У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Широян Т.А.,
суддів Матієк Т.В., Романець Л.А.,
за участю прокурора Вергізової Л.А.,

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 28 жовтня 2014 року кримінальну справу за касаційною скаргою захисника ОСОБА_5 на вирок Золочівського районного суду Львівської області від 24 квітня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 13 вересня 2013 року щодо ОСОБА_6

Цим вироком, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду, засуджено:

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, такого, що не має судимості,

за ч. 1 ст. 309 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку терміном 3 роки та з покладенням на нього обов'язків, передбачених п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК;

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, такого, що не має судимості,

за ч. 2 ст. 307 КК із застосуванням ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців з конфіскацією всього належного йому майна.

Судові рішення щодо ОСОБА_7 у касаційному порядку не оскаржено.

Як визнав установленим суд, ОСОБА_7 восени 2009 року на смітнику поблизу с. Полонична Львівської області виявив дві рослини коноплі, з яких зірвав листя, привласнив їх, приніс до житлового будинку за місцем свого проживання, де висушив їх, подрібнив та у вигляді особливо небезпечного наркотичного засобу канабісу, вагою 99,93 г, умисно незаконно зберігав з метою збуту до 19 березня 2010 року, коли частину цього засобу збув за 150 грн ОСОБА_6 Решту наркотичного засобу, вагою 84,66 г, продовжував зберігати з метою збуту.

ОСОБА_6 19 березня 2010 року приблизно о 23.00 год. у с. Полонична Кам'янка-Бузького району Львівської області умисно незаконно придбав за 150 грн у ОСОБА_7 для власного споживання особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс (марихуану), вагою в перерахунку на суху речовину 15,27 г, який перевіз на автомобілі ВАЗ 21063 у м. Буськ, зберігаючи в салоні автомобіля. 20 березня 2010 року приблизно о 01.00 год. цей наркотичний засіб було виявлено та вилучено працівниками міліції.

У касаційній скарзі захисник засудженого порушує питання про скасування судових рішень щодо ОСОБА_6 та закриття провадження у справі за відсутністю в його діях складу злочину. Скаржник зазначає: що досудове слідство і судовий розгляд проведено з порушенням вимог кримінально-процесуального закону та неповно; що висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 не відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на суперечливих показаннях свідків та визнавальних показаннях засудженого, отриманих під психологічним тиском з боку працівників міліції. За твердженням скаржника, наведені порушення суд апеляційної інстанції залишив поза увагою.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення скарги, розглянувши матеріали кримінальної справи та обговоривши наведені в касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга захисника підлягає задоволенню частково.

У касаційній скарзі, як убачається з її змісту, порушується питання про перегляд судових рішень щодо ОСОБА_6 у зв'язку з неповнотою досудового слідства і судового розгляду справи, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи.

Проте, зазначені обставини були предметом ретельної перевірки судів першої та апеляційної інстанцій, їм дана належна оцінка, з якою погоджується і суд касаційної інстанції .

Відповідно до вимог ст. 398 КПК 1960 року вони перегляду в касаційному порядку не підлягають. При розгляді доводів касаційної скарги колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом.

Твердження захисника про відсутність у діях ОСОБА_6 складу інкримінованого йому злочину спростовуються наявними у справі доказами. Зокрема, показаннями ОСОБА_7 у судовому засіданні, де він повністю визнав свою вину та повідомив обставини продажу ним 19 березня 2010 року наркотичного засобу ОСОБА_6 Крім того, свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 підтвердили обставини вилучення у ОСОБА_6 у присутності понятих наркотичної речовини - канабісу; згідно висновку експерта від 20 березня 2013 року (т. 4, а.с. 44-49) канабіс, вилучений з автомобіля, та канабіс, вилучений при огляді житлового будинку ОСОБА_7, можуть мати єдине джерело походження. Свідок ОСОБА_12 підтвердив, що він спільно із ОСОБА_6 20 березня 2010 року намагався вжити наркотичну речовину, яка була у ОСОБА_6, однак вони були викриті працівниками міліції. Також винуватість ОСОБА_6 підтверджується даними протоколів огляду і затримання автомобіля, де було виявлено і вилучено наркотичну речовину; актом зважування наркотичних засобів та показаннями понятих, які були присутні під час цих процесуальних дій.

Наведені вище докази є достатніми і належними, одержані з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону, а тому суд обґрунтовано поклав їх в основу вироку. Кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 309 КК є правильною.

Разом із тим, доводи, викладені у касаційній скарзі захисника, про недопустимість ряду доказів у справі, є обґрунтованими.

Відповідно до ст. 65 КПК 1960 року, доказами в кримінальній справі можуть бути: показання свідка, показання потерпілого, показання підозрюваного, показання обвинуваченого, висновок експерта, речові докази, протоколи слідчих і судових дій, протоколи з відповідними додатками, складені уповноваженими органами за результатами оперативно-розшукових заходів, та інші документи.

Згідно цієї норми закону, пояснення особи не є доказом у справі.

Всупереч наведеному, місцевий суд визнав доказами та поклав в основу вироку пояснення, дані ОСОБА_6 20 березня 2010 року (т. 1, а.с. 10-11), та пояснення ОСОБА_7 від цього ж числа (т. 1, а.с. 24-25), що є порушенням вимог процесуального закону, на що не звернув уваги апеляційний суд. Тому ці докази підлягають виключенню з судових рішень щодо ОСОБА_6 та у порядку ст. 395 КПК 1960 року - щодо ОСОБА_7

Крім того, в основу вироку місцевий суд поклав визнавальні показання ОСОБА_6, які він давав як підозрюваний 24 березня 2010 року (т. 1, а.с. 77-78). Водночас, судом було залишено поза увагою той факт, що ОСОБА_13 було затримано 20 березня 2010 року працівниками міліції та щодо нього було застосовано адміністративний арешт терміном на 5 діб. Упродовж цього терміну, а саме 24 березня 2010 року, ОСОБА_6 був допитаний як підозрюваний (т. 1, а.с. 77-78).

Практикою Європейського суду з прав людини визнано, що допит підозрюваного під час адміністративного арешту являється грубим порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки це позбавляє особу права на ефективний захист і створює умови для зловживання зі сторони дізнання і слідства, а докази, одержані в такий спосіб, є недопустимими.

З огляду на це, колегія суддів дійшла висновку, що показання ОСОБА_6 як підозрюваного від 24 березня 2010 року є недопустимим доказом та підлягають виключенню з судових рішень.

Виключення з судових рішень вказаних доказів не впливає на доведеність винуватості ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та кваліфікацію їх дій.

Керуючись статтями 394 - 396 КПК 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Золочівського районного суду Львівської області від 24 квітня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 13 вересня 2013 року щодо ОСОБА_6 та у порядку ст. 395 КПК 1960 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Виключити як недопустимі докази: пояснення ОСОБА_6 від 20 березня 2010 року та його показання як підозрюваного від 24 березня 2010 року, а також пояснення ОСОБА_7 від 20 березня 2010 року.

У решті судові рішення залишити без зміни.

С у д д і:

Т.А. Широян Т.В. Матієк Л.А. Романець