Справа № 357/9208/14-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/28/15 Доповідач у 2 інстанції Димарецький
Категорія 4 15.01.2015

УХВАЛА
Іменем України
15 січня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника - адвоката ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги прокурора ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Білоцерківського міського суду Київської області від 15 жовтня 2014 року, яким

ОСОБА_7 , який народився

ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Долматово Курганської

обл., Росія, громадянина України, проживаючого

за адресою:

АДРЕСА_1

засуджено: за ст. 121, ч. 1 КК України до 6 (шести) років позбавлення волі; за ст. 185, ч. 1 КК України до 2 (двох) років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення більш суворим менш суворого покарання, остаточне покарання ОСОБА_7 визначено у виді 6 (шести) років позбавлення волі.

Судом позов потерпілого задоволений, стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 7204 грн. в рахунок відшкодування матеріальних збитків та 40 000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Також вироком суду вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів по справі.

ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за вчинення злочинів вчинених ним, як зазначено у вироку, за наступних обставин.

30 квітня 2014 року, приблизно о 23 год., ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного спяніння, знаходячись біля підїзду №4 будинку №11 по вулиці Митрофанова в м. Біла Церква Київської області, на грунті раптово виниклих неприязнених відносин із ОСОБА_10 , які виникли через те, що останній, перебуваючи у стані алкогольного спяніння, назвав його при спілкуванні образливим словом і після чого направився додому, умисно, з метою спричинення тяжких тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_10 , який стояв спиною до нього, удар металевою рейкою з мотузками для білизни, яку зірвав з балкону першого поверху підїзду №4 вказаного будинку, в область задньої частини голови, від чого потерпілий ОСОБА_10 впав обличчям донизу, на бетонне покриття біля даного балкону, втративши свідомість. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , умисно наніс ОСОБА_10 два удари правою ногою по тулубу справа, потім взяв руками голову потерпілого ОСОБА_10 та двічі вдарив нею об бетонне покриття. Після цього, ОСОБА_7 взяв деревяну колоду від лави, що знаходиться поруч із підїздом №4 по вулиці Митрофанова, 11 в м.Біла Церква та кинув нею у напрямку ОСОБА_10 . В результаті умисного нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 заподіяв потерпілому ОСОБА_10 наступні тілесні ушкодження: перелом потилочної кістки, забій головного мозку, субарахноїдальний крововилив, розрив барабанної перетинки справа, перелом кісток носа, странгуляційна борозна на шиї, садна на волосяній частині голови, синці на обличчі, синці тулуба та кінцівок. Ушкодження на голові відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень по критерію, як небезпечні для життя, а розрив барабанної перетинки справа, перелом кісток носа - до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоровя, странгуляційна борозна на шиї, синці тулуба та кінцівок відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Крім того, скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_10 був без свідомості, а біля вказаного підїзду нікого не було, умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, таємно від оточуючих, шляхом вільного доступу, викрав з лівої передньої кишені штанів останього мобільний телефон марки ,,Нокіа 306 вартістю 900 грн., мобільний телефон марки ,,Самсунг вартістю 1180 грн. із стартовим пакетом мобільного оператора ,,Лайф вартістю 15 грн., належні потерпілому ОСОБА_10 , а з правої кишені гроші в сумі 90 грн., чим заподіяв вказаному потерпілому матеріальну шкоду в сумі 2185 грн.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи вирок, в частині доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його злочинних дій, вважає вирок суду першої інстанції необґрунтованим і таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок мякості. Просить вирок щодо ОСОБА_7 скасувати та постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 121, ч. 1, ст. 185, ч. 2 КК України та призначити покарання: за ст. 121, ч. 1 КК України - 6 (шість) років позбавлення волі; за 185, ч. 2 КК України - 1 (один) рік. На підставі ст. 70, ч. 1 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом повного складання призначених покарань, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений, не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, зазначає, що його дії за ч. 1 ст. 121 КК України кваліфіковані невірно, оскільки сам потерпілий ОСОБА_10 спровокував бійку, так, як був сам в стані алкогольного спяніння, висловлювався щодо нього (апелянта) нецензурною лайкою, яка ганьбить честь та гідність. Апелянт зазначає, що потерпілий своїми висловлюваннями викликав в нього тяжку образу. Крім того, потерпілий наніс йому тілесне ушкодження у вигляді садни тімяної частини голови, що зафіксовано працівниками приймального відділення Білоцерківської міської лікарні № 2 від 1 травня 2014 року та довідкою лікаря СІЗО №13, а також пояснювальною, наданою адміністрації СІЗО № 13 від 5 травня 2014 року та кепкою, на внутрішній частині якої знаходяться плями крові, оскільки дана кепка при нападі на нього потерпілого знаходилась у нього ( ОСОБА_11 ) на голові. Апелянт стверджує, що було в наявності протизаконне насильство зі сторони потерпілого, його (апелянта) дії необхідно було кваліфікувати за статтею КК України, як злочин, який скоєно у стані самооборони. Також в апеляційній скарзі її автор вказує, що у акті амбулаторної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи №203 від 23 червня 2014 року вказано, що з 2002 року він має психічний розлад у вигляді психопатії, його клопотання про проведення додаткової стаціонарної комплексної судово-психолого-психіатричної експертизи було незадоволено, у зв`язку з чим апелянт вважає, що розгляд даного провадження проводився односторонньо з порушенням статей 2, 9, 370 КПК України. Також апелянт вважає, що його вина у вчиненні умисного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень за допомогою металевої рейки не доведена жодним об`єктивним та допустимим доказом. При цьому ставляться під сумнів висновок експерта судової дактилоскопічної експертизи № 463 від 23 червня 2014 року та показів свідка ОСОБА_12 . Також ОСОБА_7 вважає, що судом не прийнятті до уваги обставини, що пом`якшують вину обвинуваченого, а саме надання допомоги потерпілому безпосередньо після скоєння злочину, не виключено п.13 ч. 1 ст. 67 КК України, який не підтверджується актом експертизи, а ґрунтується лише на словах. Також суд обґрунтував вирок показами, які були надані на досудовому слідстві, що відповідно до ст. 95, ч. 4 КПК України є порушенням процесуального законодавства. В завершенні апеляційної скарги її автор просить зменшити суму цивільного позову, при цьому матеріальну шкоду визнає повністю та зобов`язується її відшкодувати. Також просить застосувати до нього ст.ст. 69, 75 КК України, так як він має погашену судимість і після відбуття покарання повністю виправився.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення: прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора та заперечував проти апеляційної скарги обвинуваченого; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та заперечували проти апеляційної скарги прокурора, вислухавши виступи учасників судового розгляду в судових дебатах, останнє слово обвинуваченого, перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.

Перевіркою матеріалів справи встановлено, що розгляд кримінального провадження судом першої інстанції проведений у відповідності до вимог кримінально-процесуального кодексу.

Ствердження обвинуваченого в апеляційній скарзі про те, що він за ч. 1 ст. 121 КК України засуджений незаконно є безпідставними. Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні вказаного злочину відповідає фактичним обставинам справи і ґрунтується на достатньо повно та об`єктивно досліджених в судовому засіданні і детально наведених у вироку доказах, які не викликають у суду сумнівів в їх достовірності.

В обгрунтування висновків про винність обвинуваченого в скоєному злочині судом першої інстанції обґрунтовано покладені показання потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 . Наведені висновки суду також підтверджуються іншими зібраними у кримінальному провадженні та наведеними у вироку доказами, а саме: протоколами огляду місця події, протоколом проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 , протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілого, висновками судово-медичного експерта та іншими доказами, які наведені у вироку.

Зазначеними доказами безспірно підтверджується та обставина, що ОСОБА_7 в час та на місці, що указані у вироку суду першої інстанції, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, завдав потерпілому різного ступеня тілесні ушкодження, у тому числі тяжкі.

Дослідивши наявні по справі докази, у томі числі і ті, які ставились під сумнів обвинуваченим, а також ті, які надавались в обґрунтування позиції обвинуваченого щодо його дій по своєму захисту в стані афекту, суд першої інстанції, дослідивши та оцінивши зібрані докази в сукупності, прийшов до обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_7 , поставлених йому в вину протиправних дій та правильно кваліфікував дані дії за ч. 1 ст. 121 КК України. Висновки суду першої інстанції щодо наведених обставин ґрунтуються на вимогах закону і є належним чином мотивованими. Також правильним є кваліфікація дій ОСОБА_7 і за ст. 185, ч. 1 КК України.

Посилання обвинуваченого на перебування його під час вказаних вище подій в стані необхідної оборони та афекту колегія суддів вважає не обґрунтованими і такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Що ж до посилань апелянта на те, що потерпілий сам спровокував бійку, а також не підтвердження його знаходження в стані алкогольного спяніння під час вчинення злочинів, то ці обставини були предметом дослідження судом першої інстанції під час розгляду справи та знайшли своє відображення у вироку, у тому числі у виді оцінки, з якою колегія суддів вважає за можливе погодитись.

Щодо призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, то воно призначене у відповідності до вимог ст. 65 КК України, є таким, яке відповідає як тяжкості вчиненого ним, так і даним про особу обвинуваченого, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів. А тому підстав, як для його пом`якшення, так і для його посилення немає.

Під час розгляду справи не допущено таких порушень КПК України, які були б підставою для скасування вироку.

На підставі наведенного, керуючись ст. ст. 376, 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги прокурора ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Білоцерківського міського суду Київської області від 15 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_7 - без зміни.

Головуючий підпис

Судді: підписи

Згідно з оригіналом. Суддя ОСОБА_2