ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №668/17236/14-к

19.01.2015 року Суворовський районний суд м. Херсона в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарях: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю прокурора: ОСОБА_4

потерпілого: ОСОБА_5

захисника: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні кримінальне провадження №0000631 за обвинуваченням:

- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Бердянськ Запорізької області, українець, громадянин України, освіта вища, одружений, має на утриманні малолітню дитину 2013 року народження, на військовому обліку не перебуває, фізичних та психічних вад здоров`я не має, інвалідності не має, працює в Херсонському обласному бюро судово - медичних експертиз, не є потерпілим внаслідок аварії на ЧАЕС, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не засуджувався

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

встановив:
ОСОБА_7 09.11.2014 року близько 11-35 год., керуючи технічно справним автомобілем HYUNDAI TUCSON, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Радянській зі сторони вул. Потьомкінської у напрямку пр-та Ушакова у м. Херсоні, повертаючи ліворуч на нерегульованому перехресті з пр-м Ушакова, на якому розташований нерегульований пішохідний перехід, грубо порушуючи вимоги п.п. 2.3. б), 16.2. та 18.1. Правил дорожнього руху України, проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, яка склалась, не надав дорогу пішоходу ОСОБА_8 , яка по вказаному пішохідному переходу переходила проїзну частину пр-ту Ушакова з права наліво відносно напрямку руху автомобіля, та своєчасно не вживши заходів для зменшення швидкості руху автомобіля, здійснив наїзд на ОСОБА_8 .. Унаслідок даної дорожньо - транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 від отриманих травм загинула. Вказані наслідки знаходяться в причинному зв`язку з грубим порушенням з боку водія ОСОБА_7 вимог Правил дорожнього руху України, а саме: п. 2.3. б), згідно з яким для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п. 16.2., згідно з яким, на регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку; п. 18.1., згідно з яким, водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, фактичні обставини справи не оспорив, розкаявся. Показав, що 09.11.2014 року близько 11-00 год. він на автомобілі HYUNDAI TUCSON їхав по вул. Радянській. Повертаючи наліво на пр-т Ушакова, не помітив жінку пішохода, якою є ОСОБА_8 , яка по пішохідному переходу переходила проїзну частину пр-ту Ушакова з права наліво, та здійснив наїзд на неї. Відразу ж після цього він викликав працівників ДАІ та швидку допомогу, на той час та жінка була жива. Пізніше ввечері - поїхав до лікарні, куди була доставлена ОСОБА_8 , де зустрічався з її родичами та пропонував їм свою допомогу, у подальшому - відшкодував останнім витрати, пов`язані з перебуванням ОСОБА_8 в лікарні та лікуванням, та витрати на її поховання.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 суду показав, що він є сином ОСОБА_8 .. Розповів, що 09.11.2014 року з телефонного дзвінка інспектора ДАІ йому стало відомо про те, що його мати була збита автомобілем на пішохідному переході на пр-ті Ушакова. Після прибуття швидкої допомоги її відвезли у лікарню, куди поїхав і він. Близько 18-00 год. туди ж приїхав і обвинувачений ОСОБА_7 , який не заперечував своєї вини у тому, що саме він збив його матір, та у подальшому взяв на себе всі витрати, пов`язані з перебуванням його матері у лікарні та лікуванням, а також витрати на її поховання. Заявив, що на даний час не має до обвинуваченого матеріальних та моральних претензій та не наполягав на суворому покаранні, вказавши, що вважає недоцільним позбавляти обвинуваченого права керувати транспортним засобом.

Оскільки обвинувачений визнав свою провину, сумнівів в добровільності його позиції немає, фактичні обставини справи ніким не оспорюються, суд, з врахуванням думки учасників судового розгляду, визнав відповідно до ст. 349 КПК України недоцільним дослідження інших доказів у справі.

Суд вважає, що дії ОСОБА_7 підлягають кваліфікації за ч. 2 ст. ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, і приходить до висновку, що його винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину доведена.

При обранні виду та розміру покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який за законом віднесений до тяжких злочинів, суб`єктивна сторона якого характеризується необережною виною, обвинувачений має постійне місце проживання, за матеріалами справи характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину, зайнятий суспільно корисною працею, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, злочин вчинив вперше, обставинами, які пом`якшують покарання, визнає повне визнання вини та щире каяття, яке виразилося у тому, що у судовому засіданні обвинувачений висловив жаль з приводу вчиненого та до надходження справи до суд добровільно відшкодував потерпілому завдану шкоду, обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено і вважає можливим виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства за умови здійснення контролю за його поведінкою кримінально виконавчою інспекцією.

Також при обранні міри покарання ОСОБА_7 суд враховує думку прокурора, який у судових дебатах порушив питання про звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням та недоцільність призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, та позицію потерпілого, який погодився з зазначеною думкою прокурора і не наполягав на суворому покаранні.

При цьому, суд вважає за необхідне погодитися з недоцільністю застосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами виходячи з наступного.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року, із змінами, «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
У судовому засіданні обвинувачений повністю визнав себе винним у інкримінованому йому злочині та щиро покаявся, чим не уникав відповідальності за вчинене. Крім того, в ході розгляду справи було достовірно встановлено, що після вчинення цього злочину обвинувачений не залишив місця ДТП та вжив всіх необхідних заходів щодо врятування життя жінки, яку збив, відшкодував родичам пов`язані з цим витрати, а у подальшому витрати на поховання.
З огляду на наведене, суд вважає, що у справі встановлені переконливі та достатні підстави для визнання недоцільним призначення обвинуваченому вказаного вище додаткового покарання.
Цивільний позов у справі не пред`явлений.

Відповідно до ст. 124 КПК України з обвинуваченого на користь держави підлягають стягненню процесуальні витрати.

Керуючись ст.ст. 349, 369, 373 - 376 КПК України, суд
ухвалив:
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 від відбування покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки з покладенням на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язків не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції і повідомляти кримінально виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишити без змін особисте зобов`язання.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави в особі НДЕКЦ при УМВС України в Херсонській області 786,24 (сімсот вісімдесят шість грн. 24 коп.) грн. в рахунок відшкодування витрат на проведення експертиз, а саме: №3493 від 15.11.2014 року 393,12 грн., №3639 від 21.11.2014 року 393,12 грн..

Речовий доказ у справі - транспортний засіб «HYUNDAI TUCSON», реєстраційний номер НОМЕР_1 , - вважати повернутим власнику.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, та може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Херсонської області через Суворовський районний суд м. Херсона.

Головуючий: ОСОБА_1