В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2015 р. м. Жмеринка
Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретаря ОСОБА_2 ,
за участю сторін провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жмеринка Вінницької області обвинувальний акт, внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000045 від 19.01.2015 року відносно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дубова Жмеринського району Вінницької області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, розлученого, з базовою середньою освітою, маючого малолітню дитину, який не працював, призваного Жмеринським ОМВК за мобілізацією 17.05.2014 року, проходить військову службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 402 КК України,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації військової частини польова пошта НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 5 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 30, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України ст.ст.1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України 06.09.2014 р. приблизно о 09-00 год. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , що по АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, відкрито відмовився виконати наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 № 351 від 04.09.2014 р. «Про повернення військовослужбовців військової частини польова пошта НОМЕР_1 до місця виконання завдання» та отримати припис щодо відбуття останнього до постійного місця дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується в зоні проведення Антитерористичної операції, які були видані уповноваженою особою в межах своїх повноважень із дотриманням належної форми і порядку їх видання, а також ґрунтувались на законі, за змістом не суперечать чинному законодавству, та згідно яких ОСОБА_4 був зобов`язаний 10 вересня 2014 року прибути до місця постійної дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується в зоні проведення Антитерористичної операції, тому своїми діями підірвав боєготовність та боєздатність вказаної військової частини.
Вказані дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ст. 402 ч.1 КК України як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника.
Потерпілих у кримінальному провадженні немає.
Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 402 КК України визнав повністю, за обставин, викладених у вироку, щиро розкаявся. Вказав, що він 10.04.2014року отримав повістку та з`явився до Жмеринського воєнкомату, де його із іншими мобілізованими перевезли до м.Бердичів, де вони протягом 3-4 тижнів проходили навчання, а надалі їх автомобілями та залізницею повезли у невідомому напрямку. Його взвод, де він був рядовим солдатом, розташувався біля населеного пункту АДРЕСА_3 . Близько трьох з половиною місяців вони перебували біля даного населеного пункту, брали участь у боях, однак через погане озброєння та важкий психологічний стан обвинувачений 27.08.2014 року написав рапорт, здав зброю та повернувся разом із іншими бійцями до ІНФОРМАЦІЯ_3 , звідки були відкомандировані до Жмеринського військоммату, де відбували службу близько десяти днів. Обвинувачений в цей час перебував у важкому психологічному та моральному стані, він просинався ночами через нічні жахіття, однак до лікарні не звертався. 06.09.2014 року в приміщенні військкомату зранку, в присутності працівників військоммату йому було письмово під підпис доведено наказ № 351 від 04.09.2014 року про повернення до місця розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 в зоні АТО до 10.09.2014 року, однак виконувати наказ він відмовився. Обвинуваченому відомий зміст його військового обов`язку, Військової присяги, ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», Статуту внутрішньої служби Збройних сил України та Дисципінарний статуту Збройних сил України, однак так само ОСОБА_4 відмовився вд отимання припису про повернення до зони АТО. При цьому ОСОБА_4 розумів значення своїх дій, розумів, що відмовляється виконати наказ начальника, та готовий понести відповідальність за свої дії. Відмова не зумовлена будь-якими релігійними переконаннями. Він не переховувався від працівників воєнкомату, відкрито відмовився виконати наказ військового керівництва. Свою відмову мотивував наявністю малолітньої дитини, вкрай важким психологічним станом. На даний час він готовий продовжувати нести службу у військовій частині.
Окрім повного визнання вини обвинуваченим, його винність в інкримінованому злочині також доводиться дослідженими у судовому засіданні доказами, що надані стороною обвинувачення, належність та допустимість яких не оспорені стороною захисту:
- із витягу із наказу №140 від 29.08.2014 року військового комісара ВОВК (по стройовій частині), що оглянутий 24.10.2014 слідчим ВПВГ ОСОБА_5 та визнано 24.10.2014 документом у кримінальному провадженні, вбачається, що солдату ОСОБА_4 , який серед інших осіб рядового, сержантського та старшинського складу 9 батальйону територіальної оборони, які прибули для відновлення боєздатності та морально-психологічного стану, встановлено місце проходження військової служби в ІНФОРМАЦІЯ_4 за місцем призову (а.с. 49-60);
- із витягу із наказу №351 від 04.09.2014 року військового комісара ВОВК про повернення військовослужбовців військової частини польова пошта НОМЕР_1 до місця виконання завдання, що оглянутий 16.10.2014 слідчим ВПВГ ОСОБА_5 та визнано 16.10.2014 документом у кримінальному провадженні, вбачається, що військовослужбовцям військової частини польова пошта НОМЕР_1 , що відряджені та виконують обов`язки в військових комісаріатах області, за місцем їх призову, наказано до 10.09.2014 року вибути до місця виконання завдань військової частини польова пошта НОМЕР_1 . Вказаний наказ довести до військовослужбовців під особистий підпис, а в разі відмови, зафіксувати її у встановлений спосіб та надати до 10.09.2014 року списки військовослужбовців, які не вибули для продовження військової служби із зазначенням причин для прийняття відповідного рішення (а.с. 61-69);
- із списку військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , яким доведено наказ №315 від 05.09.2014 року, та пояснень обвинуваченого вбачається, що солдату ОСОБА_4 під №14 доведено саме наказ №351 від 04.09.2014 року та саме 06.09.2014 року (а.с. 71); Вказані обставини в ході судового розгляду також підтверджено прокурором, який вказав, що наказу №315 від 05.09.2014 року не існує, а в списку допущено описку.
- із п.4 наказу №145 від 08.09.2014 року військового комісара ВОВК (по стройовій частині), що оглянутий 24.10.2014 слідчим ВПВГ ОСОБА_5 , вбачається, що солдата ОСОБА_4 , який серед інших осіб рядового, сержантського та старшинського складу 9 батальйону територіальної оборони, які перебували у відрядженні для відновлення боєздатності та морально-психологічного стану у ІНФОРМАЦІЯ_5 вважати таким, що з 08.09.2014 року вибув до військової частини (а.с. 71-83);
- із припису №ВП/211 від 08.09.2014 року за підписом військового комісара ВОВК ОСОБА_6 , що оглянутий 21.01.2015 прокурором ОСОБА_3 та визнано 21.01.2015 документом у кримінальному провадженні №0000045, вбачається, що солдату ОСОБА_4 запропоновано 08.09.2014 року в строк до 10.09.2014 року на підставі наказу № 145 від 08.09.2014 року вибути до військової частини НОМЕР_1 для проходження військової служби (а.с. 84-88);
- із акту засвідчення відмови отримати припис для вибуття до нового місця служби від 08.09.2014 року, що оглянутий 21.01.2015 прокурором ОСОБА_3 та визнано 21.01.2015 документом у кримінальному провадженні №0000045, вбачається, що солдат ОСОБА_4 в присутності трьох свідків відмовився отримати припис про убуття до нового місця служби, із ним проведено бесіду військовим комісаром Жмеринського ОМВК підполковником ОСОБА_7 (а.с. 89-93).
На інші докази сторони обвинувачення та захисту не посилались, а відтак судом не досліджувались.
Досліджені докази суд приймає, оскільки вони є належними, допустимими не оспорені стороною захисту чи обвинувачення, отримані із дотриманням вимог КПК та в межах строку здійснення досудового розслідування.
Щодо особи обвинуваченого, судом встановлено наступне.
Обвинувачений ОСОБА_4 на час вчинення злочину був повнолітнім (а.с. 111), раніше не судимий (а.с. 96), на обліку у лікарів психіатра та нарколога не значиться (а.с. 94, 95, 103, 104), розлучений, є батьком малолітнього ОСОБА_8 , 2010 р.н (а.с.105), за місцем проживання в с. Дубова Жмеринського району Вінницької області характеризується позитивно (а.с. 106), до складу його сім`ї входять мати, вітчим, брат та сестра (а.с.107), не є інвалідом 1-2 груп, є військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації з 17.05.2014 року (а.с.108-110).
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно ст. 66 КК України суд визнає щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.
При призначенні покарання суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину, який, згідно ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості та особу винного, те, що ОСОБА_4 щиро розкаявся у вчиненому, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, поведінку обвинуваченого до та після вчинення злочину, а саме те, що останній безпідставно не з`являвся на виклики суду, однак дав правдиві покази.
Враховуючи те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого, з урахуванням наведеного, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції його від суспільства, та вважає за можливе призначити йому покарання, що буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів у виді позбавлення волі, в межах санкції інкримінуємої статті та звільнити його від відбування покарання з випробуванням із застосуванням ст. 75 КК України та із застосуванням положень ст. 76 КК України, оскільки менш суворий вид покарання буде недостатнім для досягнення мети покарання за вчинений злочин, виходячи із принципу індивідуалізації покарання.
Цивільний позов не заявлено.
Наявності процесуальних витрат не встановлено.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
Відповідно до ст. 65 КК України, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд -

у х в а л и в:

Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.402 КК України та призначити покарання у виді одного року шести місяців позбавлення волі.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину.
Відповідно до п.п. 2, 3 ч.1 ст.76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 такі обов`язки:
- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції;
- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи;
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався.
Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Вінницької області через Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя