Номер провадження: 11-кп/785/950/15
Номер справи місцевого суду: 501/3334/14-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.07.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

судів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

в присутності потерпілої ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляцію прокурора прокуратури м. Іллічівська Одеської області ОСОБА_10 на вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 12.05.2015 р. по кримінальному провадженню № 0000170 від 03.02.104 р. відносно

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рига, Латвія, особи без громадянства, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого за ст. 121 ч. 2 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Іллічівського міського суду Одеської області від 12.05.2015 р. ОСОБА_9 засуджений за ст. 124 ч. 1 КК України до 1-го року обмеження волі; стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави витрати на проведення судової експертизи в сумі 2294, 00 гривень.

Вказаним вироком ОСОБА_9 засуджений за те, що він 31.01.2014 р. о 08:00 годині, знаходячись за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , в ході конфлікту, який виник на побутовому ґрунті з ОСОБА_12 , захищаючись від останнього, умисно наніс значну кількість ударів кулаком по його тілу, спричинивши останньому тяжкі тілесні ушкодження, перевищивши межі необхідної оборони, заподіявши останньому тяжку шкоду здоров`ю, яка явно не відповідала небезпечності посягання або обстановці захисту.

За висновком комісійної судово-медичної експертизи № 143 від 23 травня 2014 року, при дослідженні трупу ОСОБА_12 встановлені наступні тілесні ушкодження: забита рана в проекції зовнішнього кінця лівої брови; садна обличчя: нижче зовнішнього кута правого ока, нижньої повіки у внутрішнього кута лівого ока, спинки та кінчику носу; садни та крововиливи у м`яких тканинах голови в лобовій області, а також у зовнішнього кінця лівої брови; крововилив у корені брижейки тонкої кишки; множинні переломи лівих ребер: IV, VIII, IX, X, XI, XII по різних лініях з порушенням цілісності плеври та крововиливом у ліву плевральну порожнечу. Вказані ушкодження, розташовані у різних областях тіла, були спричинені в результаті множинних ударних впливів тупими твердими предметами з обмеженою контактуючою поверхнею (припустимо кулаки, ноги). Індивідуальні ознаки цих предметів не відобразилися в тілесних ушкодженнях.

Закрита травма груді і черева у вигляді множинних переламів зліва з порушенням цілісності плеври, крововиливом у ліву плевральну порожнину та крововиливом у брижейку кишечнику в комплексі була небезпечна для життя та за цим критерієм містить ознаки тяжких тілесних ушкоджень. Смерть ОСОБА_12 знаходиться у прямому причинному зв`язку з травмою черева та грудей у вигляді множинних переламів ребер зліва з порушенням цілісності плеври та крововиливом у ліву плевральну порожнину, крововиливом в корінь брижейки тонкої кишки.

В наслідок отриманих тілесних ушкоджень приблизно з 18:00 годин 31.01.2014 р. до 09:00 годин 01.02.2014 р. настала смерть ОСОБА_12 .

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначити покарання у виді 7 років позбавлення волі, посилаючись на те, що суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та істотно порушив вимоги кримінального процесуального законодавства, оскільки суд змінив правову кваліфікацію кримінального правопорушення відносно обвинуваченого ОСОБА_9 з ч. 2 ст. 121 КК України на 124 ч. 1 КК України, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Заслухавши доповідача, прокурора, який частково підтримав апеляцію та вважав за необхідне вирок суду скасувати, призначити новий розгляд в зв`язку з невідповідність вимогам закону постановленого вироку, захисника, обвинуваченого та потерпілу, які заперечували проти апеляції, стверджували, що ОСОБА_13 , перебуваючи в нетверезому стані, був занадто агресивним, сам напав на обвинуваченого, а той захищаючись, спричинив йому тілесні ушкодження, розглянувши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги та вправі вийти за ці межі, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Як видно зі змісту вироку, він не відповідає вимогам ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, так як викладені у вироку обставини кримінального правопорушення, тобто обвинувачення, яке визнане судом доведеним, не повною мірою відповідає наведеному обґрунтуванню та за своїм змістом не містить всіх тих обставин, які б вказували на наявність стану необхідної оборони.

Так, зі змісту наведених судом доказів та їх оцінки випливає, що суд достатньо повно з`ясував всі обставини вчиненого кримінального правопорушення, допитавши потерпілу, всіх можливих свідків, в тому числі лікаря-психіатра поліклініки, де ОСОБА_13 раніше знаходився на обліку, дослідивши представлені органом обвинувачення письмові докази, призначив та дослідив висновки судово-психологічної експертизи стосовно обвинуваченого. При цьому суд на підставі аналізу досліджених доказів фактично прийшов до висновку, що ОСОБА_13 , перебуваючи в станів алкогольного сп`яніння та будучи дуже агресивним, розпочав конфлікт з обвинуваченим, в ході якого напав на останнього, вдаривши його кілька разів кулаком в живіт. В цій ситуації обвинувачений, захищаючись від нападу ОСОБА_13 , наніс йому удари кулаками по тілу та при цьому, перебуваючи у стані сильного емоційного напруження, викликаного неправомірною поведінкою ОСОБА_13 , перевищив межі необхідної оборони, спричинивши потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Зважаючи на дані про поведінку ОСОБА_13 на протязі останнього часу та його стан безпосередньо перед конфліктом, дані про його захворювання та поведінку, повідомлені лікарем психіатром ОСОБА_14 , а також дані про особу обвинуваченого, який характеризується позитивно та раніше агресії не проявляв, у суду були підстави прийти до висновку про достовірність показів обвинуваченого про те, що мав місце напад на нього зі сторони ОСОБА_13 .

Проте суд такого висновку не зробив, а зазначив, що мали місце протиправні дії зі сторони потерпілого, в наслідок яких обвинувачений спричинив йому тяжкі тілесні ушкодження при здійсненні захисту, не взявши при цьому до уваги, що захист можливий тільки в ситуації нападу.

При цьому викладене судом у вироку обвинувачення не містить навіть тих висновків, до яких дійшов суд, а фактично обвинувачення у вироку відсутнє в ньому не вказана поведінка як потерпілого так і обвинуваченого до події, яка розглядалась судом, не вказано, в чому полягав конфлікт, хто був його ініціатором, як вели себе його учасники, не зазначено, що зі сторони потерпілого мав місце напад на обвинуваченого, в чому він полягав, в чому полягав захист та за яких обставин обвинувачений наніс таку кількість тілесних ушкоджень потерпілому.

Суд, перекваліфіковуючи дії обвинуваченого зі ст. 121 ч.2 КК України на ст. 124 КК України вказав, що державним обвинуваченням «не надано суду доказів мотивів умисного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 ОСОБА_12 » При цьому суд не взяв до уваги, що умисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень має місце як за ст. 121 ч.2 КК так і в разі перевищення меж необхідної оборони. При цьому мотиви дій винного дійсно різні - в одному випадку особа керується бажанням спричинити тілесні ушкодження, а в іншому - захищається від нападу.

Суд послався на норми КПК, на постанову Пленуму Верховного Суду України, проте конкретних доводів в обґрунтування необхідності перекваліфікації дій обвинуваченого не навів.

Вказані порушення вимог норм КПК, в тому числі фактична відсутність у вироку обставин обвинувачення, визнаного судом доведеним та відсутність належного обґрунтування та мотивування висновків суду є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального законодавства, що в даному випадку перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Крім того, в ході розгляду кримінального провадження було порушено право на захист обвинуваченого, зважаючи на те, що органом обвинувачення не було в установленому законом порядку висунуте обвинувачення, від якого ОСОБА_9 мав захищатися, на що не звернув увагу суд в підготовчому засіданні, призначаючи кримінальне провадження до розгляду.

Як видно з обвинувального акта, в ньому зазначено коли ОСОБА_9 повідомлено про підозру, викладено обставини кримінального правопорушення, як вони, на думку прокурора, були встановлені в ході досудового слідства, далі, вірогідно, дана юридична оцінка діям ОСОБА_9 , але не вказано, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні певного злочину та взагалі відсутнє формулювання обвинувачення, від якого ОСОБА_9 мав захищатися, що не відповідає вимогам ст.291 ч.5 КПК України.

Суд не взяв до уваги, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч.4 ст.110 КПК України.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп. «а» п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

В даному випадку описуючи в обвинувальному акті обставини кримінального правопорушення, як вони були встановлені в ході досудового розслідування, прокурор виклав їх вкрай стисло і з цих обставин не можна зрозуміти, з якої причини виник конфлікт, в чому він полягав, хто був його ініціатором, що із себе представляли сторони конфлікту, якими мотивами керувались в цьому конфлікті. В такому випадку відсутність в обвинувальному акті викладу самого обвинувачення, явно порушувала право ОСОБА_9 на захист та була перешкодою для призначення судового розгляду.

Вказані порушення вимог КПК України хоча і не зазначені в ч.2 ст.412 та ч.1 ст.415 КПК України, як підстави для безумовного скасування рішення суду першої інстанції, але з урахуванням положень ч.6 ст.9 КПК України визнаються апеляційним судом суттєвими, так як перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Частина 6 ст. 9 КПК України передбачає, що у випадках, коли положення Кримінального процесуального Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України.

Відповідно до положень ст.7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: законність, забезпечення права на захист та доступ до правосуддя.

Відповідно до інстанційної підсутності, встановленої ст. 33 КПК України, та повноважень апеляційного суду з перегляду судових рішень суду першої інстанції, апеляційний суд не може постановити новий вирок чи змінити вирок який оскаржується, доповнивши його іншими доводами, зважаючи на фактичну відсутність викладу обвинувачення у вироку та те, що обвинувачення не було висунуте ОСОБА_9 . Вказані недоліки можуть бути усунуті тільки шляхом призначення нового розгляду в суді першої інстанції, який відповідно до ст. 416 КПК України починається з підготовчого провадження, в ході якого суд має право прийняти одне із рішень, передбачених ст. 314 КПК України, в тому числі повернути прокурору обвинувальний акт для усунення недоліків.

Таким чином, колегія суддів вважає наведені порушення вимог кримінального процесуального закону істотними та у відповідності до положень ч.6 ст.9 КПК України та ст.ст. 409, 410, 411, 412, 415 КПК України, визнає їх підставою для скасування вироку суду і призначення нового розгляду у суді першої інстанції, в іншому складі суду, зі стадії підготовчого провадження, у відповідності до вимог ст. 416 КПК України.

При цьому в ході нового розгляду в підготовчому засіданні суду необхідно визначитись чи відповідає обвинувальний акт за своїм змістом вимогам ст. 291 КПК України та прийняти відповідне рішення, передбачене ст. 314 КПК. У разі призначення судового розгляду обвинувального акту відносно ОСОБА_9 , суду першої інстанції в ході судового розгляду необхідно дотримуватись вимог КПК України та ретельно перевірити доводи ОСОБА_9 про обставини та мотиви спричиненням ним тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, повно, всебічно та об`єктивно дослідити надані сторонами суду докази дати їм належну правову оцінку, і в залежності від встановленого прийняти по справі законне і обґрунтоване рішення, мотивувавши його належним чином.

При постановленні вироку запобіжний захід обвинуваченому не обирався. До апеляційного суду не надходило клопотання сторони обвинувачення про необхідність обрання ОСОБА_9 того чи іншого запобіжного заходу, а тому у апеляційного суду не має підстав вирішувати це питання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 412, 415, 416, 419, 7, 9, 33 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити частково.

Вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 12.05.2015 року відносно ОСОБА_9 - скасувати та призначити новий розгляд в тому ж суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання в іншому складі суду.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_9 не обирати.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4