У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

Головуючого

Міщенка С.М.,

суддів

Паневіна В.О. та
Пошви Б.М.,

розглянувши
в судовому засіданні в місті Києві 16 січня 2007 року кримінальну справу за касаційними
скаргами засудженого ОСОБА_1 та в його інтересах захисника ОСОБА_2, захисників
ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в інтересах засудженого
ОСОБА_6 на судові рішення щодо цих засуджених, -

встановила:

вироком Менського районного суду Чернігівської області від 22 травня 2006
року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, уродженця та мешканця смт Березна
Менського району Чернігівської області, раніше не судимого, -

засуджено
за:

- ст.
365 ч. 3 КК України на 7 років
позбавлення волі з позбавленням права працювати на керівних посадах в органах
Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій строком на 3 роки;

- ст. 121 ч. 2 КК
України на 7 років і 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України
ОСОБА_1 визначено остаточне покарання 7 років і 6 місяців позбавлення
волі з позбавленням права працювати на керівних посадах в органах Міністерства
України з питань надзвичайних ситуацій строком на 3 роки.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження, уродженця та мешканця села Бігача
Менського району Чернігівської області, раніше не судимого, -

засуджено
за ст. 121 ч. 2 КК України на 7 років і 6 місяців позбавлення волі.

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 року народження, уродженця та мешканця смт Березна
Менського району Чернігівської області, раніше не судимого, -

засуджено
за:

- ст.
162 ч. 2 КК України на 2 роки позбавлення волі;

- ст. 365 ч. 2 КК
України на 5 років позбавлення волі з позбавлення права працювати в
правоохоронних органах строком на 3 роки.

На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_6 визначено остаточне покарання 5 років
позбавлення волі з позбавлення права працювати в правоохоронних органах строком
на 3 роки.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 13 липня 2006 року
вирок щодо ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 залишено без зміни.

ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 визнано судом винними і засуджено за вчинення
ними таких злочинів.

ОСОБА_1, обіймаючи посаду ІНФОРМАЦІЯ_4 відділу наглядово-профілактичної
діяльності Менського РВ Управління Міністерства з питань надзвичайних ситуацій
України в Чернігівській області, та ОСОБА_6, обіймаючи посаду ІНФОРМАЦІЯ_5
Менського РВ УМВС України у Чернігівській області, 13 липня 2005 року близько
11-ої години в селі Бігач Менського району Чернігівської області проводили
перевірку за фактом пожежі у господарстві ОСОБА_7 по вулиці АДРЕСА_1 і прийшли
до помешкання ОСОБА_8, якого підозрювали у вчиненні підпалу. ОСОБА_6
переконався у тому, що двері у будинок зачинено, однак без наявних для того
законних підстав проник до житла, де виявив ОСОБА_8 і вдарив ногою по тілу. Потім ОСОБА_1 та
ОСОБА_6 доставили ОСОБА_8 до
домогосподарства ОСОБА_7, де, ОСОБА_1, перевищуючи надані йому повноваження, спричинив
останньому кілька ударів ногами у живіт та груди, а ОСОБА_6, також перевищуючи
надані йому повноваження, спричинив останньому кілька ударів кулаком у голову
та ногою по ногах. ОСОБА_4, який був
присутній там, на ґрунті особистих неприязних відносин теж спричинив кілька
ударів кулаком по голові ОСОБА_8, а коли той упав, завдав ще декілька кілька
ударів у живіт. Від ударів, що були завдані
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 потерпілому було заподіяно тяжкі тілесні
ушкодження, які призвели до його смерті.

У касаційній скарзі засудженого ОСОБА_1 порушується питання про зміну
постановлених щодо нього судових рішень - він просить вирок по обвинуваченню
його за ст. 365 ч. 3 КК України скасувати із закриттям справи, а за ст. 121 ч.
2 КК України призначити покарання із застосуванням ст. 69 і ст. 75 КК України.
Свою вимогу він обґрунтовує тим, що судом не було встановлено, в чому саме
полягало перевищення ним своїх службових повноважень. Крім того, просить
врахувати його позитивні характеристики, наявність на утриманні малолітньої
дитини та дружини, яка перебуває у декретній відпустці.

Захисник ОСОБА_2 в інтересах засудженого ОСОБА_1 порушує питання про
пом'якшення його підзахисному міри покарання. Свою вимогу він обґрунтовує тим,
що суд при призначенні покарання в достатній мірі не врахував позитивних
характеристик ОСОБА_1, його тяжке сімейне становище - наявність на утриманні
дитини та дружини, вчинення злочину вперше, позицію потерпілої про призначення
йому покарання без позбавлення волі.

У скарзі захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 порушується питання про
виправдання засудженого або пом'якшення йому міри покарання. Свою вимогу
захисник мотивує тим, що суд безпідставно дійшов висновку про незаконне
проникнення ОСОБА_6 до помешкання ОСОБА_8, оскільки засуджений як працівник
міліції мав право входити до помешкання особи, якщо на то були об'єктивні
підстави. Також захисник зазначає, що ОСОБА_6 неправильно засуджено й за
перевищення службових повноважень, оскільки тілесних ушкоджень ОСОБА_8 він не
спричиняв. Крім того, захисник висловлює незгоду з мірою покарання, обраною
ОСОБА_6, вважаючи її невиправдано суворою та обраною без достатнього врахування
позитивних даних про особу його підзахисного, наявності на утриманні
малолітньої дитини, сприяння у розкритті злочину.

Захисник ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_4 порушує питання у своїй
скарзі про скасування постановлених судових рішень із закриттям провадження у
справі за недоведеністю винності його підзахисного. Свою вимогу він обґрунтовує
тим, що у справі не зібрано переконливих доказів винності ОСОБА_4 у вчиненні
злочину, не усунуто суперечностей у показаннях свідків та інших доказів.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, перевіривши матеріали
кримінальної справи та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів не
вбачає підстав для внесення справи на касаційний розгляд з метою перегляду
постановлених у ній судових рішень.

Винність ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у вчиненні злочинів підтверджена
сукупністю зібраних по справі, вірно оцінених та обґрунтовано покладених судом
в основу вироку доказів, зокрема, показаннями самих засуджених, у яких вони не
заперечували факту конфлікту із ОСОБА_8, під час якого потерпілому наносили
побої, показаннями свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_7, ОСОБА_13, які
бачили як засуджені били ОСОБА_8, свідків ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, даними
протоколу відтворення обстановки та обставин події за участі засуджених, даними
висновків судово-медичних експертиз про характер та локалізацію спричинених
потерпілому тілесних ушкоджень та причини його смерті, іншими доказами.

Уся сукупність зібраних по справі доказів була ретельно проаналізована
судом, що дало можливості дійти обґрунтованого висновку про доведеність
винності ОСОБА_1, ОСОБА_4 та
ОСОБА_6 у вчиненні злочинів. Тому доводи скарг про незаконність їх
засудження є безпідставними. Необґрунтованими є доводи скарг про не
встановлення того, в чому полягало перевищення влади з боку ОСОБА_1, оскільки
за чинним законодавством працівники пожежної служби при виконанні своїх
службових повноважень не наділені правом
невиправданого застосування фізичної сили до громадян. Безпідставними є
й посилання про законність дій ОСОБА_6, який як працівник міліції, мав право
заходити до житла, оскільки в даному випадку це було зроблено з порушенням
конституційного принципу недоторканості житла і без наявності на те законних
підстав.

Кваліфікація дій ОСОБА_1 за ст. ст. 365 ч. 3, 121 ч. 2 КК України, ОСОБА_4
за ст. 121 ч. 2 КК України, ОСОБА_6 за ст. ст. 162 ч. 2, 365 ч. 2 КК України є
правильною. Посилання у скаргах засудженого та захисників про неправильну кваліфікацію
дій, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу. Судом першої
інстанції мотивовано викладено підстави кваліфікації дій ОСОБА_1, ОСОБА_4 та
ОСОБА_6 саме за тим обвинуваченням, яке визнано доведеним. З такими висновками
суду погоджується і колегія суддів.

Що стосується міри покарання, то вона призначена ОСОБА_1, ОСОБА_4 та
ОСОБА_6 у відповідності до вимог закону і визначена з урахуванням характеру та
ступеня суспільної небезпечності вчинених кожним з них злочинів, даних про
особу засуджених, усіх обставин справи, що пом'якшують їх відповідальність, в
тому числі й тих, на які є посилання у скарзі. У даному випадку колегія суддів
вважає обрану засудженим міру покарання необхідною та достатньою для їх
виправлення та попередження нових злочинів,
а тому такою, що не підлягає пом'якшенню.

Не вбачаючи передбачених ст. 398 КПК України підстав для скасування або
зміни судових рішень щодо ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 й керуючись ст. 394 КПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

відмовити в задоволенні касаційних скарг засудженого ОСОБА_1
та в його інтересах захисника ОСОБА_2, захисників ОСОБА_3 в інтересах
засудженого ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в
інтересах засудженого ОСОБА_6, поданих на вирок Менського районного суду
Чернігівської області від 22 травня 2006 року та ухвалу Апеляційного суду
Чернігівської області від 13 липня 2006 року.

С у д д і:

Міщенко С.М.
Паневін В.О.
Пошва Б.М.

З оригіналом згідно:

Суддя Верховного Суду України
Паневін В.О.