Справа №11-
191, 2007року Головуючий
Категорія: ст. 185 ч.3, Доповідач
4.2, ст.190 ч.2 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 березня 2007 року. Колегія
суддів судової палати
у кримінальних справах апеляційного суду Хмельницької
області в складі:

головуючого
судді Шершуна В.В.

суддів: Ващенка
С.Є., Задворного О.Л.

з участю
прокурора Підлісного О.В.

розглянула у
відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальну справу за
апеляціями засуджених ОСОБА_1
та ОСОБА_2 на вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької
області від 12 грудня 2006 року.

Цим вироком
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року

народження;
уродженця та жителя АДРЕСА_1, українця, громадянина України, з неповною середньою
освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого Старокостянтинівським
районним судом 18.05.2005
року за ч. 3 ст. 185
КК України до 1 року
позбавлення волі із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік, визнано
винним у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 185 ч.3, 186
ч.2, 190 ч.2 КК
України та призначено покарання:

·
за ч. 3 ст. 185
КК України - на 3 роки позбавлення
волі;

·
за ч. 2
ст. 186 КК
України - на 4 роки позбавлення
волі;

·
за ч.2 ст. 190
КК України - на 2 роки позбавлення
волі.

На підставі ст. 70 КК України
шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_1 призначено
покарання у виді 4 років
позбавлення волі.

Згідно із ст. 71 КК України до
призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за
вироком Старокостянтинівського районного суду від 18 травня 2005 року і остаточно
призначено йому покарання у виді 4
років 3 місяці
позбавлення волі;

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження,
уродженця та жителя АДРЕСА_2, українця, громадянина України, з неповною
середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого
Старокостянтинівським районним судом:

·
26.11.2004
року - за ч. 3
ст. 185 КК
України до 3 років 3
місяців позбавлення волі із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік 6 місяців;

·
27.07.2006
року - за ч. 2 ст. 185 КК України із
застосуванням ст. 69, ст. 128, ст. 70 КК України до З
років 6 місяців
позбавлення волі,

засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення
волі.

Згідно із ст. 71 КК України до
призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за
вироком Старокостянтинівського районного суду від 27 липня 2006 року і остаточно
призначено йому покарання у виді 3
років 8 місяців
позбавлення волі.

2

Строк відбуття
покарання засудженим ОСОБА_1
та ОСОБА_2 постановлено обчислювати з 14
червня 2006 року,
запобіжний захід щодо них залишено попередній - взяття під варту;

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 року народження,
уродженця с.
Молотьків, Богоричанського району .Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_3, українця,
громадянина України, з
неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не
судимого, засуджено за ч. З ст. 185
КК України до 3 років
позбавлення волі.

Згідно із ст. 75 КК
УкраїниОСОБА_3 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим
строком тривалістю 2 роки;
відповідно до п.2, 3, 4 ч.1 ст. 76 КК України на
нього покладено обов'язок не виїжджати за межі України на постійне проживання
без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, повідомляти органи
кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи або навчання
та періодично з'являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої
системи;

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 року народження,
уродженця та жителя АДРЕСА_4, українця, громадянина України, з середньою
освітою, одруженого, на утриманні якого одна неповнолітня дитина, не
працюючого, раніше не судимого, засуджено за ч. 2 ст. 186
КК України до 4 років
позбавлення волі.

Згідно із ст. 75 КК України
ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком
тривалістю 3 роки;
відповідно до п.2, 3, 4 ч.І ст. 76 КК України на
нього покладено обов'язок не виїжджати за межі України на постійне проживання
без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, повідомляти органи
кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи або навчання
та періодично з'являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої
системи.

Запобіжний захід
засудженим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишено попередній -підписку про
невиїзд.

Цивільний позов
ОСОБА_5 задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 1000 грн. моральної шкоди.

Цивільний позов
ОСОБА_8 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 та з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_8 по 300 грн.
моральної шкоди з кожного.

Цивільний позов ОСОБА_6
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 солідарно на користь ОСОБА_7 445 грн.
матеріальних збитків та 1000 грн. моральної шкоди.

Доля речових
доказів визначена відповідно до вимог ст. 81
КПК України. За вироком суду ОСОБА_1, ОСОБА_2,ОСОБА_3 та ОСОБА_4 засуджено за скоєння злочинів за
наступних обставин.

8 лютого 2006
року біля 01 години
ОСОБА_1 та ОСОБА_9, за попередньою змовою між собою, проникли в господарське
приміщення, розташоване поблизу будинку АДРЕСА_5, яке
належить ОСОБА_5, звідки таємно, повторно викрали майно потерпілого на загальну
суму 780 грн.

10 березня 2006
року біля 11 години
ОСОБА_1 та ОСОБА_3, за попередньою змовою між собою, шляхом пошкодження вікна
проникли в приміщення майстерні Старокостянтинівської філії Славутського ДОНКК,
що розташоване АДРЕСА_6, звідки таємно викрали майно цього підприємства на
загальну суму 798, 41 грн.

3

23 квітня 2006
року біля 15 години
ОСОБА_1, перебуваючи
в стані алкогольного сп'яніння, у власній квартирі АДРЕСА_7, таємно,
повторно викрав у потерпілого ОСОБА_3 мобільний телефон „Соні Еріксон
К-300" зі стартовим пакетом загальною вартістю 705 грн.

2 червня 2006 року біля 23 години ОСОБА_1 та ОСОБА_2, за
попередньою змовою між собою, в приміщенні під'їзду будинку АДРЕСА_8, таємно,
повторно викрали у ОСОБА_8 мобільний телефон „Моторола Е770" зі стартовим
пакетом загальною вартістю 1095
грн.

3
червня 2006
року біля 2 год. 30 хв. ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебуваючи в
стані алкогольного сп'яніння, неподалік бару „Гамбрінус" по вул. Миру м.
Старокостянтинова, застосувавши насильство та спричинивши ОСОБА_6 тілесні
ушкодження, які відповідно до висновку судово-медичного експерта відносяться до
категорії легких тілесних ушкоджень, відкрито викрали майно потерпілого на
загальну суму 445 грн.

ОСОБА_1 5 червня 2006 року поблизу
бару „Юлія", що розташований по вул. Миру, м. Старокостянтинів, шляхом
обману, зловживаючи довірою ОСОБА_10, заволодів його мобільним телефоном
„Моторола С520" зі стартовим пакетом „Джине" та шкіряним чохлом
загальною вартістю 555 грн.

За змістом
апеляції засудженого ОСОБА_1 він просить у ній вирок в частині засудження його
за ч. 2 ст. 190 та ч. З ст. 185 КК України скасувати, а справу закрити за
недоведеністю його участі у вчиненні цих злочинів, та перекваліфікувати його
дії з ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 2 ст. 185 цього Кодексу і призначити менш
суворе покарання. В обґрунтування апеляції посилається на невідповідність
висновків суду фактичним обставинам справи, істотне порушення
кримінально-процесуального закону, неправильне застосування закону та
невідповідність призначеного покарання його особі та тяжкості злочину.
Стверджує, що в приміщення ДОНКК не проникав, а вказане майно знайшов не на
території цього підприємства; майно ОСОБА_6 викрав таємно; беручи у ОСОБА_10
мобільний телефон не мав наміру ним заволодіти. Вказує, що на досудовому
слідстві його з ОСОБА_2 допитували без захисника. Вважає, що його дії за ч. З
ст. 185, ч.2 ст. 186 та ч. 2 ст. 190 КК України кваліфіковані безпідставно. На
його думку, судом при призначенні покарання недостатньо враховано пом'якшуючі
обставини, зокрема, вчинення ним злочину під впливом та моральним тиском
дорослої особи, та конкретні обставини справи.

За змістом
апеляції засудженого ОСОБА_2 він просить вирок щодо нього скасувати, а справу
закрити або направити на додаткове розслідування, посилаючись на
невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та істотні порушення
кримінально-процесуального закону. Стверджує, що був лише присутнім при продажі
викраденого телефону, а показання на досудовому слідстві давав під тиском
працівників міліції і без участі адвоката, матері та педагога.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення засуджених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на
підтримку апеляцій з посиланням на зазначені у них доводи, міркування прокурора
про законність та обґрунтованість вироку, вивчивши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що вони задоволенню не
підлягають з наступних підстав.

Висновки суду
про доведеність вини ОСОБА_1
та ОСОБА_2 у вчиненні злочинів за вказаних у вироку обставин відповідають
матеріалам справи і підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами.

Так, ОСОБА_1 в судовому
засіданні повністю визнав свою вину у викраденні за вказаних обставин майна
ОСОБА_5, Старокостянтинівської філії Славутського ДОНКК та ОСОБА_3

При цьому,
підсудні ОСОБА_1
та ОСОБА_3 дали однакові показання як вони проникли в приміщення майстерні
по АДРЕСА_9 і обоє вказали, що, крім іншого, вони викрали звідти і 21 дверку від слюсарного
верстату, все викрадене здали на пункт прийому металобрухту.

4

Такі їх
показання узгоджуються з даними досліджених судом акту інвентаризації
матеріалів виробничого навчання і довідки Славутського державного обласного
навчально-курсового комбінату про їх вартість та протоколу огляду пункту
прийому металобрухту.

ОСОБА_1 в суді
також визнав, що викрав мобільний телефон у ОСОБА_8, який спав у під'їзді,
пояснивши, що зняв телефон із шиї потерпілого, а майно ОСОБА_5 було викрадене
шляхом проникнення у господарське приміщення потерпілого.

Те, що майно
ОСОБА_5 було викрадене шляхом проникнення у приміщення підтвердив у суді і
потерпілий, що узгоджується і з даними протоколу огляду, відповідно до якого
навісний замок на дверях до хліва розпилений, а кролі та птиця у ньому
відсутні.

Не заперечив
ОСОБА_1 в суді і
того, що викрав у ОСОБА_6 гаманець, та, що запропонував ОСОБА_10 продати його
мобільний телефон, а коли ОСОБА_10 передав йому телефон, то сказав йому
почекати біля квартири знайомої поки він його продасть і винесе гроші, а сам
вискочив через вікно і пішов додому.

Факт викрадення
мобільного телефону у ОСОБА_3 підтвердили у судовому засіданні і потерпілий із
свідками ОСОБА_11 та ОСОБА_12.

За показаннями
ОСОБА_1 у якості підозрюваного та ОСОБА_2 в якості обвинуваченого мобільний
телефон у ОСОБА_8 Л., який спав у під'їзді, у присутності ОСОБА_1 забрав саме
ОСОБА_2

Свою присутність
на момент заволодіння телефоном ОСОБА_8 Л.
ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 підтвердили і в судовому засіданні.

Зазначені
показання ОСОБА_1
та ОСОБА_2 на досудовому слідстві узгоджуються з послідовними показаннями
свідка ОСОБА_13, відповідно
до яких мобільний телефон „Моторола
Е770" йому продали брати ОСОБА_1 та ОСОБА_2, при
цьому саме ОСОБА_2, пропонуючи купити телефон, дістав його із своєї кишені.

Потерпілий
ОСОБА_6 підтвердив, що у нього, крім гаманця, було викрадено мобільний телефон
із стартовим пакетом, пасок, наручний годинник та 2 банківські
платіжні картки і пояснив, що саме ОСОБА_4 в присутності ОСОБА_1 наніс йому
удар, від якого він впав, і почав бити ногами, а потім його хтось обшукав і
заволодів вказаним майном. Згодом одну картку йому повернули.

ОСОБА_4 не
заперечив, що саме він у присутності ОСОБА_1наніс удар ОСОБА_6, від якого той
впав, а також, що брав у нього гаманець. Крім того, на досудовому слідстві
ОСОБА_4 у якості обвинуваченого пояснив, що забрав у ОСОБА_6 і банківські
картки, та що ОСОБА_1 обшукував ОСОБА_6.

Сам ОСОБА_1 в
судовому засіданні визнав, що тоді із кишені ОСОБА_6 витягнув гаманець.

Потерпілий
ОСОБА_10 у суді дав показання, аналогічні показанням ОСОБА_1, відповідно до
яких останній запропонував ОСОБА_10 продати його мобільний телефон, а отримавши
його, під приводом продажу зник. За показаннями ОСОБА_10 ОСОБА_1 повернув йому
телефон лише після того, як він звернувся в міліцію із заявою про його
викрадення.

Місцевий суд,
проаналізувавши наведені докази, які узгоджуються між собою, обґрунтовано
визнав їх достовірними і достатніми, дав їм правильну оцінку і вірно
кваліфікував дії ОСОБА_1за ч. 3 ст. 185
КК України як таємне викрадення чужого майна, вчинене за попередньою змовою
групою осіб, повторно, поєднане з проникненням у сховище; за ч.2 ст. 186 КК України як
відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним
для життя та здоров'я потерпілого, вчинене повторно за попередньою змовою
групою осіб, та за ч.- 2 ст. 190 КК України як
заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, вчинене
повторно, а дії ОСОБА_2 -
за ч. 2 ст. 185 КК України як
таємне викрадення чужого майна за попередньою змовою групою осіб, вчинене
повторно.

Покарання
ОСОБА_1 та ОСОБА_2призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України. При
цьому, суд визнав пом'якшуючою обставиною і вчинення злочину у неповнолітньому
віці.

За показаннями
ОСОБА_1крадіжку майна ОСОБА_5 він вчинив за пропозицією ОСОБА_9, тобто під
впливом дорослої особи. Однак, ця обставина не дає підстав для

5

пом'якшення
призначеного ОСОБА_1 покарання. А дані, що ОСОБА_9 під моральним тиском
примусив його вчинити цю крадіжку, у справі відсутні.

Порушень права
ОСОБА_1та ОСОБА_2 на захист не встановлено. Як видно з матеріалів кримінальної
справи, таке право їм на досудовому слідстві роз'яснювалося, захисники під час
їх допитів у якості підозрюваних та обвинувачених були присутні. Будь-яких
даних у спростування цих обставин у справі немає.

До того ж, за
заявами ОСОБА_1та ОСОБА_2 про застосування до них незаконних методів досудового
слідства Старокостянтинівською міжрайонною прокуратурою проводилася перевірка,
за матеріалами якої порушень кримінально -
процесуального законодавства під час досудового слідства не встановлено.

Матеріали цих
перевірок були досліджені в судовому засіданні і враховані судом при
постановленні вироку.

Відсутність при
допитах неповнолітніх на досудовому слідстві їх батьків та педагогів не
суперечить вимогам ст. 438
КПК України, відповідно до якої вказані особи за розсудом слідчого чи
прокурора можуть бути присутніми при допиті неповнолітніх, що не досягли 16 років або якщо
їх визнано розумово відсталими. А ОСОБА_1 з ОСОБА_2 на той час було уже по 17 років.

З огляду на
викладене, підстав для скасування чи зміни вироку в межах апеляцій не
вбачається.

Керуючись ст.ст.
365, 366 КПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок
Старокостянтинівського районного суду від 12
грудня 2006 року
щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без зміни, а апеляції засуджених - без задоволення.