Справа № 11- 470/2008 р. Головуючий у 1-й інстанції -
Категорія: ст. 125 ч. 2 КК України Доповідач - Крамаренко В.І.
У Х В А Л А

і м е н е м У к р
а ї н и

2008 року вересня «11» дня колегія суддів судової палати
з кримінальних справ апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого: Лугового М.Г.,

суддів: Крамаренка В.І.,
Олійника В.Б.,

з участю прокурора:
Ворфоломеєвої Н.П.,

адвоката:
ОСОБА_1,

засудженої: ОСОБА_2,

потерпілої: ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Суми
кримінальну справу за апеляцією засудженоїОСОБА_2 на вирок Зарічного районного
суду м. Суми від “18” червня 2008 р. яким

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянка України, українка,

уроженка і мешканка м. Суми,

раніше не засуджувалась

засуджена за ст. 125 ч. 2 КК України до 100 годин
громадських робіт.

На підставі ст. ст. 74 ч. 5 та 49 КК України ОСОБА_2 звільнена
від відбування призначеного покарання у зв'язку з закінченням строків давності.

Позов ОСОБА_3 доОСОБА_2 про стягнення 1634 гривні
залишено без розгляду, а в позові про стягнення 390 гривень відмовлено.

В С Т А Н О В И Л А :

Згідно з вироком суду ОСОБА_2 визнана винною і засуджена
за те, що 18 квітня 2004 року близько 8 год. 30 хв. знаходячись біля свого
будинку АДРЕСА_1, в ході сварки навмисно нацькувала свою собаку на ОСОБА_3
Собака укусила за праве стегно ОСОБА_3 заподіявши їй легкі тілесні ушкодження,
що потягли за собою короткочасний розлад здоров'я.

В апеляції засуджена ОСОБА_2 вказує, що судове рішення
підлягає скасуванню, а справа закриттю у зв'язку з однобічністю та неповнотою
досудового слідства, невідповідністю висновків фактичним обставинам справи і
неправильним застосуванням кримінального закону. Так суд поклавши в основу
вироку показання потерпілої ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_4 не звернув уваги на її
твердження про те, що вказані особи знаходяться з нею в неприязних стосунках,
тому на її думку свідчення ОСОБА_4 суд не міг визнати неупередженими,
об'єктивними та правдивими. Окрім цього, суд у висновку послався на висновок
експертизи № 430 від 18.01.2007 року, в якому зазаначено, які тілесні
ушкодження отримала ОСОБА_3 та ступінь їх тяжкості. На цей висновок суд не мав права посилатись як на доказ,
оскільки він був отриманий не в межах даної кримінальної справи, а знаходиться
у справі, яка розслідувалась органами досудового слідства і в порушенні
кримінальної справи було відмовлено. Відповідно до ч.1 ст. 18 КК України
суб'єктом злочину є фізична осудна особа, а матеріалами справи не доведено, що
ОСОБА_2 давала якусь команду собаці, а тому відсутні будь-які підстави, що вона
вчинила суспільно-небезпечне діянння і повинна бути притягнута до кримінальної
відповідальності.

Заслухавши доповідь судді, засуджену ОСОБА_2, захисника
ОСОБА_1, які підтримали доводи поданої апеляції і прсили скасувати вирок суду,
потерпілу ОСОБА_3, яка прохала вирок суду залишити без зміни, прокурора
Ворфоломеєву Н.П., яка вважала вирок суду законним і обгрунтованим, перевіривши
матеріали справи і обговоривши доводи
апеляції, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню.

Висновки суду щодо доведеності вини засудженоїОСОБА_2 у
вчиненні злочину передбаченого ст. 125 ч. 2 КК України не грунтується на
матеріалах справи та досліджених в судовому засіданні доказах.

У відповідності зі ст. 323 КПК України, вирок суду
повинен бути законним і обгрунтованим. При цьому суд повинен досліджувати по
справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному,
повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись
законом.

Так, суд у вироку зазначив, що 18 квітня 2004 року
ОСОБА_2 близько 8 год. 30 хв. під час сварки навмисно нацькувала свою собаку на
ОСОБА_3, який її укусив, заподіявши легкі тілесні ушкодження з короткочасним
розладом здоров'я.

В обгрунтування такого висновку суд послався на докази, а
саме пояснення потерпілої ОСОБА_3,
свідка ОСОБА_4, висновок судово-медичної експертизи.

Аналізуючи покази потерпілої ОСОБА_3 та свідка суд
зазначив, що ОСОБА_2 під час сварки відкрила хвіртку і собака вибігла з двору і
укусила ОСОБА_3 за ногу.

В той же час наведені у вироку пояснення потерпілої і
свідка відрізняються від формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним,
а саме того, що ОСОБА_2 нацькувала собаку на потерпілу, тобто, що її дії носили
умисний характер.

Поряд цим з показаньОСОБА_2 вбачається, що під час сварки
від поштовху ОСОБА_3она схилилась на хвіртку, яка відкрилась і з двору вибігла
собака та побігла до ОСОБА_3, але вона ніяких команд собаці не давала.

Вказані пояснення ОСОБА_2 як обраний нею спосіб захисту
суд у вироку не навів ніяких доказів чому він прийшов до такого висновку і якими фактичними
обставинами та доказами ці її дії спростовуються.

Разом з тим з протоколу судового засідання вбачається, що
судом вивчались матеріали кримінальної справи № 04800094, яка 22.02.2007 року
була закрита органами досудового слідства за відсутністю в діяхОСОБА_2 складу
злочину передбаченого ст. 122 ч. 1 КК України, за подією, що мала місце
18.04.2004 року між нею та ОСОБА_3 Під час проведення 13.10.2004 року по цій
справі такої слідчої дії як відтворення обстановки і обставин події з участю
інспектора кінолога було встановлено, що собака “Кавказька вівчарка” на
призвісько “ІНФОРМАЦІЯ_2”, яка належала сім'ї ОСОБА_2, агресії не проявляє, з
врівноваженою нервовою системою, на команди своїх власників не реагує, оскільки
дресуванню не піддавалась.

З рішення Зарічного районного суду м. Суми від 1 березня 2007 року, яке набрало законної
сили, вбачається, що позовні вимоги
ОСОБА_3 були частково задоволені і на її користь зОСОБА_2 було стягнуто
матеріальну та моральну шкоду за те, що остання не забезпечила безпеки людей,
так як її собака знаходилась без намордника та не на короткому поводі і 18
квітня 2004 року вибігла з двору на вулицю та покусала ОСОБА_3 . В
обгрунтуванні свого рішення суд зазначив, що ОСОБА_2 порушила п. 7
Правила утримання собак.

Розглядаючи справу суд не звернув уваги на вказані вище
обставини з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності та
достатності.

Тому висновки суду про те, що ОСОБА_2 умисно нанесла
легке тілесне ушкодження потерпілій ОСОБА_2 нацькувавши на останню собаку, на
думку колегії суддів є невірними.

За таких обставин вирок суду в частині засудженняОСОБА_2
за ст. 125 ч. 2 КК України не можна вважати законним, а тому він підлягає
скасуванню, а справа відповідно до ст. 376 КПК України - закриттю.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 362, 365, 366,
376, 377 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляцію ОСОБА_2 задовольнити.

Вирок Зарічного районного суду від 18 червня 2008 року в
частині засудження ОСОБА_2 за ст. 125 ч. 2 КК України - скасувати, а
провадження по справі закрити.

Головуючий Луговий М.Г.

Судді Крамаренко
В.І.

Олійник В.Б.