Провадження № 11-кп/795/364/2015
Категорія - ч. 2 ст. 382 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного 14 грудня 2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006205, за апеляційною скаргою старшого прокурора відділу прокуратури м. Чернігова ОСОБА_8 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16 лютого 2015 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігів, українця, громадянина України, одруженого, який має на утриманні неповнолітню дитину 2001 року народження, працюючого директором ПП «СРБП «Чернігівліфт», раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 382 КК України та виправданий,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16 лютого 2015 року визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 382 КК України та виправданий.

Як вбачається з вироку місцевого суду, органом досудового слідства ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що він, обіймаючи посаду директора ТОВ «Спеціальне ремонтно-будівельне управління «Чернігівліфт-2», виконуючи організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції та являючись службовою особою, знаючи про рішення судів, а саме Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 червня 2011 року (справа №2а/2570/2581/2011) та Господарського суду Чернігівської області від 22 грудня 2011 року (справа №5028/2/130/2011), які вступили в законну силу щодо стягнення коштів з підприємства, за якими було відкрито виконавчі провадження №37648549, №38651497, відповідно, маючи реальну можливість їх виконати, вчинив дії, направлені на перешкоджання їх виконанню.

У ході здійснення виконавчих дій за вказаними виконавчими провадженнями державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції було накладено арешт на все майно та кошти боржника, а саме ТОВ «Спеціальне ремонтно-будівельне управління «Чернігівліфт-2», що містяться на рахунках відкритих в ПАТ «Полікомбанк», про що було винесено відповідні постанови від 11 травня 2012 року та 26 червня 2013 року, які було направлено на адресу боржника, та державним виконавцем Деснянського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції направлено платіжні вимоги на примусове стягнення коштів з рахунків боржника.

Так, у ТОВ «Спеціальне ремонтно-будівельне управління «Чернігівліфт-2», обліковувалась дебіторська заборгованість КЛПЗ «Прилуцька центральна міська лікарня» у сумі 18 580 грн. 30 коп.. ОСОБА_7 , діючи умисно, з метою протидії виконанню зазначених вище судових рішень, вчинив правочин між ТОВ «Спеціальне ремонтно-будівельне управління «Чернігівліфт-2» та КЛПЗ «Прилуцька центральна міська лікарня» щодо зміни банківських реквізитів підприємства отримувача коштів, шляхом укладання додаткової угоди №1 до укладеного договору підряду по виконанню робіт з ремонту ліфтів «про зміну банківських реквізитів» від 19 лютого 2013 року, хоча фактично змінені банківські реквізити належали іншій юридичній особі, а саме ПП «Спеціальне ремонтно-будівельне підприємство «Чернігівліфт», де директором та засновником був ОСОБА_7 ..

Вказаними діями ОСОБА_7 створив умови для незаконного переведення бюджетних коштів на рахунок підконтрольного йому підприємства ПП «Спеціальне ремонтно-будівельне підприємство «Чернігівліфт», чим перешкодив виконанню рішень судів Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 червня 2011 року (справа №2а/2570/2581/2011) та Господарського суду Чернігівської області від 22 грудня 2011 року (справа №5028/2/130/2011), чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.382 КК України.

Приймаючи рішення, про виправдання ОСОБА_7 , місцевий суд, на підставі доказів здобутих під час досудового та судового слідства, аналізу показань свідків та самого обвинуваченого, прийшов до висновку, що в його діях відсутній склад інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Не погоджуючись з рішення суду старшим прокурором відділу прокуратури м. Чернігова ОСОБА_8 було подано апеляційну скаргу, в якій вона вважає оскаржуваний вирок незаконним та необґрунтованим і просить скасувати його та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні та звільнити останнього від відбування основного покарання з випробуванням. Зазначає, що в оскаржуваному рішенні суду не мотивовано причини прийняття до уваги доказів обвинувачення, а вирок ґрунтується тільки на показаннях обвинуваченого, які не підтверджуються матеріалами кримінального провадження. В обґрунтування доведеності вини ОСОБА_7 зазначає, що місцевий суд дійшов неправильного висновку про відсутність зобов`язань між КЛПЗ «Прилуцька ЦМЛ» та ТОВ «СРБУ «Чернігівліфт-2». Вказує, що судом не було надано належної оцінки показам деяких свідків. Так, суд у вироку посилається на показання свідка ОСОБА_9 , які не відповідають його показам наданим у судовому засіданні, також, зазначено, що аналогічні показання дав свідок ОСОБА_10 . Крім того, вважає, що судом не надано оцінки суперечностям у показаннях свідка ОСОБА_11 та обвинуваченого. Вказує, що безпідставне перерахування коштів ПП «СРБП «Чернігівліфт» у сумі 18 580,30 грн. підтверджується постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 червня 2014 року по справі № 825/1991/14, яка набрала законної сили.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який просив задовольнити подану апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти поданої апеляційної скарги та вважав вирок суду законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження передбачених кримінальним процесуальним кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом, відповідно до ст. 94 КПК України.

Законодавець вказує, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкоджали чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначається, що у разі визнання особи виправданою суд зазначає підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Проте, суд у вироку не навів аналізу та оцінки доказів з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, взагалі не зазначив, які докази він приймає, а які відхиляє, а також мотиви прийняття одних та відхилення інших доказів. Не вказав, які з наведених ним у вироку доказів спростовують обставини, які встановлені під час досудового розслідування та не зазначив з яких підстав дійшов висновку, що в діях ОСОБА_7 не вбачається складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України.

Таким чином, оскаржуваний вирок не відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Про неповноту судового розгляду свідчить і те, що згідно журналу судового засідання, 17 грудня 2014 року, в якості свідка був допитаний свідок ОСОБА_12 , показання якого взагалі не відображені в оскаржуваному вироку, яким не дано оцінки судом та на наведені підстави з яких вони не беруться до уваги.

Крім того, доводи апеляційної скарги про не відповідність показань свідка ОСОБА_9 , викладених у вироку, показанням, які останній надав у судовому засіданні знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Так, у вироку зазначено, що свідок ОСОБА_9 працює в державному підприємстві «Чернігівський експертно-технічний центр держпромнагляду України», хоча в судовому засіданні ним надавалися показання щодо іншого місця роботи.

Між іншим, судом зазначено, що свідок ОСОБА_10 дав показання, які аналогічні показанням свідка ОСОБА_9 .

Дана обставина, на думку колегії суддів, також свідчить про неповноту судового розгляду, оскільки вказані свідки, як було встановлено, працюють в різних установах, з огляду на що їх показання мають бути оцінені порізно з точки зору належності, допустимості та достовірності.

Разом з тим, судовий розгляд кримінального провадження відбувається безперервно, крім часу, призначеного для відпочинку (ч. 1 ст. 322 КПК України). Порушення принципу безперервності тягне за собою порушення права на захист, що в свою чергу є істотним порушенням кримінального процесуального законодавства та є безумовною підставою для скасування вироку суду.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, зокрема журналу судового засідання від 17 грудня 2014 року, судом було допитано свідка, приєднано до матеріалів кримінального провадження надані стороною документи і оголошено перерву для виклику свідків. Кримінальним процесуальним кодексом не передбачено оголошення перерв для викликів свідків, потерпілих або витребування інших доказів.

Відповідно до вимог ст. 322 ч. 2 КПК України суд може відкласти розгляд справи у передбачених даною нормою закону випадках і цей перелік є вичерпним.

Крім того, місцевий суд на протязі розгляду даного кримінального провадження, згідно журналів судових засідань, оголошував перерви, однак з дисків аудіо записів судових засідань вбачається, що, зокрема, 8, 11, 17, 24 грудня 2014 року, 5 та 20 січня 2015 року суд лише визначався з датою, не зазначаючи при цьому, якою процесуальною дією закінчується судове засідання.

За таких обставин суд не мав права використовувати при постановлені вироку докази, які були ним безпосередньо не досліджені в судовому засіданні /оскільки порушений принцип безперервності/, що свідчить про порушення права на захист обвинуваченого і про порушення судом основних принципів судового розгляду безперервності та гласності судового процесу.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд при розгляді даного кримінального провадження допустив істотні порушення кримінального процесуального законодавства, що унеможливлювали постановлення законного судового рішення.

При новому судовому розгляді суду першої інстанції належить перевірити інші доводи апеляційної скарги, дати належну оцінку зібраним доказам і постановити рішення, яке б відповідало вимогам кримінального процесуального закону.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу старшого прокурора відділу прокуратури м. Чернігова ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16 лютого 2015 року щодо ОСОБА_7 скасувати, призначивши новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_4 ОСОБА_13