УХВАЛА

АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5
червня 2008 р.
м.Ужгород

Колегія суддів
судової палати апеляційного суду Закарпатської області з кримінальних справ у
складі:

Головуючого Вотьканича
Ф.А. ,

суддів
Дорчинець С.Г. і Лізанця П.М.,

з участю прокурора Фрицюк В.В., засудженого ОСОБА_1 і
його захисника ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальну справу
за апеляцією засудженого ОСОБА_1 і старшого помічника прокурора Тячівського
району на вирок Тячівського районного суду від 5 березня 2008 року, яким

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1народження, громадянина
України, українця, нотаріуса Тячівської державної нотаріальної контори, з вищию
освітою, одруженого, мешканця АДРЕСА_1 раніше не судимого,

засуджено за ч.2 ст.364 КК України на 5 років позбавлення
волі з позбавленням права обіймати посади нотаріуса на 3 роки, а за ч.2 ст.366
КК України на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади
нотаріуса на 2 роки.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю вчинених
злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно до
відбування ОСОБА_1 призначено 5 років позбавлення волі з позбавленням права
обіймати посади нотаріуса на 3 роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_1 звільнено від
відбування покарання з випробуванням з встановленням йому іспитового строку 3
роки.

На підставі ст.76 КК України на ОСОБА_1 покладено
обов'язки не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу
органів кримінально-виконавчої системи, повідомляти ці органи про зміну місця
проживання, роботи та періодично з'являтись в органи кримінально-виконавчої
системи для реєстрації.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_1 до вступу вироку в законну
силу постановлено залишити попередній - підписку про невиїзд.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 1153 грн. 66 коп. судових
витрат.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_3 задоволено частково.
Із засудженого ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнено 18 227 грн. 38 коп. в
рахунок відшкодування матеріальної шкоди і 5000 грн. - моральної шкоди.

ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він займаючи посаду державного нотаріуса Тячівської державної
нотаріальної контори, будучи службовою особою, зловживаючи своїм службовим
становищем, умисно, в інтересах третіх осіб, діючи всупереч інтересам служби,
порушуючи свої функціональні обов'язки, 8 лютого 2000 року незаконно на
прохання ОСОБА_4 склав та видав останньому фіктивну довіреність на право
керування і розпорядження автомобілем марки ВАЗ-21093, 1991 року
випумку,НОМЕР_1 та вніс до її змісту завідомо неправдиві відомості про те, що
власник автомобіля - ОСОБА_3. доручає громадянину ОСОБА_4.користуватись,
розпоряджатись своїм автомобілем - продати, подарувати, обміняти, подавати
довідки та заявки від його імені, зняти з обліку в органах Державтоінспекції,
підписуватись від його імені, одержувати гроші від продажу автомобіля,
виконувати будь-які інші дії, пов'язані з даним дорученням, а також те, що дане
доручення підписане самим ОСОБА_3. в його присутності, особу ОСОБА_3
встановлено, хоча підписи в двох примірниках довіреності та в реєстрі
нотаріальних дій від імені довірителя ОСОБА_3 виконав власноручно. Після чого,
надаючи підробленій довіреності значення офіційного документа та юридичне
значення, скріпив його власним підписом та гербовою печаткою Тячівської
державної нотаріальної контори за №3-325.

На підставі вказаного доручення ОСОБА_4 8 серпня 2000
року дав доручення ОСОБА_5 зняти з обліку вказаний автомобіль з правом
продавати, дарувати, заставляти, обмінювати, керувати, а також вчиняти всі інші
дії, пов'язані з даним дорученням, після чого 26 вересня 2000 року вказаний
автомобіль від імені ОСОБА_3 був незаконно проданий ОСОБА_6 за 3300 доларів
США, чим потерпілому ОСОБА_3 було спричинено шкоду в розмірі 18 227 грн. 38
коп.

У апеляції засуджений ОСОБА_1 порушує питання про скасування вироку та направлення
справи на додаткове розслідування.

Апеляцію засуджений мотивує тим, що органом досудового слідства в порушення
ст.ст.22, 64 КПК України не встановлено безспірними доказами його винність у
вчиненні злочинів, за які його засуджено. Допущена неповнота і неправильність
як досудового так і судового слідства не можуть бути усунуті в судовому
засіданні. На думку апелянта, органом досудового слідства під час проведення у
справі додаткового розслідування, не були виконані вказівки ухвали апеляційного
суду Закарпатської області від 29 серпня 2006 року, які є обов'язковими для
органів дізнання і досудового слідства.

В обгрунтування апеляції засуджений
посилається й на те, що у його діях відсутній склад злочину, передбаченого ч.2
ст.364 КК (зловживання службовим становищем), так як він як державний нотаріус
не є службовою особою і не являється суб'єктом даного злочину.

В апеляції прокурора порушується питання про
скасування вироку суду через м'якість призначеного ОСОБА_1 покарання. Прокурор
просить постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_1 покарання у виді
позбавлення волі.

Апеляцію прокурор мотивує тим, що у справі
відсутні обставини пом'якщуючі покарання ОСОБА_1. Зокрема, засуджений не визнав
себе винним і не відшкодував заподіяну злочином шкоду. На думку прокурора, застосування до ОСОБА_1 положень ст.75 КК
України і звільнення його від покарання, не грунтується на вимогах закону.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення
прокурора, яка апеляцію підтримала
частково, зокрема відмовилась від вимог про скасування вироку суду через
м'якість призначеного ОСОБА_1 покарання і просить скасувати вирок суду із-за
невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, пояснення ОСОБА_1
який підтримав апеляцію та думку його захисника, який просить виправдати
засудженого, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій,
колегія суддів приходить до переконання, що апеляції підлягають задоволенню частково, з наступних
підстав.

Оцінюючи зібрані у справі докази, судова
колегія вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_1 є незаконним і підлягає скасуванню,
через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам
справи, неповноту судового слідства та істотні порушення вимог
кримінально-процесуального закону.

Відповідно до положень ст.369 КПК України -

«Вирок чи постанова вважаються такими, що не відповідають
фактичним обставинам справи :

1) коли висновки
суду не підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні;

2) коли суд не
взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки;

3) коли при
наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду,
у вироку (постанові) не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і
відкинув інші;

4) коли висновки
суду, викладені у вироку (постанові), містять істотні суперечності.

Вирок чи
постанова із зазначених підстав підлягають скасуванню чи зміні лише тоді, коли
невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи могла вплинути на
вирішення питання про винуватість засудженого або невинуватість виправданого,
на правильність застосування кримінального закону, на визначення міри покарання
або застосування примусових заходів виховного чи медичного характеру».

Вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_1
вказаним вимогам закону не відповідає.

Ухвалою апеляційного суду від 29 серпня 2006
року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_1 був скасований із-за неповноти й
неправильності досудового слідства та через порушення органом досудового
слідства вимог ст.26 КПК України.

Зокрема, в апеляційній інстанції було
встановлено, що виділення в окреме провадження кримінальної справи щодо ОСОБА_1,
згідно постанови від 14.06.2005 р. (т.1 а.с.188-190) і окремий розгляд
кримінальної справи щодо ОСОБА_4 є незаконним.

Таке рішення апеляційний суд мотивував тим,
що дії ОСОБА_4 тісно пов'язані з діями потерпілого ОСОБА_3 і засудженого
ОСОБА_1, тому неможливо правильно встановити фактичні обставини справи.

На думку судової колегії невиконання вказівки
апеляційного суду призвело до неправильного встановлення фактичних обставин
справи.

Так, у матеріалах кримінальної справи №
4309604 про обвинувачення ОСОБА_4 за ст.358 ч.3 КК України є постанова про
відмову в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_4 за ст.190 КК України
на підставі ст.6 п.2 КПК України (а.с.75).

Згідно цієї постанови, органом досудового
слідства було встановлено, що «у 1997 році ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_3. за
спільні гроші придбали автомобіль ВАЗ 21093, державний номерний НОМЕР_1 Даний автомобіль вони використовували для поїздок в
інтересах спільного бізнесу. З частки, отриманої від спільного бізнесу, ОСОБА_4
виплатив ОСОБА_3 його грошову частку, яку він вклав для покупки автомобіля ВАЗ 21093, державний номерний знак НОМЕР_1і таким
чином автомобіль повністю перейшов у власність ОСОБА_4, хоч документально вони
даний автомобіль не оформили на ОСОБА_4.

Вищенаведене підтверджується показами самого
підозрюваного ОСОБА_4, показами свідків ОСОБА_1, ОСОБА_7 ОСОБА_8, ОСОБА_9,
протоколами очних ставок та іншими матеріалами кримінальної справи.

При таких обставинах в діях ОСОБА_4 відсутній склад
злочину, передбаченого ст.190 КК України».

Дана постанова органу досудового слідства прокурором не
скасована і є чинною.

Суд першої інстанції розглядаючи по суті
кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_1 за ст.364 ч.2 КК України дійшов
висновку про незаконність дій ОСОБА_4 щодо
продажу ним автомобіля ВАЗ 21093, державний номерний
знак НОМЕР_1і зподіяння унаслідок таких дій шкоди потерпілому ОСОБА_3 в
розмірі 18 227 грн. 38 коп.

Такий висновок суду є передчасним, оскільки він
суперечить постанові органу досудового слідства про відмову у порушенні
кримінальної справи відносно ОСОБА_4 за ст.190 КК України на підставі ст.6 п.2
КПК України.

Судом першої інстанції у справі допущено також неповноту
судового слідства.

Зокрема, судом не допитано безпосередньо в судовому
засіданні ОСОБА_4, показання якого мають істотне значення у даній справі.

З урахуванням наведеного, судова колегія вважає, що
висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2
ст.364 КК України є передчасним, оскільки грунтується на неправильно й неповно
встановлених фактичних обставинах справи, які містять істотні суперечності.

Судом допущено також порушення кримінально-процесуального
закону, а саме ст.335 КПК України, відповідно до вимог якої в резолютивній
частині повинно бути зазначено кримінальний закон, за яким підсудного визнано
винним.

В порушення даних вимог закону, суд в резолютивній
частині вироку тільки зазначив про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні злочину
передбаченого статтею 366 КК України і не вказав частину статті кримінального
кодексу, за якою його визнано винним.

Тому вирок суду підлягає скасуванню, а справа направленню
на новий судовий розгляд.

При новому розгляді справи суду слід у повному обсязі дослідити наявні у
справі докази, на які органи досудового слідства посилаються, як на доказ вини
ОСОБА_1 та усунути істотні суперечності, і в залежності від встановленого,
вирішити питання про доведеність чи недоведеність його вини за обвинуваченням в
зловживанні службовим становищем і службовому підробленні.

Керуючись ст.ст.365, 366 КПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляції старшого помічника прокурора Тячівського району
і засудженого ОСОБА_1 задовольнити частково.

Вирок Тячівського районного суду від 5 березня 2008 року
щодо ОСОБА_1 скасувати, а кримінальну справу направити на новий судовий
розгляд, до того ж суду в іншому складі.

Головуючий

Судді