Справа № 338/972/15-к
Провадження № 11-сс/779/139/2015
Категорія ст. 303 КПК України
Слідчий суддя у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 липня 2015 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області

в складі суддів : ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Богородчанського районного суду від 02 липня 2015 року про відмову в задоволенні скарги апелянта на постанову старшого слідчого СВ Богородчанського РВ УМВС України ОСОБА_7 від 02 червня 2015 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000068 від 07 березня 2015 року, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України, з участю прокурора ОСОБА_8 , апелянта ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а :
Оскарженою ухвалою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на вказану постанову слідчого СВ Богородчанського РВ.

Слідчий суддя мотивував ухвалу тим, що за заявою ОСОБА_6 про порушення недоторканості його житла 06 березня 2015 року, зазначеним слідчим міліції розпочато кримінальне провадження за ст. 162 ч. 1 КК України за матеріалами якого встановлено, що 06 березня 2015 року працівники ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , близько о 9 год. приїхали до будинку ОСОБА_6 , що по АДРЕСА_1 . Метою їх приїзду було з`ясування причин невиконання ОСОБА_6 кредитних зобов`язань. Але в ході досудового розслідування не здобуто жодного доказу на підтвердження заяви ОСОБА_6 про незаконне проникнення працівників банку до його житла, крім показань самого заявника. Натомість поясненнями ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які були допитані в ході досудового розслідування, встановлено, що до будинку ОСОБА_6 вони зайшли з його згоди. Під час спілкування він пояснив їм, що звертався з приводу шахрайських дій з його кредитною карткою до міліції, показав постанову про відмову в порушенні справи за його заявою, а після того, як вони сфотографували його на мобільний телефон для підтвердження факту проведеної з ним розмови, він обурився, повівся агресивно і зажадав покинути будинок, погрожуючи при цьому спершу ножем, а згодом мисливською зброєю, яку витягнув з сейфа і спрямував у груди ОСОБА_11 . Сприймаючи його погрози реально останній, намагаючись ухились від зброї, спробував її відвести та відібрати, і під час цього між ними виник конфлікт. Характер ушкоджень, отриманих ОСОБА_11 та механізм їх спричинення підтверджує факт можливого пошкодження долоні його руки внаслідок травмуючої дії прицільної планки рушниці.

І оскільки крім заяви ОСОБА_6 в матеріалах кримінального провадження немає жодних об`єктивних даних і доказів, які би підтверджували факт скоєння злочину передбаченого ст. 162 КК України, то рішення слідчого, який закрив кримінальне провадження з підстав визначених п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України є правомірним і обґрунтованим.

Апелянт просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою задовольнити його скаргу на постанову слідчого міліції про закриття кримінального провадження, мотивуючи тим, що ухвалу слідчого судді вважає незаконною, винесеною за неповноти судового розгляду, за невідповідності висновків слідчого судді, викладених в ухвалі, фактичним обставинам кримінального провадження, а також за істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, що призвело до залишення в силі незаконної постанови слідчого міліції, мотивуючи свою позицію тим, що з часу внесення в ЄРДР його заяви слідчим всупереч ст. 9 КПК України, не вчинено жодної слідчої дії спрямованої на всебічне, повне і неупереджене дослідження обставин кримінального провадження, а ч. 2 ст. 9 КПК України передбачено, що слідчий зобов`язаний вчинити такі дії, виявити відповідні обставини, дати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Але слідчий суддя як і слідчий міліції необґрунтовано взяв за основу показання ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , а відхилив його показання, в тому числі щодо того, що він раніше був знайомий з ними, що раніше вже зустрічались і тому він їх впустив у будинок сам. В той же час слідчий міліції не здобув з цього приводу жодних інших доказів.

Слідчим не були проведені обов`язкові слідчі дії передбачені чинним КПК України і зазначає які саме на його думку.

Що слідчим міліції не було встановлено, а яку ж посаду в банку займає ОСОБА_11 , не витребував посадову інструкцію, яка регламентує дії ОСОБА_11 , не перевірив, чи відповідає посадова інструкція-положення чинному законодавству України, хто уповноважував ОСОБА_11 та його напарника на його відвідини вдома та інше і не з`ясував чи дії ОСОБА_11 не містять ознак в тому числі самоуправства. І таке умисне не встановлення вказаних обставин слідчим вказує, на його думку, на упередженість, заінтересованість слідчого в виправданні незаконних дій, які були вчинені працівниками банку.

Невмотивованою є і позиція слідчого судді про те, що в ході досудового розслідування не здобуто жодного доказу на підтвердження його заяви про незаконне проникнення працівників банку до його житла та інше, крім його показань, які вважає недостатніми, а пояснення ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , як і слідчий міліції, вважає такими, що підтверджують, що вони зайшли до будинку з його згоди.

В той же час слідчим міліції не було під час проведення досудового розслідування виявлено та встановлено необхідні для цього докази.

Вважає, що як слідчий міліції так і слідчий суддя неповно з`ясували обставини справи, не дослідили ті обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, не взяли до уваги докази, які могли істотно вплинути на їх висновки, за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші, висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

В ході апеляційного розгляду апелянт та його захисник доводи апеляційної скарги підтримали.

Прокурор вважає, що підстав для скасування ухвали слідчого судді немає, а доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на фактичних обставинах та законі.

Заслухавши доповідь судді, учасників кримінального провадження, вивчивши матеріали як судового провадження так і матеріали закритого кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Як правильно зазначив апелянт відповідно до вимог ст. 9 КПК України як слідчий міліції так і слідчий суддя зобов`язані неухильно дотримуватись вимог закону, всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити відповідні обставини, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Проте, як слідчий міліції так і слідчий суддя зазначених вимог закону належно не дотримались, що призвело до винесення вказаними особами незаконних, необґрунтованих та невмотивованих постанови і ухвали.

Як вбачається з оскарженої постанови слідчого міліції він прийшов до висновку, що кримінальне провадження слід закрити на підставі ч. 1 п. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку з встановленою відсутністю складу кримінального правопорушення, мотивував свою позицію посиланням на заяви та пояснення ОСОБА_6 в суті яких вбачаються відповідні неправомірні дії вказаних двох осіб, на висновок експерта № 144 від 11 березня 2015 року згідно якого у ОСОБА_6 малися ряд тілесних ушкоджень, з висновком про механізм їх можливого утворення, на пояснення, що були дані йому ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , і які вказали, що жодних тілесних ушкоджень вони апелянту не нанесли, на пошкодження на руці отримане ОСОБА_11 і приходить до висновку, що пошкоджень вхідних дверей чи вікон в будинку ОСОБА_6 , які б могли свідчити про незаконне проникнення до його житла не проглядається, можливих свідків даної події не представилось можливим встановити, і що не встановлено жодних доказів які давали б підстави вбачати в діях двох вказаних осіб ознак злочинів передбачених як ст. 162 так і ст. 125 КК України, і при таких обставинах зробив синовок про те, що ознаки кримінальних правопорушень є навпаки, в діях ОСОБА_6 передбачені ст. ст. 129 ч. 1 та 263 ч. 1 КК України і що апелянту повідомлено про підозру за вказаними статтями.

Правильно вказує апелянт, що не перевіривши, а хто ж такі були ті двоє осіб які представились працівниками банку, тобто не витребувавши даних щодо їх посад та службових обов`язків, даних щодо наявності чи ні кредитних зобов`язань у ОСОБА_6 перед банком, і як стало відомо в ході апеляційного розгляду у квітні 2015 року було судове рішення яким банку відмовлено у стягненні боргу по кредиту, яке теж слід було б долучити до матеріалів провадження, не перевіривши по матеріалах наявних у банку, на що посилаються особи як вважаються працівниками банку, документів, про переписку та спілкування сторін, що мали чи ні місце раніше, не то неправильно, а безвідповідально робити висновку з приводу зазначених у провадженні обставин.

При цьому треба виходити також і з того, що апелянт звернувся до правоохоронних органів із заявою в якій просить внести в ЄРДР відомості про вчинення щодо нього трьох вказаних вище злочинів і виходячи зі змісту ст. 214 КПК України слід було внести в ЄРДР відомості про всі три правопорушення. А вже після, в ході досудового розслідування слідчий вправі як закрити провадження, хоч і по всіх трьох статтях, так і перекваліфікувати ті чи інші дії на іншу статтю КК України, але здобувши перед цим необхідні докази, давши їм належну вмотивовану правову оцінку. Цей недолік слід усунути.

В той же час слідчий міліції невмотивовано не бере до уваги і нічим доказово не спростовує показань апелянта як потерпілої особи про те як відбувались події, наявність у нього тілесних ушкоджень, які могли утворитися саме в той час, його пояснень експерту щодо їх отримання, того факту, що двоє осіб не заперечують, що були в той час у будинку ОСОБА_6 , що між ними мав місце конфлікт, і незрозуміло а хто ж тоді спричинив апелянту ті тілесні ушкодження ?

В той же час тільки пояснення вказаних осіб, що є зацікавленими у вирішенні справи і наявність подряпини на руці у одного з них стали для слідчого достатніми доказами для пред`явлення підозри за ч. 1 ст. 129 КК України.

Такі обставини дають підстави прийти до висновку про те, що правильними є посилання апелянта на односторонність та упередженість з боку слідчого міліції при розгляді провадження у вказаних обставинах.

Слідчий суддя зобов`язаний був бачити такі порушення і скасувати постанову слідчого міліції, але оскільки він цього не зробив, то допущене порушення закону слід усунути в ході апеляційного розгляду. Як ухвалу слідчого судді так і постанову слідчого слід скасувати та направити матеріали закритого кримінального провадження прокурору для продовження досудового розслідування, в ході якого необхідно усунути викладені вище порушення закону, встановити всі необхідні та можливі обставини та отримати відповідні докази і тільки після цього прийти до вмотивованого об`єктивного висновку про наявність чи ні в діях ОСОБА_11 та ОСОБА_13 ознак трьох вказаних в заяві апелянта кримінальних правопорушень чи інших, зокрема, передбачених ст. 125 КК України. При підтвердженні позиції апелянта пред`явити відповідну підозру, а якщо ні винести вмотивовану постанову про закриття провадження з правовою оцінкою всіх зібраних доказів.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Богородчанського районного суду від 02 липня 2015 року про відмову в задоволенні скарги апелянта на постанову старшого слідчого СВ Богородчанського РВ УМВС України ОСОБА_7 від 02 червня 2015 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000068 від 07 березня 2015 року, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України скасувати та постановити нову ухвалу якою скаргу ОСОБА_6 на вказану постанову слідчого СВ Богородчанського РВ задовольнити.

Постанову старшого слідчого СВ Богородчанського РВ УМВС України ОСОБА_7 від 02 червня 2015 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000068 від 07 березня 2015 року, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України скасувати та направити матеріали закритого кримінального провадження прокурору для продовження досудового розслідування.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І :

_________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Згідно з оригіналом
Суддя ОСОБА_2