Справа №488/5660/13-к 19.02.2015 19.02.2015 19.02.2015
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 лютого 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

Головуючої судді: ОСОБА_1 ,

Суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря: ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0000121, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 та потерпілої ОСОБА_6 на вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 02.10.2014 року, відносно

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, українця, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого: АДРЕСА_2 , судимого:

1) 29.03.2005 року Центральним районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст.186 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки

2) 15.09.2005 року Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч.1 ст.187, ч.2 ст.186, ст.304, 70, 71 КК України до позбавлення волі на строк 5 років.

3) 01.11.2005 року Корабельним районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст.187, ч.4 ст.70, 71 КК України до позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців з конфіскацією всього особистого майна. Звільнений 19.10.2012 року по відбуттю строку покарання.

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України,
Учасники судового провадження.
прокурор: ОСОБА_7

обвинувачені: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 ,

потерпілі: ОСОБА_6 , ОСОБА_10 ,

захисники: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13

Провадження №11-кп/784/15/15 Головуючий суду 1 інстанції: ОСОБА_14

Категорія: ст.187 ч.2, ст.185 ч.1 КК України Доповідач апеляційної інстанції: ОСОБА_3

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
Обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок відносно нього скасувати через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та призначити новий розгляд в суді 1 інстанції.

Потерпіла ОСОБА_6 просить скасувати вирок відносно обвинуваченого ОСОБА_5 через непричетність до вчинення злочину та закрити кримінальне провадження.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Обвинувачений ОСОБА_5 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.187 ч.2КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців з конфіскацією належного йому майна.

Цим же вироком
- обвинувачений ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше судимий, визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.187 ч.2 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією належного йому майна.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, з урахуванням покарання, призначеного за вироками Центрального районного суду м. Миколаєва від 01.11.2013 року та Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20.01.2014 року за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 3 місяці з конфіскацією належного йому майна.

- обвинувачений ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , раніше не судимий, визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.187 КК України та призначено покарання:

- за ч.1 ст.185 КК України в виді позбавлення волі на строк 1 рік;

- за ч.2 ст.187 КК України з застосуванням ст.69 КК України в виді позбавлення волі на строк 4 роки з конфіскацією належного йому майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з конфіскацією належного йому майна.

Зазначений вирок відносно ОСОБА_9 не оскаржено, відносно ОСОБА_8 скасовано за апеляційною скаргою прокурора, з ухваленням нового вироку від 19.02.2015 р. з посиленням покарання.

Постановлено стягнути з ОСОБА_5 ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , в рівних частинах судові витрати за проведення експертиз у розмірі 3216 грн.

Узагальнені доводи апеляційних скарг.
В апеляційній скарзі і доповненні до неї обвинувачений ОСОБА_5 посилається, що висновки суду про його винуватість не підтверджені доказами, дослідженим в судовому засіданні.

Стверджує про непричетність до вчинення злочину. Посилаючись на показання в суді обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_15 , вказує, що у нападі на потерпілих приймала участь інша особа на ім`я ОСОБА_16 . Стверджує, що обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , потерпіла ОСОБА_6 його обмовили в ході досудового розслідування під впливом працівників міліції.

Ставить під сумнів можливість впізнання його як нападника потерпілою ОСОБА_6 лише по очах та голосу. Вказує, що в ході досудового слідства впізнання по голосу не проводилося. Зазначає, що згідно з показаннями потерпілої на допиті від 14.08.2013 року, у нападника, який витягнув її за волосся з машини, був блакитний колір очей. Проте, у нього очі сіро-зеленого кольору.

Вважає недопустимим доказом протокол пред`явлення особи для впізнання від 15.08.2014 року, зазначаючи про різкі відмінності у зовнішності та одязі осіб , у числі яких був пред`явлений потерпілій ОСОБА_6 . Ці відмінності у зовнішності осіб стосуються зросту, статури, кольору волосся. Вказує на відсутність в протоколі відомостей щодо кольору очей осіб, у числі яких був пред`явлений для впізнання.

Зазначає, що висновок експерта про належність йому відбитків пальців, виявлених на автомобілі ОСОБА_15 , в якому приїхали нападники, не доводить його причетності до інкримінованого злочину. Стверджує, що ці відбитки залишені ним за декілька днів до вчинення злочину, під час зустрічі з ОСОБА_15 в його автомобілі з приводу поїздки у виправну колонію.

За змістом апеляційної скарги потерпіла ОСОБА_6 стверджує, що під час досудового розслідування та судового розгляду, знаходячись під психологічним тиском працівників міліції та прокуратури, обмовила ОСОБА_5 , вказавши на нього як на особу, що вчинила розбійний напад.

Зазначає про порушення процедури пред`явлення для впізнання. Стверджує, що працівники міліції перед проведенням слідчої дії показали їй зображення ОСОБА_5 на мобільному телефоні. Посилається на неможливість впізнати нападника, у якого була закрита нижня частина обличчя.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
04.08.2013 року ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , керуючись злочинним наміром, направленим па вчинення розбійного нападу на потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , вступили між собою у злочинну змову з метою викрадення їх майна.
Реалізуючи попередню домовленість, 05.08.2013 року близько 11 години ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_5 на автомобілі марки «ВАЗ - 2107» д/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_15 прибули на вул. Металургів в Корабельному районі м. Миколаєва. Там в подальшому домовилися з потерпілими про зустріч. Розподілили між собою ролі під час вчинення розбійного нападу. Чекали на потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , які їхали на автомобілі марки «ВАЗ 2101» д/н НОМЕР_2 .
Приблизно о 14 годині ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_5 побачили вказаний автомобілі в районі перехрестя вулиць Металургів та Уральської. З метою реалізації злочинної домовленості, вони на автомобілі марки «ВАЗ - 2107» д/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_8 , шляхом створення штучної аварійної ситуації, змусили потерпілих зупинити автомобіль марки «ВАЗ 2101» під керуванням ОСОБА_10 , в якому також перебувала ОСОБА_6 . Після зупинки автомобіля марки «ВАЗ 2101» обвинувачені вибігли з автомобіля марки «ВАЗ 2107» та попрямували до автомобіля потерпілих. При цьому, ОСОБА_5 з метою припинення можливого руху потерпілих на автомобілі, пробив переднє право колесо автомобіля. ОСОБА_8 , зупинившись напроти водія ОСОБА_17 , направив в його бік раніше заготовлену пневматичну гвинтівку, яку взяв за місцем свого мешкання. ОСОБА_18 дерев`яною битою побив вікна автомобіля потерпілих.
В подальшому ОСОБА_8 , ОСОБА_18 і ОСОБА_5 , погрожуючи застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілих, заволоділи майном потерпілої ОСОБА_6 : золотими виробами (ланцюжком, кулоном, двома обручками), браслетом з срібла, жіночою сумкою, в якій знаходились 2 мобільних телефони марки «Нокіа» та «Самсунг» з сім-картками оператора мобільного зв`язку «Лайф», а також грошима в сумі 700 грн., а всього на суму 5400 грн. та майном ОСОБА_10 : шкіряною курткою, вартістю 1200 грн.
Після цього обвинувачені зникли з місця вчинення злочину, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 і потерпілої ОСОБА_6 , а також захисників ОСОБА_12 і ОСОБА_11 на підтримку апеляційних скарг, думку обвинувачених ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , які також просили про задоволення вимог апелянтів, прокурора ОСОБА_7 , який вважав вирок в цій частині законним і обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження, повторно в порядку ст.404 ч.3 КПК України дослідивши обставини, встановлені під час кримінального провадження, а також дослідивши докази, які попри клопотання сторін не досліджувалися судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, апеляційний суд дійшов наступного.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину за встановлених судом обставин, підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні і викладеними у вироку.

Є безпідставним твердження апелянтів про непричетність обвинуваченого ОСОБА_5 до вчинення розбійного нападу, а також про обмову його потерпілою ОСОБА_6 .

Так, потерпіла ОСОБА_6 в суді 1 інстанції підтвердила, що впевнено та категорично впізнала в обвинуваченому ОСОБА_5 особу, яка вчинила напад на неї в групі з іншими обвинуваченими.

Зокрема, з її показань в суді 1 інстанції, вбачається, що в обідній час 05.08.2013 року їй зателефонував її знайомий ОСОБА_9 Запропонував зустрітися. З цим погодилася. Призначила зустріч на вул. Металургів. По приїзду з ОСОБА_10 на автомобілі під його керуванням на місце зустрічі, їх авто «підрізав» інший автомобіль. З нього вибігло троє чоловіків, обличчя яких від носу до підборіддя були прикриті хустинами. Один нападник був з рушницею, яку направив в їх з ОСОБА_10 бік та вистрелив. Другий нападник - ОСОБА_9 був з битою, якою розбив стекла у вікнах їх автомобіля. Третій нападник, якого вона пізніше впізнала як ОСОБА_5 , порізав колеса їх автомобіля. Потім ОСОБА_5 відкрив двері. Витягнув її за волосся з заднього правого сидіння автомобіля та вимагав гроші. Він зняв з неї браслет з срібла. Намагався зняти сережки. Зірвав з шиї золоті ланцюжок з кулоном. Після цього віддала ОСОБА_5 два золотих кільця. Він також забрав її жіночу сумку, в якій були гроші сумі 700 грн., мобільні телефони «Нокія» і «Самсунг» та шкіряну куртку ОСОБА_10 .

Зазначила, що впевнено впізнала ОСОБА_5 за ознаками зовнішності (по очах та бровах) під час пред`явлення осіб для впізнання в ході досудового розслідування. Вказала, що добре розгледіла ОСОБА_5 , якій витягнувши її з автомобіля, стояв поруч з нею, обличчям до її обличчя. Дії щодо неї та її майна вчиняв саме він. Хоча напад тривав недовго, але було достатньо часу для того, щоб запам`ятати його зовнішність.

Заперечуючи твердження обвинуваченого ОСОБА_5 під час її допиту в судовому засіданні про неможливість впізнати незнайому особу лише по очах, потерпіла ОСОБА_6 пояснила, що впевнено впізнала його ще й за зростом, статурою, голосом, розмовою.

Також вказала, що ОСОБА_5 під час очної ставки просив її бути уважною та повідомляв, що недавно звільнився з місць позбавлення волі. Однак, вона не мала сумніву щодо його участі у нападі.

Апеляційним судом в порядку ст. 404 ч. 3 КПК України безпосередньо перевірені доводи апелянтів щодо дотримання норм кримінального процесуального закону при проведенні впізнання потерпілою обвинуваченого ОСОБА_5 .

Так, з протоколу пред`явлення особи для впізнання від 15.08.2013 року (т.2 а.с.97-99) вбачається, що потерпіла ОСОБА_6 серед пред`явлених їй чотирьох осіб впізнала ОСОБА_5 за зростом, статурою, формою та кольором очей, як особу, котра 05.08.2013 року на перехресті вулиць Металургів та Уральської вчинила відносно неї розбійний напад.

Апеляційним судом встановлено, що органом досудового розслідування дотримані вимоги ст. 228 ч.2 КПК України, у тому числі щодо пред`явлення потерпілій ОСОБА_6 для впізнання ОСОБА_5 у числі осіб, які не мали різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі.

З цього протоколу вбачається, що зазначений зріст статистів ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та обвинуваченого ОСОБА_5 складає відповідно 192, 176, 185, 190 см., що не є різкою відмінністю цієї ознаки зовнішності. Не мали різких відмінностей і інші ознаки зовнішності пред`явлених для впізнання осіб статура, колір волосся та зачіска, колір очей, а також їх одяг.

Допитавши свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 (статистів) апеляційний суд впевнився у відсутності різких відмінностей їх зовнішності від зовнішності обвинуваченого ОСОБА_5 .

Ці свідки та свідок ОСОБА_22 (понятий) в апеляційному суду підтвердили хід та результат слідчої дії. Вказали, що потерпіла впізнала ОСОБА_5 не вагаючись. Висловлювала обурення через участь ОСОБА_5 у нападі на неї. ОСОБА_5 поводився спокійно. Уточнював у потерпілої ознаки, за якими вона його впізнала.

Свідок ОСОБА_19 зазначив, що потерпіла поводилася адекватно. Цей стан ним визначено фахово як лікарем.

З урахуванням викладеного, є безпідставними доводи апелянтів про недопустимість протоколу впізнання як доказу. Також відсутні підстави для визнання цього протоколу недопустимим доказом у сенсі положень ст. 87 КПК України.

Апеляційний суд визнає достовірними показання потерпілої ОСОБА_6 в суді 1 інстанції як такі, що узгоджуються з сукупністю інших доказів у справі. Тому суд першої інстанції обґрунтовано поклав її показання в основу обвинувального вироку.

Разом з тим, є непереконливими її твердження в апеляційній скарзі щодо обмови нею ОСОБА_5 під впливом працівників міліції та щодо наміру після її поміщення в СІЗО повідомити правду про третього нападника, яким не є ОСОБА_5 .

Оцінюючи зазначені твердження потерпілої ОСОБА_6 та її показання безпосередньо під час апеляційного розгляду, апеляційний суд, окрім іншого, зважає на наступні обставини.

Потерпіла ОСОБА_6 категорично підтвердила участь обвинуваченого ОСОБА_5 в розбійному нападі на неї під час допиту судом 1 інстанції 17.03.2014 р.

Вона з 20.05.2014 р. утримується під вартою в СІЗО в іншому кримінальному провадженні згідно з довідкою начальника установи від 08.12.2014 р.

Оскаржуваний вирок ухвалено 02.10.2014 р. Копія вироку потерпілій не направлялася. З матеріалами провадження вона не знайомилася. Тому з офіційних джерел їй не могло бути відомо про прийняте рішення відносно ОСОБА_5 за результатами судового розгляду.

Апеляційна скарга нею подана 31.10.2014 р., тобто після перебування в СІЗО протягом 5 місяців та наприкінці спливу строку апеляційного оскарження вироку стосовно ОСОБА_5 . Її апеляційна скарга містить вимоги виключно на його користь, а усі інші обставини вчинення злочину не оспорюються. При цьому, потерпілою наведені конкретні та докладні відомості щодо номеру судового провадження, складу суду, учасників судового провадження, дати та суті вироку відносно ОСОБА_5 .

Потерпіла ОСОБА_6 з заявами на дії працівників міліції не зверталася. Твердження щодо їх впливу стосовно впізнання ОСОБА_5 наведені нею лише в апеляційній скарзі.

З огляду на сукупність наведених фактичних обставин апеляційний суд критично оцінює твердження потерпілої щодо повідомлення нею в апеляційній скарзі та під час допиту в апеляційному суді дійсних обставин справи щодо третього нападника. Її твердження стосовно непричетності ОСОБА_5 до злочину, впливу на неї з боку працівників міліції апеляційний суд визнає нещирими та недостовірними.

Що стосується посилання обвинуваченого ОСОБА_5 на протокол допиту потерпілої ОСОБА_6 від 14.08.2013 року, в якому вона вказує на інший (блакитний) колір очей особи, що заволоділа її майном, то вони є неприйнятними з огляду на загальну засаду кримінального провадження безпосередність дослідження показань, речей і документів (ст.23 КПК України) та обґрунтування судом свого рішення лише доказами, дослідженими під час судового розгляду, у відповідності до вимог ст.370 ч.3 КПК України.

Є обґрунтованими посилання суду 1 інстанції у вироку як на доказ вини обвинуваченого ОСОБА_5 на протокол огляду місця події та висновок експерта, що пов`язано з виявленням відбитків пальців обвинуваченого ОСОБА_5 на автомобілі, на якому були нападники на місці злочину.

Так, з протоколу огляду місця події від 06.08.2013 року (т.1 а.п.67-70) вбачається, що на а/м «ВАЗ 2107» р.н. НОМЕР_1 виявлені 8 слідів папілярних узорів, з яких, №1 (а,б) та №2 (а,б,в) вилучені з зовнішньої поверхні передньої правої двері цього автомобіля, а №№3, 4 (а,б) з внутрішньої поверхні скла задньої лівої двері.

Відповідно до висновку експерта №165 від 15 жовтня 2013 року (т.1 а.п. 122-139) сліди папілярних узорів пальців руки: № 2а (з розмірами 29х12 мм), № 2б (з розмірами 30х15 мм) та № 2в (з розмірами 13х8 мм), які були відкопійовані на відрізок прозорої клейкої стрічки з розмірами сторін 59х48 мм, залишені відповідно вказівним, середнім та безіменним пальцями правої руки ОСОБА_5 .

Обвинувачений ОСОБА_5 стосовно обставин залишення ним цих відбитків пальців на автомобілі ОСОБА_15 стверджує, що вони виникли за деякий час до інкримінованої події під час його зустрічі з ОСОБА_15 в автомобілі з приводу поїздки до виправної колонії.

Свідок ОСОБА_15 в суді 1 інстанції, свідок ОСОБА_23 в апеляційному суді підтвердили факт такої зустрічі.

Однак самі про собі зазначенні обставини не є такими, що виключають виникнення відбитків пальців ОСОБА_5 на цьому ж автомобілі під час розбійного нападу.

З показань обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 вбачається, що автомобіль ОСОБА_15 в день нападу використовувався декілька годин. На ньому нападники переїжджали з одного району міста в інший. Кілька годин в автомобілі чекали на приїзд потерпілих. На ньому ж зникли з викраденим з місця вчинення злочину.

Вказані фактичні обставини розбійного нападу також мають значення для оцінки тверджень ОСОБА_5 щодо виявлених відбитків його пальців.

Відповідно до правил оцінки доказів, визначених ст.94 КПК України, кожен доказ оцінюється з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Апеляційний суд, визнавши достовірними показання потерпілої ОСОБА_6 в суді 1 інстанції про участь ОСОБА_5 в розбійному нападі; допустимим доказом впізнання нею обвинуваченого, дійшов висновку про те, що й виявлені відбитки пальців ОСОБА_5 знаходяться у взаємозв`язку з цими доказами, а сукупність всіх цих доказів є достатньою для висновку про доведеність його вини у вчиненні цього злочину.

Обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на допитах в суді першої та апеляційної інстанції стверджували, що участь в розбійному нападі приймав не ОСОБА_24 , а інша особа з таким же іменем. Обвинувачений ОСОБА_9 не заперечував знайомство з ОСОБА_5 , який теж не заперечував цю обставину.

Суд апеляційної інстанції погоджується з оцінкою вказаних тверджень обвинувачених ОСОБА_8 і ОСОБА_9 судом 1 інстанції як небажання викривати особу, яка заперечує свою участь у злочині. Зазначене твердження також спростовується сукупністю наведених вище доказів.

Обвинувачений ОСОБА_5 , висловлюючи вимогу про скасування вироку стосовно нього та призначення нового розгляду у суді 1 інстанції, не навів підстав для цього у сенсі вимог ст. 415 КПК України.

З урахуванням викладеного, відсутні підстави для скасування оскаржуваного вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , а доводи апелянтів щодо непричетності ОСОБА_5 до злочину є необґрунтованими.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та потерпілої ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 02.10.2014 року відносно ОСОБА_5 без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуюча

Судді