Номер справи:
Категорія справ: 68
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 жовтня
2007 року Маневицький районний суд Волинської області в складі:

головуючого
- судді Покидюка
М. В.

при
секретарі Каращук
B.C.

з участю
помічника прокурора Ковальчука
B.C.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у смт.
Маневичі кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с Кинашів Тульчинського району Вінницької області, мешканця АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_2), українця,
громадянина України, з повною
вищою освітою, неодруженого, відбуває покарання у ВК - 42 смт. Маневичі Волинської області, раніше судимого 22 лютого 2006 року Києво -
Святошинським районним судом Київської області за ч. 4 ст.
191 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права займати
посади пов"язані з матеріальною відповідальністю і веденням обліку товарно
- матеріальних цінностей на 3 роки. Станом на час обрання запобіжного заходу у
вигляді взяття під варту, тобто на 27
липня 2007 року в місцях позбавлення волі відбув календарних 1 рік 5 місяців 9
днів,

у вчиненні
злочину, передбаченому ст.
391 КК України, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Підсудний
ОСОБА_1, будучи засудженим за вчинення
тяжкого злочину і відбуваючи покарання в місцях позбавлення волі -
виправно-трудовій колонії № 42 смт.
Маневичі Волинської області знову вчинив навмисний злочин. Він проявив
себе як злісний порушник встановленого режиму утримання та трудової
дисципліни, за що неодноразово піддавався
дисциплінарним стягненням, в тому числі
16 березня 2007 року був поміщений в ДІЗО терміном на 15 діб за злісну непокору
представникам адміністрації установи безпричинно вийти на роботу, при цьому був забезпечений всім необхідним
інвентарем та сировиною в повному об'ємі. 4 квітня 2007 року за систематичну
непокору законним вимогам адміністрації установи вийти та приступити до
роботи, будучи забезпеченим всім
необхідним, підсудний ОСОБА_1 був
переведений в ПКТ терміном на один місяць.

Після
відбуття стягнення в ПКТ засуджений ОСОБА_1 належних висновків для себе не
зробив, на шлях виправлення вперто не
бажає ставати і знову продовжував порушувати режим утримання та трудову
дисципліну. Так, за безпричинну відмову
15 травня 2007 року вийти на роботу ОСОБА_1адміністрацією установи було оголошено
сувору догану. 16 травня 2007 року за аналогічне порушення режиму утримання
його було поміщено в ДІЗО терміном на 15 діб. 12 червня 2007 року підсудному за
аналогічне порушення режиму утримання - безпричинну відмову 11 червня 2007 року
вийти і приступити до роботи було оголошено сувору догану. 13 червня 2007 року
за повторну безпричинну відмову вийти і приступити до роботи та систематичне
порушення режиму утримання ОСОБА_1 повторно був переведений в ПКТ терміном на 1
місяць.

Підсудний
ОСОБА_1 своєї вини в інкримінованому йому злочині не визнав, показав,
що в установі ВК - 42 він відбуває покарання з грудня 2006 року і був
працевлаштованим спочатку нарядчиком
у першому відділенні, а з березня
2007 року в цеху по виготовленню

бруківки.
Визнає, що після того як був переведений
в цех по виготовленню бруківки до роботи не приступав ні разу. Відмовлявся і
відмовляється виконувати цю роботу через те,
що вона не відповідає його спеціальності, не може її виконувати по стану здоров"я
і в установі є інші роботи, які він міг
би продуктивно виконувати. Чому зберігав заборонені предмети конкретно пояснити
не може. Вважає що зберігав їх тому, що
це роблять і інші засуджені. Не заперечує,
що за порушення режиму утримання і відмову виходити на роботу і
виконувати її йому було оголошено ряд стягнень,
які зафіксовані в особовій справі. Даних стягнень він не
оскаржував, на зауваження адміністрації
не реагував, оскільки вважає, що в зоні невірно розуміють і трактують діючі
закони, накладені на нього стягнення
були проведені з порушенням механізму їх накладення. При призначенні йому
покарання покладається на думку суду.

Хоча
підсудний ОСОБА_1 своєї вини в інкримінованому йому злочині не визнав, його вина в пред"явленому обвинуваченні
підтверджується іншими доказами зібраними та дослідженими в судовому засіданні.

Показами свідка ОСОБА_2, начальника
відділення, який показав, що після того як підсудний був переведений в
його відділення йому було роз"яснено вимоги режиму, обов"язок працювати і відповідальність
за допущені порушення. ОСОБА_1 вимагав надати йому роботу по його
спеціальності, тобто працевлаштувати
його економістом. Такої посади в
установі не було, а тому він був
працевлаштований в цех по виготовленню бруківки. З перших днів ОСОБА_1
безпричинно відмовився виконувати цю роботу і став порушувати режим утримання.
13 березня 2007 року за незаконне зберігання SIM - картки
йому було оголошено догану. За те, що 15
березня 2007 року підсудний безпричинно відмовився приступити до роботи по
виготовленню бруківки він 16 березня був поміщений в ДІЗО на 15 діб. З квітня
ОСОБА_1 в категоричній формі знову відмовився від виконання роботи, 4 квітня курив в умивальній кімнаті спального
приміщення і на зауваження адміністрації установи не реагував, став з ними прирікатися, за що йому знову було оголошено догану. 14
квітня 2007 року за систематичне порушення режиму утримання ОСОБА_1 був
переведений в ПКТ на 1 місяць, оскільки
всі заходи виховного характеру на нього не вплинули. Після виходу з ПКТ, 15 травня 2007 року, підсудний знову безпричинно до роботи не
приступив , за що 16 травня йому
оголошено сувору догану. З 16 по 21 травня 2007 року ОСОБА_1 знову до роботи
безпричинно не приступав, за що 21
травня був поміщений в ДІЗО на 15 діб. За аналогічне порушення ОСОБА_111 червня
2007 року знову було оголошено сувору догану,
а 13 червня він був переведений в ПКТ на 1 місяць. Стверджує, що підсудний ОСОБА_1 є злісним порушником
режиму утримання і по стану здоров"я спроможний працювати. Підсудний
забезпечувався тією роботою, яка було в
наявності і яку виконувати він міг, а
просто не бажав.

Свідки
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 , ОСОБА_6,
ОСОБА_7., ОСОБА_8, ОСОБА_9та ОСОБА_10 в судовому засіданні
охарактеризували підсудного ОСОБА_1 як злісного порушника режиму утримання і
трудової дисципліни. Вони підтвердили,
що він безпричинно відмовлявся виходити на роботу і/її виконувати. З
цього приводу вони писали рапорта
начальнику установи і підсудний піддавався заходам адміністративного
впливу. Причин відмови від роботи він не вказував. Вважають, що по стану здоров"я він міг виконувати
роботу по виготовленню бруківки, був
забезпечений всім необхідним і умови для роботи в цеху є належними, які відповідають всім нормам. Свідки ОСОБА_3, ОСОБА_5доповнили, що вони були очевидцями і учасниками
зберігання підсудним і вилучення в нього заборонених предметів, чого не заперечував і сам ОСОБА_1 За ці
порушення він був притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Про
те, що по стану здоров"я підсудний
ОСОБА_1 міг виконувати роботу по виготовленню бруківки підтвердив в судовому
засіданні в якості свідка начальник медичної служби установи ОСОБА_11 Він
показав, що виявлені у підсудного
хвороби не є перешкодою для виконання роботи по виготовленню бруківки, а тому відмова його від її виконання є
безпідставною.

Об"єктивність
показань даного свідка підтверджується,
дослідженою судом довідкою про надання медичної допомоги, яка видана Маневицькою ВК - 42, про те,
що стан здоров"я ОСОБА_1 задовільний.

Наведеними
доказами спростовуються доводи підсудного ОСОБА_1 про те, що по стану здоров"я він не міг
виконувати роботу по виготовленню бруківки і свідчать про нього як злісного
порушника режиму утримання, який
безпричинно відмовлявся виконувати цю роботу.

Вина
підсудного ОСОБА_1 в інкримінованому йому злочині доведена іншими доказами
зібраними та дослідженими в судовому засіданні.

Зокрема, довідкою про заохочення та стягнення
засудженого ОСОБА_1 (а. с. 153), в якій зазначено, що за час відбуття покарання підсудний мав 10
стягнень, з яких 9 в установі
ВК-42, і жодного заохочення; довідкою
Маневицької ВК-42 про норми виробітку засудженимОСОБА_1 за 2007 рік (а. с. 156),
в якій вказано, що він з січня по
червень 2007 року жодного разу не виходив на роботу і не виконував норм
виробітку; постановами начальника Маневицької ВК-42 від 4 квітня, 16 травня,
17 травня, 12 червня, 13 червня 2007 року року, якими підтверджено, що після переведення ОСОБА_1 в ПКТ він
продовжував злісно порушувати режим утримання (а. с. 77,
89, 98, . 108, 118),
а також рядом інших письмових доказів - рапортами, довідками,
поясненнями, актами посадових
осіб адміністрації тощо (а. с. 45, 48, 57,
58, 63, 68,
69, 76, 81,
82, 95-97, 104,
105, 114, 117,
123, 124), які є підставою і обгрунтуванням накладених
стягнень.

Накладені на підсудного ОСОБА_1 адміністрацією установи стягнення він не
оскаржував, а практично з ними
погоджувався і був згідний в законності їх накладення.

Наведене
в сукупності, спростовує доводи
підсудного в частині, що стягнення на
нього були накладені з порушенням закону і процедури накладення і доводять його
вину у вчиненні злісної непокори вимогам адміністрації виправної установи.

Аналізуючи
зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає,
що підсудний ОСОБА_1. вчинив злочин,
передбачений ст. 391 КК України, оскільки,
відбуваючи покарання в місцях позбавлення волі, будучи засудженим за тяжкий злочин до
позбавлення волі, порушив вимоги режиму
відбуття покарання, за що протягом
одного року піддавався стягненню у вигляді переведення до приміщення камерного
типу і продовжував вчиняти злісну непокору законним вимогам адміністрації
установи.

При
призначенні покарання, суд
враховує, що підсудний ОСОБА_1 вчинив
злочин, що відноситься до злочинів
середньої тяжкості.

Разом з
тим, суд приймає до уваги дані про особу
підсудного ОСОБА_1, а саме: негативну
характеристику, вчинення злочину особою
в місцях позбавлення волі, що свідчить
про її вперте небажання стати на шлях виправлення та перевиховання.

При
відсутності обставин справи, що
пом'якшують покарання підсудного, як
обтяжуючу покарання обставину суд відносить рецидив злочинів.

Виходячи
із наведеного суд вважає, що виправлення
підсудного ОСОБА_1 та запобігання вчиненню злочинів як самим підсудним так і
іншими особами можливе лише шляхом обрання йому покарання у виді позбавлення
волі в межах санкції статті, по якій він
притягується до кримінальної відповідальності,
шляхом приєднання до даного покарання частково невідбуте покарання за
попереднім вироком.

Керуючись ст.
323, 324 КПК України, суд,

ПРИСУДИВ:

ОСОБА_1
визнати винним у вчиненні злочину,
передбаченого ст. 391 КК України, призначивши покарання -3 (три) роки
позбавлення волі.

На
підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом
приєднання до покарання, призначеного за
даним вироком, частково - 3 (три) роки 6
місяців невідбутого покарання за вироком Києво - Святошинського районного суду
Києвської області від 22 лютого 2006 року і остаточно визначити до відбуття
ОСОБА_16 (шість) років 6 (шість) місяців позбавлення волі з поміщенням його на
даний строк до кримінально-виконавчої установи.

Міру
запобіжного заходу засудженому ОСОБА_1залишити попередню - тримання під вартою.

Строк покарання
засудженому ОСОБА_1рахувати з моменту обрання запобіжного заходу тримання під
вартою - з 27 липня 2007 року.

На вирок
може бути подана апеляційна скарга,
подання прокурора до апеляційного суду Волинської області через
Маневицький районний суд протягом 15 діб з моменту його проголошення, засудженим з моменту отримання копії цього
вироку.