Справа
№ 05-1367км07 Доповідач
У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати Верховного Суду України з кримінальних справ
у складі:

головуючого - судді Синявського О.Г.,

суддів Пекного С.Д., Таран Т.С.,

розглянувши в судовому засіданні в
м. Києві 27 березня 2007 року
кримінальну справу за касаційними скаргами потерпілої ОСОБА_1 і засудженого
ОСОБА_2 на вирок Обухівського районного суду Київської області від 5 жовтня 2005 року і ухвалу апеляційного суду
Київської області від 21 грудня 2005 року,

в
с т а н о в и л а:

вироком суду

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, раніше судимого 25
липня 2005 року Голосіївським районним судом за ч.1 ст. 383 КК України до 1
року позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України на іспитовий строк 1
рік, -

засуджено:

·
за ч.2 ст. 286
КК України на 4 роки позбавлення волі з

позбавленням
права керувати транспортними засобами строком на 3 роки;

·
за ч.2 ст. 194
КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі;

·
за ч. 1 ст.
135 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі.

На
підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_2

визначено покарання у виді 5 років
позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком
на 3 роки.

У
відповідності до ч.4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарання,
призначеного за даним вироком, і покарання за вироком суду від 25 липня 2005
року ОСОБА_2 призначено остаточне покарання 5 років 6 місяців позбавлення волі
з позбавленням його права керувати транспортними засобами строком на 3
роки.

Вироком
постановлено стягнути з ГО “Відродження Києва”, як власника автомобіля, на
користь потерпілої ОСОБА_1 6422 грн. 30 коп. на відшкодування матеріальної
шкоди і 50 000 грн. на відшкодування
заподіяної моральної шкоди та вирішено інші цивільні позови у справі.

ОСОБА_2
визнано винним у тому, що він 23 березня 2005 року, керуючи автомобілем “Ніссан” д.н.з. НОМЕР_1,
що належав громадській організації (далі - ГО) “Відродження Києва”, рухався по
дорозі “Київ-Луганськ” у напрямку м.
Києва зі швидкістю 80-90 км/год. і на 40 км дороги, в районі с. Таценки
Обухівського району, не виконав вимоги дорожнього знаку 3.29 “Обмеження максимальної швидкості до 50 км” і порушуючи
вимог п.п. 12.3, 12.9 Правил дорожнього руху, допустив наїзд на пішохода
ОСОБА_3, в результаті якого потерпілий від отриманих тілесних ушкоджень помер
на місці ДТП.

Поставивши
таким чином потерпілого ОСОБА_3 в небезпечний для життя стан, ОСОБА_2, не
зупинивши автомобіль, залишив потерпілого у небезпеці без допомоги і з місця
пригоди втік.

Крім
того, залишивши місце ДТП, ОСОБА_2 на керованому ним автомобілі заїхав у глиб
придорожнього лісу біля с. Плюти Обухівського району, де вчинив умисний підпал
автомобіля, знищив його, заподіявши ГО “Відродження Києва” матеріальну шкоду на
суму 173251 грн., що становить особливо великий розмір.

В
апеляційному порядку вирок в частині розміру стягнення на відшкодування
моральної шкоди змінено, розмір відшкодування моральної шкоди збільшено до 100
000 грн.

В
касаційній скарзі потерпіла ОСОБА_1 просить
про скасування судових рішень щодо засудженого ОСОБА_2 і направлення
справи на новий судовий розгляд у зв'язку з невідповідністю призначеного йому
покарання тяжкості вчинених ним злочинів
і даним про його особу внаслідок його м'якості.

Засуджений
ОСОБА_2 у своїй касаційній скарзі, як це випливає з її змісту, просить про
перекваліфікацію його дій з ч.2 ст. 194 КК України на ст. 196 КК України та про
пом'якшення йому покарання з урахуванням конкретних обставин справи і
неправомірної поведінки потерпілого, який, перебуваючи у стані алкогольного
сп'яніння, переходив дорогу у невстановленому місці.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали
справи та доводи скарг, колегія суддів вважає, що касаційні скарги не
підлягають задоволенню.

Висновок
про доведеність винності ОСОБА_2 у порушенні правил безпеки руху, що потягли
настання тяжких наслідків, а також у залишенні потерпілого у небезпеці і в
умисному знищенні чужого майна, що заподіяло шкоду в особливо великих розмірах,
за викладених у вироку суду обставин, стверджується наявними у матеріалах
справи доказами, у тому числі показаннями самого засудженого, показаннями
свідків, висновками автотехнічної, пожежно - автотехнічної, трасологічної і
судово-медичної експертиз та іншими
доказами, які об'єктивно оцінені судом.

За
змістом ст. 67 КПК України оцінка
доказів є виключно компетенцією суду, який постановив вирок. Колегія суддів
установила, що суд першої інстанції дотримався цих вимог закону. Апеляційний
суд ретельно перевірив викладені в апеляціях доводи потерпілої і засудженого,
на їх спростування також навів в ухвалі мотиви, які грунтуються на матеріалах
справи, у тому числі щодо доводів ОСОБА_2 про те, що він не підпалював
автомобіль.

Дії
засудженого ОСОБА_2 за ч.2 ст. 286, ч.1 ст. 135, ч.2 ст. 194 КК України
кваліфіковано правильно, а призначене йому покарання за сукупністю злочинів
(ч.1 ст. 70 КК України), а також в порядку ч.4 ст. 70 КК України відповідає
вимогам закону, визначено йому з урахуванням усіх обставин справи, у тому числі і тих, на які є посилання у касаційних скаргах потерпілої та засудженого.

Вивченням
матеріалів справи не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що у
справі були допущені порушення вимог
кримінально-процесуального закону, які тягнуть скасування вироку.

Отже,
передбачені законом підстави для призначення справи до касаційного розгляду з
повідомленням учасників судового розгляду відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 394 КПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

В
задоволенні касаційної скарги потерпілій ОСОБА_1 і засудженому ОСОБА_2
відмовити.

С
У Д Д І:

Синявський О.Г. Пекний С.Д. Таран
Т.С.