АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №11кп/796/827/2015 Головуючий в суді 1інстанції ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві, кримінальне провадження № 0009537 за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Києва ОСОБА_6 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 04 березня 2015 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Запорізької області м. Пологи, громадянина України, одруженого, працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 21.10.2003 року Пологівським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, з урахуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки; 25.03.2005 року Пологівським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 296, ст. 71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі, звільнений 19.07.2007 року умовно-достроково з невідбутим строком 11 місяців 21 день; 12.11.2008 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 289, ст. 71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі, 04.02.2013 року звільнений по відбуттю строку покарання,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

встановила:

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 04 березня 2015 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю в три роки.

Зобов`язано ОСОБА_7 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання; періодично з`являтись на реєстрацію в органи кримінально-виконачої інспекції.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 не обирався.

Судом визнано доведеним, що 28 жовтня 2014 року близько 10 год. 30 хв. у ОСОБА_7 , який перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись по вул. Героїв Дніпра, 41 у м. Києві на території ринку «Оболонь», а саме поблизу кіосків № 35-36, де помітив велосипед марки «Саламандер Кейліс», що належить ОСОБА_9 , виник умисел направлений на повторне таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , упевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, шляхом вільного доступу, умисно, з корисливих мотивів, задля власного збагачення, взяв указаний велосипед.

Продовжуючи свої дії ОСОБА_7 направився в сторону виходу з території ринку «Оболонь», але був зупинений ОСОБА_10 , у зв`язку із чим ОСОБА_7 не зміг довести свої дії до кінця, з причин, що не залежали від його волі.

Не погоджуючись з вироком суду, заступник прокурора м. Києва ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи, доведеність вини та кваліфікацію дій ОСОБА_11 , просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді 3 років позбавлення волі, без застосування ст. 75 КК України.

Свої апеляційні вимоги мотивує тим, що судом неправильно застосовано закон про кримінальну відповідальність та призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. Зазначає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства, оскільки ОСОБА_7 раніше судимий за вчинення аналогічних корисливих злочинів проти власності та відбував реальне покарання у місцях позбавлення волі, зухвало ігноруючи можливість призначення більш суворого покарання, вчинив новий злочин, що свідчить про небажання перевиховуватись та прагнення вести злочинний спосіб життя.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти апеляційної скарги прокурора, просив залишити вирок суду першої інстанції без змін, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_7 , перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга заступника прокурора міста Києва ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні ним закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна повторно, за обставин, викладених у вироку, про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, не заперечувались обвинуваченим, досліджувались судом за згодою обвинуваченого та інших учасників судового процесу в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України та ніким з учасників провадження в апеляційних скаргах не оспорюються.

Колегія суддів, у відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, перевіряє вирок суду в межах поданої апеляційної скарги.

Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності, індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як зазначено у вироку, призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, працює, одружений, має позитивну характеристику з місця роботи, наявність обставин, що пом`якшують покарання щире каяття, відсутність претензій матеріального характеру з боку потерпілого. З урахуванням зазначених обставин, суд обґрунтовано дійшов висновку, про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України та можливість його виправлення та перевиховання без ізоляції від суспільства, навівши у вироку ґрунтовні мотиви застосування ст. 75 КК України.

Враховуючи зазначене та приймаючи до уваги, що ОСОБА_7 позитивно характеризується за місцем роботи, потерпілий до нього будь-яких претензій не має, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість досягти визначеної законом мети заходу примусу із застосуванням до обвинуваченого ст. 75 КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Доводи прокурора в апеляційній скарзі про те, що суд при призначенні покарання обвинуваченому не врахував тяжкість вчиненого ним злочину та дані про особу ОСОБА_7 , який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, є безпідставними, оскільки зазначені обставини були враховані судом при призначенні покарання. Сама по собі тяжкість вчиненого діяння та наявність даних про притягнення особи раніше до кримінальної відповідальності в силу закону не є перешкодою для ухвалення зазначеного рішення суду.

Переконливих доводів щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм кримінального закону, які визначають мету, загальні засади призначення покарання та порядок його відбування в апеляційній скарзі прокурора не наведено.

Таким чином, за доводами апеляційної скарги, підстав вважати, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права і внаслідок цього призначив обвинуваченому м`яке покарання, колегія суддів не вбачає. Підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора відсутні.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які є підставами для зміни чи скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 408, 418, 419, КПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 04 березня 2015 року, яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком три роки залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

______________ _______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4