Справа № 11-320/2008 р. Головуючий у І інстанції
Категорія - ст. 289 ч. 2 КК Доповідач - Оседач М.М.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
липня 2008 року колегія суддів
судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в
головуючого судді - Навозенко Л.С.
суддів - Рудомьотової С.Г., Оседача М.М.
з участю прокурора - Надточій О.О.
засуджених - ОСОБА_1, ОСОБА_2та ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові кримінальну
справу за апеляціями помічника Прилуцького міжрайонного прокурора, засуджених
ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на вирок Прилуцького міськрайонного суду
Чернігівської області від 18 березня 2008 року,
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1народження, уродженець с. Кашпірівка,
Тетіївського району Київської області, громадянин України, із неповною
середньою освітою, неодружений, непрацюючий, мешканець АДРЕСА_1, раніше судимий
Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області: 13 квітня 1994 року за
ст. 215-3 ч. 2 КК України (1960 р.) до 1 року виправних робіт; 15 травня 1996
року за ст.ст. 86-1, 140 ч. 2, 44, 208, 42 КК України (1960 р.) до 5 років позбавлення
волі з конфіскацією майна; 19 липня 2000 року за ст.ст. 142 ч. 3, 140 ч. 2, 42
КК України (1960 р.) до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна,
засуджений: за ст. 185 ч. 3 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;
за ст. 289 ч. 2 КК України до 6 років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів,
шляхом поглинення менш суворої міри покарання більш суворою, остаточно до
відбування покарання ОСОБА_1 призначено
6 років позбавлення волі без конфіскації майна.
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2народження, уродженець та мешканець
АДРЕСА_2громадянин України, із неповною середньою освітою, неодружений, не
працюючий, раніше судимий Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області:
28 січня 1992 року за ст.ст. 215-2 ч. 3, 46-1 КК України (1960 р.) до 1 року 6
місяців позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на 1 рік 6 місяців; 29
червня 1993 року за ст. 140 ч. 2 КК України (1960 р.) до 2 років виправних
робіт; 11 серпня 1994 року за ст.ст. 17, 81 ч. 2, 43 КК України (1960 р.) до 1
року 10 місяців позбавлення волі з конфіскацією Ѕ майна; 12 червня 1996 року за
ст. 229-4 ч. 1 КК України (1960 р.) до 5 років позбавлення волі (10 липня 1997
року Чернігівським обласним судом вирок змінено, дії перекваліфіковано на ст.
229-6 ч. 2 КК України і призначено покарання у вигляді 2 років позбавлення
волі); 16 листопада 1999 року за ст. 196-1 ч. 1 КК України (1960 р.) до 1 року
6 місяців позбавлення волі; 29 жовтня 2002 року за ст. 309 ч. 3 КК України до 5
років позбавлення волі (23 грудня 2002 року апеляційним судом Чернігівської
області вирок змінено, дії перекваліфіковано на ст. 309 ч. 2 КК України і
призначено покарання у вигляді 3 роки позбавлення волі); 28 листопада 2007 року
за ст. 309 ч. 1 КК України до 1 року позбавлення волі з іспитовим строком 1
- засуджений: за ст. 185 ч. 3 КК України до 3 років 6 місяців
позбавлення волі; за ст. 289 ч. 2 КК України до 5 років позбавлення волі без
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів,
шляхом поглинення менш суворої міри покарання більш суворою, призначено до
відбування покарання ОСОБА_3 у вигляді 5 років
позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного судом ОСОБА_3 частково приєднано не відбуте
покарання за попереднім вироком - 1 місяць позбавлення волі і остаточно до
відбування йому призначено покарання - 5 років 1 місяць позбавлення волі без
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3народження,
уродженець м. Кірова (Росія), громадянин України, із середньою освітою, не
одружений, не працюючий, мешканець АДРЕСА_3, раніше судимий Прилуцьким
міськрайонним судом Чернігівської області: 19 листопада 1997 року за ст.ст. 141
ч. 2, 44, 46-1 КК України (1960 р.) до 2 років позбавлення волі з відстрочкою
виконання вироку на 1 рік; 22 вересня 2003 року за ст.ст. 185 ч. 3, 185 ч. 2,
70 КК України до 3 років позбавлення волі; 19 січня 2004 року за ст.ст. 185 ч.
3, 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений умовно -
достроково на 10 місяців 25 днів,
засуджений: за ст. 185 ч. 3 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;
за ст. 289 ч. 2 КК України до 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів,
шляхом поглинення менш суворої міри покарання більш суворою, остаточно до
відбування покарання ОСОБА_2 призначено
5 років позбавлення волі без конфіскації майна.
Стягнуто, в солідарному порядку, з засуджених
ОСОБА_1, ОСОБА_2та ОСОБА_3 на
користь: ОСОБА_5 1 680 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 500
грн. моральної шкоди, а всього 2 180 грн.; ОСОБА_6 200 грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судові
витрати в розмірі: 79 грн. 32 коп. за проведення трасологічних експертиз; 25
грн. 35 коп. за проведення авто-товарознавчого дослідження та 83 грн. 47 коп.
товарознавчої експертизи.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судові
витрати в розмірі: 79 грн. 32 коп. за проведення трасологічних експертиз; 25
грн. 35 коп. за проведення авто-товарознавчого дослідження та 83 грн. 47 коп.
товарознавчої експертизи.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судові
витрати в розмірі: 79 грн. 32 коп. за проведення трасологічних експертиз; 25
грн. 35 коп. за проведення авто-товарознавчого дослідження та 459 грн. 07 коп.
товарознавчих експертиз.
Вироком суду ОСОБА_1, ОСОБА_2та ОСОБА_3 визнані винними і
засуджені за таких обставин.

ОСОБА_2. за попередньою змовою із ОСОБА_3 та
ОСОБА_1, в ніч на 24 грудня 2007 року, перебуваючи в стані алкогольного
сп'яніння, з метою таємного викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу,
проникли в сарай в господарстві за адресою АДРЕСА_4, звідки викрали 15 індиків
чорної і білої масті, вагою близько 7 кг. кожен, вартістю 140 грн. за одного
індика, а всього на загальну суму 2 100 грн., що належали ОСОБА_5, після чого з
викраденим з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись даним майном на
власний розсуд, чим спричинили потерпілій значні матеріальні збитки.

24 грудня 2007 року, близько 1 години ночі,
ОСОБА_2. за попередньою змовою з ОСОБА_3 та ОСОБА_1, перебуваючи в стані
алкогольного сп'яніння, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом,
повторно, шляхом зриву навісного замку з дверей гаражу, проникли в приміщення гаражу
в господарстві ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_5, де незаконно заволоділи мотоциклом
„ІЖ Юпітер-5” вартістю 1 376 грн. 12 коп., що належить ОСОБА_6, після чого з
місця вчинення злочину зникли.

21 жовтня 2007 року, ОСОБА_2., перебуваючи в
АДРЕСА_6, повторно, шляхом вільного доступу, таємно викрав жіноче шкіряне
пальто, вартістю 1 000 грн., чоловічу шкіряну куртку, вартістю 750 грн., що
належить ОСОБА_8, після чого, викрадені речі продав невстановленим особам, а
гроші використав для власних потреб, заподіявши тим самим потерпілій значні
матеріальні збитки.

В поданих апеляціях:

- прокурор, який брав
участь при розгляді справи в суді першої інстанції, не оспорюючи встановлені
судом фактичні обставини справи та кваліфікацію дій засуджених, просить змінити
вирок, внісши доповнення до вступної його частини відомості щодо наявності у
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на утриманні неповнолітніх дітей, а в мотивувальній частині
- зазначити частину ст. 185 і назву закону, що інкримінується підсудним та
змінити марку мотоциклу. Зазначає також про необхідність вирішення питання
відповідно до вимог закону щодо цивільних позовів потерпілих ОСОБА_5 та
ОСОБА_6, зокрема, зменшити розмір відшкодування заподіяної матеріальної шкоди
потерпілій ОСОБА_5 та частково задовольнити позов потерпілого ОСОБА_6.

- засуджений ОСОБА_2просить переглянути судове рішення з
приводу, незаконного, на його погляд, засудження за угон мотоцикла,
оскільки він та ОСОБА_3
не були обізнані зі злочинними намірами ОСОБА_1 та призначити йому покарання
нижче від найнижчої межі, з застосуванням ст. 69 КК України.

- засуджений ОСОБА_3 з аналогічних підстав зазначає про
незаконність вироку в частині його засудження за ст.. 289 КК України,
доповнюючи при цьому, що його вина за вказаною нормою закону не доведена доказами, які містяться в матеріалах даної
кримінальної справи. Крім того вважає за можливе також призначити йому
покарання з застосуванням ст.. 69 КК України.

- засуджений ОСОБА_1 просить вирок суду переглянути на
предмет його законності та обґрунтованості. На думку засудженого, кваліфікація
його дій не є вірною, оскільки злочинний намір на викрадення мотоциклу довести
до кінця йому не вдалося, а викрадення індиків не було пов'язане з проникненням
до приміщення сараю. Зазначає про застосування до нього недозволених методів
розслідування та звертає увагу, що судом першої інстанції відносно його обрано
занадто суворе покарання і не враховано ряд пом'якшуючих обставини по справі, а
саме - вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, незадовільний
стан свого здоров'я і його співмешканки та те, що на утриманні має неповнолітню
дитину, яка потребує сторонньої допомоги.

Заслухавши доповідача, пояснення
засуджених, які підтримали свої апеляції і
просили їх задовольнити з вказаних підстав та частково погодились з доводами
апеляції прокурора, думку прокурора щодо часткового задоволення апеляції
державного обвинувача та залишення без задоволення апеляцій засуджених,
перевіривши матеріали справи в повному обсязі та обговоривши доводи викладені в
апеляціях, колегія суддів приходить до висновку, що апеляції засуджених
задоволенню не підлягають, а апеляція прокурора підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1, ОСОБА_2та
ОСОБА_3, у вчиненні зазначених у вироку
діянь за обставин, встановлених судом ґрунтується на допустимих і достатніх,
ретельно досліджених в судовому засіданні доказах, детально викладених у
вироку, яким суд дав належну юридичну оцінку.

Допитані в судовому засіданні
засуджені ОСОБА_2. та ОСОБА_3 частково визнали свою вину в незаконному
заволодінні транспортним засобом, зазначивши при цьому, що вони не знали про
дійсні наміри ОСОБА_1, який повідомив ним, що мотоцикл необхідно взяти наче б
то з дозволу його знайомого.

Проте такі твердження засуджених є безпідставними та спростовуються
дослідженими судом доказами.

Мотивуючи у вироку про доведеність вини
засуджених в скоєнні даного злочину, суд обґрунтовано послався, як на один із
доказів, а саме на первинні пояснення ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1, які ними
були дані на початку досудового слідства. В своїх свідченнях вони в деталях,
які могли бути відомими тільки ним, вказували на обставини, за яких в ніч на 24
грудня 2007 року проникли до гаражу в АДРЕСА_5, де незаконно заволоділи
мотоциклом „ІЖ Юпітер-5”, після чого з місця скоєння злочину зникли.

Дані свідчення об'єктивно узгоджуються з іншими матеріалами справи, а саме:
послідовними поясненнями свідка ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_6, які підтвердили
факт викрадення з гаражу належного їм мотоциклу, даними, що містяться в
протоколі огляду місця пригоди від 24 грудня 2007 року (а.с. 13-15), де
зазначено про те, що мотоцикл було знайдено поблизу залізничного вокзалу смт.
Линовиця, висновками акту авто-товарознавчого дослідження (а.с. 122), які
підтверджують вартість викраденого майна та іншими матеріалами справи.

Таким чином, виходячи з аналізу зібраних доказів, суд зробив правильний
висновок про те, що засуджені ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 скоїли незаконне заволодіння транспортним
засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з проникненням у приміщення
і правильно кваліфікував їх дії за ст. 289 ч. 2 КК України.

Судова колегія не може погодитися з доводами, які викладені в апеляції
засудженого ОСОБА_1 про те, що мотоцикл вони залишили біля залізничного
вокзалу, чим не довели свій злочинний намір до кінця, і, таким чином, їх дії не
потребують кваліфікації за ст. 289 ч. 2 КК України, оскільки за цією нормою
закону, закінченим злочин є з моменту початку руху транспортного засобу з
допомогою двигуна, буксирування чи іншим способом.

В апеляції засуджений ОСОБА_1 заперечував і свою причетність до вчиненням
ним крадіжки індиків, зазначаючи про те, що до приміщення сараю він разом з
своїми знайомими не проникав, а спіймали індиків лише на подвір'ї. Однак, ці
доводи засудженого не знайшли свого підтвердження і спростовуються наступним.

Так, фактичні обставини таємного викрадення чужого майна, поєднане з
проникненням у приміщення, вчинене за попередньою змовою групою осіб
підтверджуються: послідовними показами потерпілої ОСОБА_5., яка зазначала, що
вранці 24 грудня 2007 року виявила в сараї пропажу 15 шт. індиків чорної та
білої масті,, яких напередодні ввечері особисто заганяла до приміщення,
свідченнями ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на початкових стадіях досудового слідства, в
яких вони підтверджували свою причетність до крадіжки майна саме з проникненням
до приміщення сараю, а також іншими матеріалами справи.

Таким чином, увесь комплекс наявних в справі доказів беззаперечно свідчить
про скоєння засудженими ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 злочинів, за які вони були
визнані винними судом, а тому, їх твердження
зазначені в апеляціях, колегія суддів розцінює, як позицію захисту з
метою уникнення від кримінальної відповідальності за вчинення зазначених діянь.

Не можуть бути взятими до уваги і твердження засуджених про застосування до
них недозволених методів розслідування з боку співробітників міліції, що, на їх
думку, вимусило зізнатись в скоєних злочинах. З цього приводу в матеріалах справи
маються висновки посадових осіб Прилуцької міжрайонної прокуратури, де
зазначено про безпідставність таких тверджень.

За
наведених обставин, злочинні дії сіх засуджених правильно кваліфіковані за
сукупністю злочинів, передбачених ст..ст. 185 ч.3 та 289 ч.2 КК України.

Вирішуючи питання про вид та міру
покарання ОСОБА_1, ОСОБА_2та ОСОБА_3, суд у відповідності з вимогами ст. 65 КК
України, призначив його враховуючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, ряду
обставин, що пом'якшують покарання, з врахуванням даних про їх особи, які
раніше були неодноразово засуджені за аналогічні злочини, не стали на шлях
виправлення після звільнення з місць позбавлення волі, що свідчить про їх
підвищену ступінь небезпеки для суспільства та знову ним скоєно злочини, за які
передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.

Призначене
засудженим покарання є достатнім і необхідним для їх виправлення та
попередження нових злочинів.

Разом
з тим, вирішуючи питання щодо заявлених цивільних позовів потерпілих ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 суд першої інстанції припустився помилок.

Як вбачається з матеріалів
кримінальної справи, потерпіла ОСОБА_5 заявила цивільний позов про
відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 1500 грн., однак суд прийняв рішення
про стягнення на її користь 1680 грн, беручи до уваги, що в судовому засіданні
вона не змінювали своїх позовних вимог.

Таким чином, стягнувши зазначену суму
матеріальної шкоди, суд вийшов за межі позовних вимог, в зв'язку з чим колегія
суддів вважає за необхідне змінити вирок в цій частині, зменшивши розмір відшкодування відповідно до
заявлених цивільним позивачем вимог, тобто, до 1500 грн., а всього підлягає
стягненню на її користь 2 000 грн, враховуючи суму відшкодування заподіяних
моральних страждань( 500 грн.).

Не можна погодитись і з рішенням суду першої інстанції щодо вирішення
цивільного позову потерпілого ОСОБА_6 З приводу неправомірних дій з боку
засуджених щодо викрадення його майна, ним були заявлені позовні вимоги на
відшкодування матеріальної шкоди, зокрема, на відновлення мотоциклу та ремонт
дверей до гаражу, звідки відбулось незаконне заволодіння транспортним засобом.

Не дивлячись на те, що в підготовчій частині судового засідання засудженими
були повністю визнані позовні вимоги цивільного позивача, суд у вироку ніяким
чином не мотивував своє рішення щодо необхідності розгляду вказаних позовних
вимог та в подальшому відмовив в їх задоволенні.

Наведене свідчить про порушення судом першої інстанції вимог цивільно -
процесуального закону при розгляді
цивільного позову, а тому рішення суду в цій частині не може залишатись в силі
і підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд в порядку
цивільного судочинства.

Таким чином, апеляція прокурора підлягає частковому задоволенню, а саме -
лише а частині зменшення відшкодування матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_5,
інші ж доводи апеляції слід визнати такими, що не знайшли свого підтвердження
при розгляді апеляції.

Істотних порушень норм кримінально-процесуального закону, що б притягло за
собою безумовне скасування вироку, по справі не встановлено.

Керуючись
ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляцію помічника Прилуцького міжрайонного прокурора задовольнити
частково, а апеляції засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_2та ОСОБА_3 залишити без
задоволення.

Вирок Прилуцького
міськрайонного суду Чернігівської області від 18 березня 2008 року щодо ОСОБА_1, ОСОБА_2та ОСОБА_3в частині вирішення цивільного
позову потерпілої ОСОБА_5- змінити.

Зменшити розмір відшкодування заподіяної
матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_5, стягнувши в солідарному порядку із
засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 1 500 грн., а всього 2 000 грн.

Цей же вирок в частині вирішення цивільного
позову потерпілого ОСОБА_6 скасувати, а справу в цій частині направити на новий
судовий розгляд в іншому складі в порядку цивільного судочинства.

В інший частині цей вирок залишити без змін.

СУДДІ:

М.М. Оседач Л.С.
Навозенко С.Г. Рудомьотова