У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати Верховного Суду України

у кримінальних справах у складі:

головуючого-судді

Кравченка К.Т.,

судді за участю прокурора

Гошовської Т.В., Пошви Б.М.
Сорокіної О.А.

розглянула
у судовому засіданні у м. Києві 11 жовтня 2007 року кримінальну справу за
касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Братського районного суду
Миколаївської області від 17 жовтня 2006 року

Вироком
місцевого суду

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1
року народження,

уродженця
м. Миколаєва,

жителя
с. Новоолександрівка Братського

району
Миколаївської області,

раніше
судимого: 11 квітня 2006 року Братського районного суду за ч.1 ст.122 КК
України на 3 роки позбавлення волі з
іспитовим строком 2 роки,

засуджено за ч.1 ст.164 КК України на один рік обмеження волі.

На підставі ст.ст.71,72 КК України ОСОБА_1 до призначеного покарання
повністю приєднано покарання за вироком Братського районного суду від 11 квітня
2006 року у виді 3 років позбавлення волі і остаточно призначено три роки шість
місяців позбавлення волі.

Як визнав місцевий суд, рішенням
Братського районного суду від 27 квітня 2002 року на ОСОБА_1 покладено
обов'язок щомісячно сплачувати аліменти на користь Миколаївської спеціальної
загальноосвітньої школи-інтернат №2 на утримання сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2
року народження. Однак, ОСОБА_1 з січня 2003 року по липень 2006 року злісно ухилявся від сплати аліментів на
утримання сина і станом на 1 серпня 2006 року заборгованість засудженого по
сплаті аліментів становила
8 076 грн. 62 коп.

В апеляційній інстанції вирок щодо
ОСОБА_1 не переглядався.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, як видно
із її змісту, не оспорюючи правильність встановлення фактичних обставин справи
та кваліфікацію його злочинних дій, просить судове рішення щодо нього змінити
та призначити покарання не пов'язане із позбавленням волі.

Заслухавши
доповідача, думку прокурора, яка вважала вирок суду законним і обгрунтованим,
перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги
засудженого, колегія суддів дійшла висновку, що скарга засудженого задоволенню
не підлягає.

Висновок
суду щодо доведеності винності ОСОБА_1 у вчиненні
злочину, за який його засуджено, є правильним і у
касаційній скарзі не оспорюється.

Правильність
кваліфікації злочинних дій засудженого за ч.1 ст.164 КК України
сумнівів не викликає.

Як видно із матеріалів справи, попереднім вироком від 11
квітня 2006 року ОСОБА_1 засуджено до покарання у виді позбавлення волі та на
підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, з
іспитовим строком два роки.

Але, до ухвалення цього вироку ОСОБА_1, у період з січня
2003 року по липень 2006 року, вчинив новий злочин, за який його засуджено у
даній справі до покарання у виді обмеження волі, що належить відбувати реально.

Призначаючи винному покарання, суд
урахував і ступінь тяжкості вчиненого злочину і те, що новий злочин було
вчинено в період іспитового строку, ураховані й дані, що характеризують ОСОБА_1
та його сімейний стан. Визнаючи
необхідним призначення покарання у виді позбавлення волі, суд належним чином
умотивував своє рішення, яке є переконливим.

Колегія суддів знаходить оскаржуване
засудженим рішення законним, а призначене покарання необхідним і достатнім.

Не вбачаючи підстав для задоволення
скарги, керуючись ст.ст.395, 396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

у задоволенні касаційної скарги
засудженому ОСОБА_1 відмовити.

С у д д і:

Кравченко К.Т. Гошовська Т.В. Пошва
Б.М.