АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-255/2007р. Головуючий
ст. 122 ч.І КК Чайка В.М..
апеляційній інстанції Охріменко І.К.
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2007 р. Колегія
суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської
області в складі:

головуючого Охріменка І.К.

судців Колодниць
кого Е.Й., Неділька МЛ.

за участю прокурора Демиденко С.А.

засудженого ОСОБА_1

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси кримінальну справу за апеляціями прокурора Катеринопільського району та
засудженого ОСОБА_1 на вирок Катеринопільського
районного суду Черкаської області від 06.12.2006 року, яким

ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1, українець, громадянин України, інвалід 2-ї групи, потерпілий внаслідок катастрофи на ЧАЕС, проживаючий в АДРЕСА_1, в
силу ст.89 КК України не судимий засуджений
за ч.І ст. 122 КК України на 2 роки обмеження волі. На підставі ст.75 КК України засудженого ОСОБА_1
звільнено від відбування покарання
з випробовуванням, з встановленням іспитового строку терміном на
один рік та, відповідно до вимог ст.76 КК України, зобов'язано його повідомляти
органи кримінально-виконавчої системи про зміну свого місця проживання.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь потерпілого ОСОБА_2
77 грн.54 коп. в рахунок відшкодування матеріальної та 2000 грн. -
моральної шкоди та 250 грн. відшкодування
витрат за надання потерпілому юридичної допомоги.

Вирішена доля речового доказу по справі, відповідно до вимог ст.81 КПК
України, -

встановила:

Згідно
вироку, ОСОБА_1 визнано винним та засуджено за те, що він 25.06.2006 року близько
21 год. в
АДРЕСА_1, неподалік свого будинковолодіння, на грунті особистих неприязнених стосунків, обухом сокири
умисно наніс ОСОБА_2 удари в область голови
та інші частини
тіла, спричинивши останньому
середньої тяжкості тілесні ушкодження
у вигляді рани тім'яної області голови, ссадна грудної клітки, правостороннього
пневмотораксу, струсу головного мозку. В своїх апеляціях:

-прокурор Катеринопільського району просить вирок
скасувати та постановити новий вирок, призначивши ОСОБА_1 покарання за ст. 122 ч.І КК України у вигляді 2-х років позбавлення волі та звільнити його від відбування покарання,
відповідно до вимог ст.75 КК України. В обгрунтування своєї апеляції прокурор
посилається на те, що ОСОБА_1 являється
інвалідом 2-ї групи, до якого, відповідно до
вимог ст.61 ч.3 КК України, не може бути
призначено покарання у вигляді обмеження волі., а тому судом не вірно
застосований кримінальний закон при постановленні цього вироку.

-засуджений ОСОБА_1, не погоджуючись з вироком, просить його скасувати, а провадження
по справі закрити, посилаючись на те, що, на думку апелянта, як органом досудового слідства так і судом допущені істотні
порушення кримінально-процесуального закону, неправильне застосування
кримінального закону, однобічність досудового та судового слідства та невідповідність висновків суду фактичним обставинам
справи. Зокрема, апелянт вважає, що суд не взяв до уваги докази, які
могли істотно вплинути на його висновки, не зазначивши чому взяв до уваги одні
докази та відкинувши інші, а саме не допитав ряд свідків, не дослідив матеріали
перевірки Катеринопільського РВ УМВС, обгрунтував
вину засудженого на показаннях потерпілого та членів сім'ї останнього.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення засудженого ОСОБА_1,
підтримавшого свою апеляцію, міркування прокурора,
яка просила задоволити апеляцію прокурора Катеринопільського району та
вважаючої безпідставною апеляцію засудженого, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи вказаних апеляцій, колегія
не знаходить підстав для задоволення апеляції засудженого ОСОБА_1. а
що стосується апеляції прокурора, то вона підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Висновок суду
щодо доведеності вини ОСОБА_1 в умисному спричиненні потерпілому ОСОБА_2 середньої тяжкості тілесних ушкоджень при
обставинах, наведених у вироку, відповідає матеріалам справи і грунтується на
доказах, досліджених в судовому засіданні, яким суд дав належну оцінку.

Зокрема потерпілий ОСОБА_2, як під час досудового слідства, так і в
судовому засіданні давав послідовні свідчення
про обставини нанесення йому засудженим ОСОБА_1 ударів сокирою
та спричинення внаслідок цього тілесних ушкоджень. При цьому, потерпілий вказував на те, що ніяких неправомірних
дій стосовно засудженого він в той день не вчиняв, а саме вікон та дверей в
будинку останнього він не вибивав.

Крім того, свідки ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 пояснили, що
вони були очевидцями того, як ОСОБА_1 25.05.2006
року у вечірній час наносив удари сокирою потерпілому ОСОБА_2

Свої показання свідки ОСОБА_4, ОСОБА_3. та ОСОБА_5 підтвердили та на місці під час відтворення обстановки та обставин події
з їх участю показали, яким чином засуджений наносив сокирою удари потерпілому./ а.с.48-56 /.

Під час проведення очних ставок між засудженим ОСОБА_1, з одного боку, та з
потерпілим Кашітським В.М., а також свідками ОСОБА_3. та ОСОБА_5 з іншого
боку останні підтвердили свої попередні показання.

Свідок ОСОБА_6
дала пояснення про те, що вона неодноразово чула, як ОСОБА_1 погрожував фізичною розправою своєму сусідові ОСОБА_2

Вище зазначені показання потерпілого та свідків підтверджуються даними
висновку судово-медичної експертизи про наявність у потерпілого
тілесних ушкоджень, які відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних
ушкоджень / а.с.45, 46 /, які за
свідченнями судово-медичного експерта ОСОБА_7
могли бути спричиненні обухом сокири.

Сукупність зазначених вище доказів та інших доказів, наведених у вироку
дали суду достатні підстави вважати доведеною
вину засудженого у вчиненні цього злочину.

Невизнання ОСОБА_1 своєї вини в інкримінованому йому
злочині свідчить про намагання його таким чином уникнути відповідальності за
скоєне.

Аналіз показань засудженого, як під час досудового слідства,
так і в судовому засіданні свідчить про те,
що він їх постійно змінював, зокрема ,спочатку не визнаючи , що він наносив удари ОСОБА_2, а потім пояснивши про те, що
наносив удари останньому металевим совком.
Проте, вказані показання засудженого спростовуються показаннями
судово-медичного експерта ОСОБА_7 про неможливість спричинення потерпілому
таких тілесних ушкоджень саме металевим совком.

В судовому засіданні не знайшли свого
підтвердження свідчення засудженого ОСОБА_1 та його дружини ОСОБА_8 про те, що у вечірній час 25.06.2006 року потерпілий вибив у їхньому будинку двері та скло у
вікні та вчиняв інші неправомірні дії.

При таких обставинах доводи
апеляції засудженого про однобічність досудового та судового слідства та
невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи є безпідставними.

Порушень вимог кримінально-процесуального
законодавства під час проведення досудового слідства та в судовому засіданні не
встановлено.

Дії засудженого ОСОБА_1 кваліфіковано вірно за ст. 122 ч.І КК України.
Суд також вірно врахував при призначенні
покарання ОСОБА_1 ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про його особу
та обставини, що помякшують його покарання.

З урахуванням обставин справи, судом також правильно
вирішено питання щодо заявлених потерпілим цивільних позовів.

Разом з тим, суд при призначенні покарання
засудженому ОСОБА_1 невірно застосував кримінальний закон, який не підлягає
застосуванню.

При постановленні вироку суд врахував дані про
особу ОСОБА_1, як інваліда 2-ї групи, але призначив йому покарання в межах санкції ч.І
ст. 122 КК
України у вигляді обмеження волі, яке,
відповідно до вимог ч.3 ст.61 КК України не застосовується до інвалідів 1-ї та 2-ї групи.

Санкція ч.І ст. 122
КК України передбачає також покарання у вигляді виправних робіт, яке, згідно ч.2 ст. 57 КК України, не може теж застосовано до засудженого
ОСОБА_1, як до непрацездатної особи.

Враховуючи наведене та обставини даної
кримінальної справи, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_1 покарання у вигляді позбавлення волі.

Враховуючи дані обставини, а також про необхідність
застосування стосовно засудженого ОСОБА_1 більш суворого покарання, судова
колегія приходить до висновку, що вирок суду
в частині призначення засудженому покарання підлягає скасуванню з постановлениям нового вироку.

При цьому, судова колегія, з урахуванням даних про особу ОСОБА_1, обставин,
що помякшують його відповідальність, вважає
можливим, на підставі ст..75 КК України звільнити його
від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку та покладенням на нього відповідних
зобов'язань, передбачених ст..76 КК України.

В решті вирок суду першої інстанції, як законний та
обгрунтований, залишити без змін.

На підставі наведеного та керуючись ст..ст.362, 366, 378 КПК України,
колегія суддів, -

засудила:

Апеляцію засудженого ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а апеляцію прокурора Катеринопільського району Черкаської області
задоволити.

Вирок Катеринопільського районного суду Черкаської
області від 6 грудня 2006 року стосовно засудженого ОСОБА_1 в частині призначення
покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_1 за ч.І
ст. 122 КК
України покарання 2 / два / роки позбавлення
волі.

На підставі ст..75
КК України звільнити засудженого ОСОБА_1 від відбування покарання з
випробуванням, якщо він протягом іспитового строку, який йому встановлюється
терміном на один рік, не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього
обов'язки.

Відповідно до п.3 ч.І
ст.76 КК
України зобовязати засудженого ОСОБА_1 повідомляти органи кримінально-виконавчої
системи про зміну місця проживання.

В решті вирок
суду залишити без змін

Вирок
може бути оскаржено в касаційному порядку учасниками процесу до Судової палати
в кримінальних справах Верховного Суду України на протязі одного місяця з часу
його проголошення.