Справа № 606/2406/14-к
І м е н е м У к р а ї н и
27 травня 2015 року
Теребовлянський районний суд в складі :
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Теребовлі кримінальне провадження про обвинувачення :
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Дарахів Теребовлянського району, жительки АДРЕСА_1 , громадянки України, розлученої, з середньою освітою, непрацюючої, має на утриманні двох малолітніх дітей, раніше не судимої ,-
за ч. 1 ст. 191 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
29 листопада 2013 року фізична особа-підприємець ОСОБА_6 уклала безстроковий трудовий договір № 7 із ОСОБА_5 , у відповідності до якого остання була прийняти на роботу продавцем магазину, що в с. Кровінка Теребовлянського району. Окрім того, 29.11.2013 року укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, згідно якого ОСОБА_5 ввірено всі товарно-матеріальні цінності магазину ФОП ОСОБА_6 та ОСОБА_5 прийняла на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення зберігання довірених їй матеріальних цінностей в магазині, розташованому за адресою: с. Кровінка Теребовлянського району Тернопільської області.
Так, ОСОБА_5 працюючи продавцем у вищевказаному магазині, діючи умисно, переслідуючи корисливі цілі, з метою особистого збагачення, вирішила незаконно періодично привласнювати товарно-матеріальні цінності, які перебували в її віданні, з метою використання їх для власних потреб.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на привласнення чужого майна, ОСОБА_5 будучи матеріально-відповідальною особою, виконуючи свої безпосередні обов`язки в період з 29.11.2013 року по 30.05.2014 року привласнила товарно-матеріальні цінності, що належать ФОП ОСОБА_6 , які знаходились в магазині с. Кровінка Теребовлянського району на загальну суму 18 568, 24 грн.
30 травня 2014 року в магазині ФОП ОСОБА_6 , у якому працювала ОСОБА_5 проведено інвентаризацію товарів та тари, в результаті якої було виявлено недостачу товару на суму 18 568, 24 грн. та викрито злочинну діяльність останньої.
Внаслідок привласнення ОСОБА_7 товарно-матеріальних цінностей, що належать ФОП ОСОБА_6 останній завдано матеріальну шкоду на вище вказану суму.
Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 свою вину у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України не визнала та дала показання, що була направлена на роботу з біржі до ПП ОСОБА_6 та 29 листопада 2013 року уклала трудовий договір із нею, згідно якого почала працювати продавцем в магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що в с. Кровінка, Теребовлянського району Тернопільської області. З метою збереження товарно-матеріальних цінностей магазину ПП ОСОБА_6 уклала з нею договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, із даним договором вона була ознайомлення та вказаний договір був нею підписаний. При прийнятті нею магазину була проведена ревізія, в ході якою було виявлено недостачу точно не пам`ятає чи 4 тис., чи 8 тис. грн., яку допустили попередні продавці, однак в ході ревізії вказані продавці вказали, що дану недостачу вони повернуть, а на вказані гроші ОСОБА_6 купить повар і таким чином буде погашена недостача. Вказаний магазин вона прийняла із недостачею та почала в ньому працювати. Чи в подальшому попередні продавці повернули недостачу їй не відомо, про це ОСОБА_6 не повідомляла. У вказаному магазині вона працювала з 29 листопада 2013 року по 29 травня 2014 року, та ключі від магазину були тільки в неї. Працювала вона одна, більше продавців не було. Ключів від магазину вона нікому не передала, за час її роботи в магазині будь-яких крадіжок товарно-матеріальних цінностей, чи грошей із магазину не було. ОСОБА_6 через два місяці після прийняття на роботу ОСОБА_5 в магазині було проведено ревізію, під час якої було виявлено недостачу, пояснити вказану недостачу вона не може, оскільки будь-якого товару та грошей із магазину не брала. Самий факт недостачі визнає, однак не може сказати звідки взялась недостача. ОСОБА_6 просила її щоб вона працювала поки не знайде нових продавців. Знову через чотири місяці ОСОБА_6 провела ревізію в магазині, у якому вона працювала, в ході якої було виявлено недостачу уже на суму 18 568 грн. Факт вказаної недостачі ОСОБА_5 визнала, однак де взялась вказана недостача та хто в цьому винен сказати не може. Будь-якого товару та грошей із магазину вона не брала.
Показання обвинуваченої ОСОБА_5 суд оцінює критично як такі, що дані з метою уникнення кримінальної відповідальності та покарання, перешкоджання суду у встановлені об`єктивної істини у кримінальному провадженні. Показання спростовуються дослідженими у судовому засіданні показаннями потерпілої ОСОБА_6 свідків, іншими доказами.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 дала показання, що працює головним бухгалтером Теребовлянського районного споживчого товариства. 29 травня 2014 року було проведено ревізію в магазині с. Кровінка підприємця ОСОБА_6 . Продавець ОСОБА_5 торгувала в магазині одна. На початок ревізії був зроблений звіт продавцем ОСОБА_5 станом на 29 травня 2014 року та дана розписка про включення всіх розхідних і прихідних документів. Комісія була поділена на дві групи. Всі товари перераховані та записані в інвентаризаційний акт. Продавець ОСОБА_5 була присутня при проведенні інвентаризації та нею були підписані всі акти інвентаризації. Всі товари ними перераховані та записані в акт інвентаризації. При закінченні інвентаризації виводили результати в наслідок чого виявлено, що є розбіжності між залишком, який рахується по звітах і фактичною наявністю товарів в магазині. В наслідок чого виявлено недостачу в сумі 18 568 грн. 24 коп., де взялася недостача ОСОБА_5 пояснила, що не знає.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 дала показання, що працює головним бухгалтером в ГВП «Долина» підрозділ Теребовлянського районного споживчого товариства. За усною вказівкою головного правління Теребовлянського районного споживчого товариства 23 квітня 2014 року проводилася інвентаризація в магазині с. Кровінка в присутності ПП ОСОБА_6 та продавця ОСОБА_5 . На початку інвентаризації був зроблений останній товарно-грошовий звіт на 23 квітня 2014 року і дана продавцем розписка про те, що всі прихідні і розхідні документи включено в даний звіт. Комісією було перераховано всі товарно - матеріальні цінності і записано в інвентаризаційному описі. При виведені результатів виявлено недостачу в сумі 12 222 грн.. Продавцем ОСОБА_5 дана розписка, що всі цінності про інвентаризовані правильно і претензій до комісії не було. Також, ОСОБА_10 пояснила, що після неї працювала в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 » з листопада 2013 року ОСОБА_5 . Коли ОСОБА_10 звільнялася з посади продавця в магазині «Теко» по особистих причинах, а не у зв`язку з недостачею, була проведена ревізія та виявлена недостача, вона з напарницею погасили недостачу сплативши гроші в касу, претензій до них не було.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 дала показання, що з 2011 року вересень місяць по листопад 2013 року працювала продавцем в магазині «Теко», що в с. Кровінка Теребовлянського району в ПП ОСОБА_6 .. В її обов`язки входило реалізація товару, а також контроль за збереження товарно-матеріальних цінностей. На час звільненя за згодою сторін заборгованості чи не достачі в магазині не було, про що було складено акт ревізії і лише після цього вона звільнилася.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 дала показання, що вона є фахівцем з оргмасової роботи і кадрів Теребовлянського районного споживчого товариства. За вказівкою голови правління ОСОБА_13 брала участь в проведенні ревізії проведеної 29 травня 2014 року в магазині с. Кровінка. На початок ревізії продавець ОСОБА_5 зробила звіт станом на 29 травня 2014 року і нею дана розписка про включення всіх розхідних і прихідних документів. Комісія була поділена на дві групи, яким були перераховані і описано всі групи товарів і включені в акт ревізії. Під час ревізії були присутні ПП ОСОБА_6 та продавець ОСОБА_5 . При закінченні інвентаризації і виведенні результатів були розбіжність між залишком товарів, які вказані в звіті і фактично наявністю товарів в магазині. Виявлено недостачу в розмірі 18 568 грн. Після закінчення складання акту, акт був підписаний всіма членами комісії і нею.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 дала показання, що з 1975 року працює в Теребовлянському районному споживчому товаристві. Згідно наказу голови правління їх було відряджено на проведення інвентаризації 29 травня 2014 року в магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 » с. Кровінка. Ними ревізувалися всі групи товарів в присутності продавця ОСОБА_5 та ПП ОСОБА_6 . На час ревізії продавець написала розписку про те, що всі прихідні і розхідні документи нею було вказані в звіт, претензій до інвентаризаційної комісії в неї не було. Після проведення ревізії і зробленого продавцем ОСОБА_5 звіту на час ревізії, комісією було виявлено розбіжності в сумі між залишком товарів в даному магазині по звіту і фактичної наявності товару в магазині на суму 18 568 грн. 24 коп. Комісію було розділено на дві групи, одні писали промислову групу, інші - решту товарів. Рахували кількість, ціну і виводили суму. Одна людина рахувала і диктувала, інша записувала в акт. Внаслідок чого виявилося недостачу у вищезгаданій сумі, про що ОСОБА_5 не заперечувала та всі документи підписала.
Вина обвинуваченої ОСОБА_5 у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України доводиться іншими доказами, а саме :
- заявою ОСОБА_6 до голови правління Теребовлянського районного споживчого товариства ОСОБА_15 , згідно якої ОСОБА_6 просила провести інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей та документальну перевірку в магазині села Кровинка Теребовлянського району Тернопільської області.
- трудовим договором № 7 між працівником і фізичною особою від 29 листопада 2013 року укладеним між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 та ОСОБА_5 29 листопада 2013 року, згідно якого ОСОБА_5 виконує обов`язки продавця-консультанта в фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 із заробітною платою не меншою ніж мінімальна встановлена законодавством України, із 40-а годинним робочим тижнем.
- договором про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 29 листопада 2013 року укладеним між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 та продавцем ОСОБА_5 , згідно якого продавець ОСОБА_5 бере на себе повну відповідальність за забезпечення зберігання довірених їй фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 матеріальних цінностей.
Проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про доведення вини обвинуваченої ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, і що її дії кваліфіковано правильно як привласнення чужого майна, яке було ввірене особі.
При призначенні покарання, необхідного й достатнього для виправлення обвинуваченої ОСОБА_5 , відповідно до статей 50, 65 КК України, суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної, її майновий стан, позитивну характеристику, а також те, що вона раніше не судима, обставини, які пом`якшують покарання згідно ч. 2 ст. 66 КК України на утриманні перебуває двоє малолітніх дітей, приходить до висновку, що обвинуваченій ОСОБА_5 слід призначити покарання за ч. 1 ст. 191 КК України у виді штрафу.
Позовні вимоги мотивувала тим, що у наслідок протиправних дій ОСОБА_5 , що виразилися у привласненні майна їй завдано матеріальної та моральної шкоди.
Так, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 та ч. 3 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Також, внаслідок протиправних дій ОСОБА_5 , ОСОБА_6 було завдано моральної шкоди, оскільки вона зазнала душевних страждань та набула негативних емоції, що спричинило дискомфорт, порушило її нормальний спосіб життя, вона втратила спокій та сон. У зв`язку з переліченими обставинами у ОСОБА_6 було порушено її нормальний, до цього звичний спосіб життя.
Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до частини 1 статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Відповідно до пункту 2 та 4 частини 2 статті 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів та у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до пункту 2 ч. 3 ст. 23 Цивільного кодексу України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до ст. 280 Цивільного кодексу України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.
Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до частини 1 статті 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Тому суд вважає, що із врахуванням душевних страждань, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин спричинених протиправною поведінкою обвинуваченої, цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди слід задовольнити частково, стягнувши з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_6 1000 грн. 00 коп. моральної шкоди, а у решті позову відмовити, у зв`язку безпідставністю вказаних позовних вимог немайнового характеру.
Керуючись ст.ст. 127-130, 342-368, 374-376 КПК України, суд, -
З А С У Д И В :
Визнати винною ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України і призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що в грошовому еквіваленті складає 850 грн. в дохід держави.
Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_6 1000 грн. моральної шкоди, завданої скоєнням кримінального правопорушення.
У решті позовних вимог відмовити, у зв`язку із безпідставністю заявлених позовних вимог.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь НДЕКЦ при УМВС України в Тернопільській області 734 грн. 16 коп. судових витрат за проведення судової економічної експертизи № 6-449/14 від 10 жовтня 2014 року.
На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Тернопільської області через Теребовлянський районний суд протягом тридцяти днів.
ГОЛОВУЮЧИЙ ОСОБА_17