінальне правопорушення, в якій
ОСОБА_1 просить притягнути до
відповідальності невідому особу, яка
біля магазину «Золотий ключик»
похитила спортивний велосипед;

- протоколом огляду місця події, під час
якого встановлено місце скоєння
кримінального правопорушення;

- довідкою ФОП ОСОБА_9, згідно якої
вартість спортивного велосипеда
«Вінер» станом на 06.09.2013 року складає 1520
грн.

За вимогами ст. 94 КПК України суд за
своїм внутрішнім переконанням, яке
грунтується на всебічному, повному і
неупередженому дослідженні всіх
обставин кримінального провадження,
керуючись законом, оцінює кожний доказ
з точки зору належності, допустимості,
достовірності, а сукупність зібраних
доказів - з точки зору достатності та
взаємозв`язку для прийняття
відповідного рішення.

Проаналізуваши та оцінивши вивчені в
судовому засіданні докази, суд вважає,
що всі вищезазначені докази є
належними, допустимими та
достовірними. Ці докази є достатніми,
оскільки як окремо так і у сукупності в
повній мірі доводять винуватість
ОСОБА_2 в скоєнні кримінального
правопорушення проти власності.

Суд не може прийняти показання ОСОБА_2 в
якості доказу його невинуватості,
оскільки ці показання не узгоджуються
з іншими доказами. Так, обвинувачений
пояснив, що не мав умислу на
заволодіння чужим майном. В той же час
ОСОБА_2 не зміг чітко пояснити, навіщо
він взагалі брав цей велосипед з того
місця, де він, начебто, його знайшов.
Посилаючись на те, що мав намір
повернути велосипед власнику, ОСОБА_2
не робив дій, дійсно спрямованих на
пошук власника велосипеду, як-то
звернення до міліції, надання
відповідного оголошення та таке інше.
Аналізуючи показання свідків ОСОБА_5 та
ОСОБА_6, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2
мав намір саме на заволодіння
велосипедом, оскільки в той час, коли
ОСОБА_4 крикнув, що це його велосипед,
ОСОБА_2 не зупинився, а прискорив
швидківсть руху з метою уникнути
спілкування з ОСОБА_5 Оцінюючи
пояснення обвинуваченого, суд
враховує, що ці пояснення нелогічні та
непослідовні.

Показання свідка ОСОБА_8 не можуть бути
розцінені як доказ невинуватості
обвинуваченого, оскільки вони не
спростовують того факту, що ОСОБА_2
заволодів чужим велосипедом. Крім того,
ОСОБА_8 підтвердила, що дій, які б
реально допомогли знайти власника
велосипеда, ОСОБА_2 не робив.

Посилання на те, що ОСОБА_2 виявив
велосипед не в тому місці та не в той
час, де його залишив ОСОБА_4, є
безпідставними, оскільки не впливає на
кваліцікацію дій обвинуваченого.

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_2 заволодів велосипедом, який
належить ОСОБА_1 При цьому, ОСОБА_2
розпорядився цім велосипедом на
власний розслуд, використовуючи його
для пересування.

Вирішуючи питання щодо кваліфікації
дій обвинуваченого, суд вважає, що
органами досудового розслідування
правильно кваліфіковано його дії за ч. 1
ст. 185 КК України, оскільки своїми діями
ОСОБА_2 скоїв таємне викрадення чужого
майна (крадіжку).

При призначенні покарання
обвинуваченому, суд виходить із
загальних принципів призначення
покарання, що передбачені ст. 65 КК
України. Суд враховує ступінь тяжкості
скоєного кримінального
правопорушення, особу винного,
наявність обтяжуючих та пом`якшуючих
покарання обставин. Призначаючі
покарання ОСОБА_2, суд враховуює, що
скоєне ним кримінальне правопорушення
відноситься до категорії злочинів
середньої тяжкості. Суд враховує особу
винного, який раніше не притягувався до
кримінальної відповідальності, за
місце роботи та проживання
характеризується позитивно, має на
утриманні неповнолітню дитину.
Обтяжуючою покарання обставиною є
скоєння правопорушення у стані
алкогольного сп`яніння. Пом`якшуючих
покарання обставин не встановлено.

Виходячи з обставин та ступеня
тяжкості скоєного кримінального
правопорушення, характеризуючих особу
обвинуваченого даних, суд вважає
можливим виправлення обвинуваченного
без ізоляції від суспільства. Суд
вважає, що застосування до ОСОБА_2
такого покарання, як громадські роботи,
буде справедливим та достатнім для
покарання обвинуваченого за скоєне
правопорушення, та для попередження
скоєння ним правопорушень у
майбутньому. При цьому суд вважає
недоцільним застосування до
обвинуваченого такого виду покарання,
як штраф. Суд виходить з того, що штраф є
мінімальною мірою покарання,
передбаченою санкцією ч. 1 ст. 185 КК
України, а беручи до уваги відсутність
каяття, суд не вбачає підстав для
призначення ОСОБА_2 цього мінімального
покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст.
65-67, ч. 1 ст. 185 КК України, ст.ст. 9, 10, 21-23,
25-26, 94, 367, 368, 370, 374 КПК України, суд -

П Р И С У Д И В :

ОСОБА_2 визнати винним у скоєнні
кримінального правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та
призначити йому покарання у вигляді 240
(двохсот сорока) годин громадських
робіт.

Запобіжний захід стосовно засудженого
ОСОБА_2 до набрання вироком законної
сили не обирати.

Вирок може бути оскаржений до
Апеляційного суду Донецької області
через Амвросіївський районний суд
протягом тридцяти днів з дня
проголошення вироку.

Вирок набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
вирок, якщо його не буте скасовано,
набирає законної сили після ухвалення
рішення судом апеляційної інстанції.

СуддяЕ.А. Радченко