АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарях судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0014761 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця сел. Апатити Мурманської області Російської Федерації, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 20.11.1992 вироком Ватутінського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 206, ч. 2 ст. 141, ч. 2 ст. 140, ст. 42 КК України 1960 року до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців,
- 26.09.1996 вироком Ватутінського районного суду м. Києва за ст. 196-1 КК України 1960 року до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки,
- 28.04.1998 вироком Ватутінського районного суду м. Києва за ст. 196-1 КК України 1960 року до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців,
- 04.04.2001 вироком Ватутінського районного суду м. Києва за ст. 196-1 КК України 1960 року до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки,
- 09.09.2003 вироком Деснянського районного суду м. Києва за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки,
- 14.05.2008 вироком Деснянського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, 23.06.2010 постановою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області невідбута частина покарання згідно ст. 82 КК України замінена на більш м`яке покарання у виді обмеження волі, 21.02.2011 звільнений згідно постанови Бердичівського міського суду Житомирської області від 11.02.2011 умовно-достроково на 1 рік 2 місяці 27 днів;

у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,

за участю сторін кримінального провадження

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 30 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 30 січня 2015 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 9 (дев`ять) років.

Вирішено питання про речові докази відповідно до ст. 100 КПК України.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнано винним у закінченому замаху на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, за наступних обставин.

Так, 24 жовтня 2013 року, приблизно о 17 годині, ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля кафе «Ярославна» поблизу будинку №47 по вул. Закревського у м. Києві, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, під час словесного конфлікту з потерпілим ОСОБА_10 з метою вбивства дістав з кишені куртки ніж та, тримаючи його в правій руці, наніс останньому один удар в область грудної клітини зліва, спричинивши потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Однак злочин не був доведений до кінця з причин, які не залежали від волі обвинуваченого, оскільки потерпілому було вчасно надано кваліфіковану медичну допомогу.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного ОСОБА_6 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, просить вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років. За доводами прокурора судом першої інстанції належним чином не враховано дані про особу обвинуваченого, обставини, що обтяжують покарання, зокрема, рецидив злочинів.

При цьому прокурором не оспорюється відповідність висновків суду першої інстанції, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, доведеність винуватості ОСОБА_6 та правильність юридичної кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

В апеляційній скарзі з уточненнями захисник ОСОБА_8 просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким дії ОСОБА_6 перекваліфікувати на ст. 128 КК України та призначити йому мінімальне покарання, передбачене санкцією цієї статті.

За доводами захисника вирок суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального та матеріального права, а викладені у ньому висновки не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового провадження. Зокрема, зазначає, що судом не було взято до уваги показання ОСОБА_6 про протиправну поведінку чотирьох чоловіків, в тому числі потерпілого, перед заподіянням останньому ножового поранення. Посилається на відсутність впізнання ножа, яким було поранено потерпілого та який є речовим доказом у справі, та на заперечення обвинуваченого щодо належності йому цього предмета. Вважає, що судом безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання сторони захисту про призначення імунологічної експертизи речей потерпілого ОСОБА_10 .

Також захисник стверджує, що судом не встановлено мотиву вчинення ОСОБА_6 замаху на позбавлення життя потерпілого, а наявні у кримінальному провадженні докази не доводять наявності у обвинуваченого прямого умислу на вбивство ОСОБА_10 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду першої інстанції та перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на іншу статтю кримінального кодексу України, яка не передбачає прямий умисел.

При цьому посилається на відсутність у нього умислу на позбавлення життя ОСОБА_10 та стверджує, що він вимушений був захищатися від вчиненого щодо нього нападу з боку чотирьох чоловіків, в тому числі і потерпілого.

Іншими учасниками судового провадження апеляційні скарги на вирок суду першої інстанції не подані.

Потерпілий ОСОБА_10 про дату, час і місце апеляційного розгляду був належним чином повідомлений, про поважні причини свого неприбуття не повідомив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_8 , які підтримали подані ними апеляційні скарги та просили вирок суду першої інстанції змінити, перекваліфікувати дії обвинуваченого на ст. 128 КК України з призначенням йому за цим законом мінімального покарання, а також заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та апеляційної скарги захисника з уточненнями, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_6 , обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів не вбачає підстав для їх задоволення.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у закінченому замаху на вбивство ОСОБА_10 відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються доказами, ретельно дослідженими у судовому засіданні та докладно наведеними у вироку.

Обвинувачений ОСОБА_6 під час судового провадження стверджував про те, що він не мав умислу позбавити життя потерпілого ОСОБА_10 , а вимушений був захищатися від неправомірних дій чотирьох чоловіків, в тому числі і потерпілого.

Зокрема, за доводами обвинуваченого, 24.10.2013 він перебував в кафе «Ярославна», де працювала його цивільна дружина ОСОБА_11 та до якого зайшли наглядно знайомі йому ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , які стали його ображати, з`ясовували, звідки у його дружини садно на обличчі. При цьому ОСОБА_10 ударив його плечем. Надалі хтось несподівано наніс йому удар в брів, від чого утворилося розсічення та потекла кров, а також він відчув біль в правій нозі нижче коліна. ОСОБА_10 вивів його з кафе на вулицю, де ударив в обличчя кулаком, від чого він впав на парканчик. В цей же час його обступили четверо чоловіків, в тому числі ОСОБА_10 , який наніс йому декілька ударів зверху в голову, тому з метою захисту він витяг з кишені ніж, відкрив його зубами та почав ним хаотично розмахувати перед собою. В цей же час хтось сказав, що треба викликати швидку медичну допомогу. Він відійшов від місця, де його били і відчув, що у нього на голові розбили скляну пляшку. Куди дівся його ніж, йому не відомо. Зазначав, що ОСОБА_10 сам міг натикнутись на ніж, коли він ним розмахував.

Як вбачається з вироку суду першої інстанції, такі доводи обвинуваченого про те, що він захищався від неправомірних дій та не мав умислу позбавити життя ОСОБА_10 , були ретельно перевірені під час судового провадження та правильно визнані судом необ`єктивними, оскільки спростовуються доказами у справі.

Так, за показаннями потерпілого ОСОБА_10 в суді першої інстанції 24.10.2013 приблизно о 17 год. він з трьома своїми товаришами зайшов до кафе «Ярославна», що розташоване на вул. Закревського у м. Києві, де вони замовили спиртне. В цей час між його товаришем ОСОБА_12 та обвинуваченим відбулась розмова на підвищених тонах, зокрема ОСОБА_12 запитував ОСОБА_6 , навіщо він вдарив свою дружину. З метою уникнути конфлікту обвинуваченому було запропоновано випити з ними спиртного, на що останній погодився, проте невдовзі почав провокувати конфлікт, висловлюючи незадоволення втручанням в його приватне життя. Він, ОСОБА_10 запропонував обвинуваченому поговорити на вулиці, на що останній погодився, і вони вдвох вийшли з кафе. Під час спілкування з обвинуваченим його покликав хтось із друзів, він обернувся і в цей час відчув удар в ліву сторону грудної клітки. Повернувшись, він побачив у ОСОБА_6 в правій руці ніж, після чого втратив свідомість. При цьому потерпілий в суді наполягав на тому, що під час нанесення йому удару ножем біля нього знаходився лише ОСОБА_6 .

Поряд з цим наведені показання потерпілого ОСОБА_10 , зокрема, щодо цілеспрямованості нанесення йому удару ножем в область серця, об`єктивно узгоджуються з іншими доказами.

Так, допитаний в суді першої інстанції свідок ОСОБА_13 показав, що 24.10.2013 разом з ОСОБА_10 та іншими знайомими знаходився в кафе «Ярославна», де вони вживали спиртні напої. В подальшому він вийшов з кафе покурити, а через декілька хвилин на вулицю вийшли потерпілий ОСОБА_10 та обвинувачений ОСОБА_6 . На відстані приблизно трьох метрів від кафе обвинувачений ОСОБА_6 , який йшов перед потерпілим, розвернувся і ножем ударив ОСОБА_10 в область серця, після чого заявив: «Хто ще? Підходьте».

З показань свідка ОСОБА_14 вбачається, що 24.10.2013 приблизно о 16 год. він прийшов до кафе «Ярославна», де побачив чоловіків, в тому числі, і обвинуваченого, які розмовляли на підвищених тонах, і при цьому чоловіки звинувачували ОСОБА_6 в тому, що він вдарив свою дружину. Через деякий час чоловіки вийшли на вулицю, при цьому обвинувачений і потерпілий вдвох відійшли від кафе та стали розмовляти. Під час розмови потерпілий ударив обвинуваченого двічі кулаком в обличчя, останній похитнувся та став падати на паркан. Поряд з цим потерпілий нахилився над обвинуваченим, а потім відразу зробив декілька кроків назад і впав.

Проаналізувавши показання потерпілого та свідків ОСОБА_12 й ОСОБА_15 в частині обставин заподіяння ОСОБА_6 тілесного ушкодження ОСОБА_10 , зокрема, про те, що на час заподіяння потерпілому ножового поранення біля ОСОБА_10 інших осіб, крім ОСОБА_6 , не було, суд першої інстанції не знайшов підстав піддавати їх сумніву. Відсутні такі підстав і у колегії суддів, оскільки показання вказаних осіб в цій частині є послідовними, узгоджуються між собою та з іншими об`єктивними доказами.

Зокрема, свідок ОСОБА_16 суду показала, що 24.10.2013 в кафе «Ярославна», де вона працювала, періодично знаходився ОСОБА_6 . Приблизно о 16 год. до кафе зайшло троє чи четверо чоловіків, які замовили спиртне, а невдовзі всі, а також ОСОБА_6 вийшли на вулицю. Приблизно через 5 хвилин пролунав крик про виклик швидкої медичної допомоги, на вулиці вона побачила чоловіка, у якого в районі живота була кров, а на відстані приблизно 15 метрів від нього знаходився ОСОБА_6 . Свідок також уточнила, що тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 під час його знаходження в кафе вона не бачила, в той же час помітила у нього тілесні ушкодження на голові, коли останній був затриманий працівниками міліції.

Згідно показань свідка ОСОБА_17 , 24.03.2013 до кафе «Ярославна», де вона перебувала на робочому місці, прийшов ОСОБА_6 , з яким вона сумісно проживає. Через деякий час у неї виникла потреба залишити кафе, та на виході з приміщення вона зустріла чотирьох чоловіків, в тому числі ОСОБА_12 та потерпілого. ОСОБА_12 запитав, звідки у неї синець на обличчі та, чи це ОСОБА_6 її вдарив, на що вона попросила не чіпати обвинуваченого. В подальшому, коли вона знаходилась поза межами кафе, їй зателефонувала ОСОБА_16 та повідомила, що ОСОБА_6 вдарив ножем хлопця.

Свідок ОСОБА_18 показала, що в складі бригади швидкої медичної допомоги виїжджала на виклик на АДРЕСА_2 , де було поранено чоловіка. Чоловік лежав на землі неподалік від закладу, де продають спиртні напої, з ножовим пораненням в області серця.

Згідно показань свідка ОСОБА_19 24.10.2103 з балкону своєї квартири, розташованої на 9-му поверсі, він бачив, як неподалік кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » троє чоловіків били ОСОБА_6 . Коли він вибіг на вулицю, то з трави піднімався ОСОБА_6 , а інший чоловік лежав на газоні навпроти виходу з кафе.

Крім того, як правильно зазначив у вироку суд першої інстанції, доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 115 КК України, також підтверджується:

- даними, що містяться у протоколі огляду місця події від 24.10.2013, відповідно до яких на ділянці місцевості, що розташована біля будинку АДРЕСА_3 , на узбіччі дороги виявлено плями бурого кольору, схожі на кров, та з місця події вилучено: марлевий тампон, за допомогою якого та дистильованої води вилучено залишки плям бурого кольору, схожих на кров (т. 2, а.п. 21-23);

- даними, що містяться у протоколі огляду місця події від 24.10.2013, відповідно до яких в приймальному відділенні Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги за адресою: м. Київ, вул. Братиславська, 3, виявлено особисті речі потерпілого ОСОБА_10 , а саме: кросівки, на яких присутні плями бурого кольору; реглан сірого кольору виробництва «Adidas», на лівій частині якого наявна пляма бурого кольору та на відстані приблизно 5 см вниз від логотипа виробника знаходиться поріз шириною приблизно 1,5-2 см.; джинсові штани, на яких знаходяться плями бурого кольору; футболка чорного кольору виробництва «Chivigwow», на якій знаходяться плями бурого кольору; нижня білизна, на якій знаходяться плями бурого кольору; шкіряна куртка чорного кольору, на якій з лівої сторони під нагрудною кишенею знаходиться пляма бурого кольору та біля якої на блискавці присутній поріз розміром 0,5 - 1 см (т. 2, а.п. 24-26);

- даними, що містяться у протоколі огляду місця події від 24.10.2013, відповідно до яких в тому ж приймальному відділенні Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги за адресою: м. Київ вул. Братиславська, 3 виявлено розкладний металевий ніж, довжина якого у закритому стані приблизно 10-15 см, на краях леза присутні плями бурого кольору (т. 2, а.п. 27-28);

- висновком експерта № 272-МК від 13.01.2014, згідно якого на спортивній куртці та фуфайці ОСОБА_10 на передній поверхні зліва, виявлено по одному наскрізному пошкодженню, які утворились від однократної дії плаского колюче-ріжучого предмету, типу клинка ножа, що має обушок з добре вираженими ребрами та лезо. По краям пошкоджень не виявлено металізації сполуками заліза. Виходячи з результатів експериментально-порівняльного дослідження, слід вважати, що пошкодження на одязі (куртці та фуфайці) ОСОБА_10 могли утворитись від дії клинка, наданого на експертизу складаного ножа (т. 2, а.п. 35-42);

- висновком судово-медичної експертизи №1915/Е від 13.12.2013 про те, що у потерпілого ОСОБА_10 мало місце тілесне ушкодження: проникаюче колото-різане поранення грудної клітки рана на передній поверхні грудної клітки зліва по середнє-ключичній лінії у проекції 5 міжреберія (лінійної форми розмірами 2x0,5 см), від якої відходить рановий канал, направлений ззовні досередини, спереду назад, по ходу якого ушкоджуються м`які тканини грудної стінки, проникає у ліву плевральну порожнину з пораненням перикарду та стінки лівого шлуночка (рана 1,2x0,2 см), явищами гострої тампонади серця (наявність у порожнині перикарда до 300 мл крові зі згортками) га гемотораксу (наявність у лівій плевральній порожнині до 1000 мл крові зі згортками). Характер та морфологія виявленого ушкодження свідчить про те, що воно утворилось внаслідок однократної травматичної дії гострого предмету, якому притаманні колюче-ріжучі властивості (по типу клинка ножа), за давністю відповідає до 17:22 год. 24.10.2013 р. (т. 2, а.п.49-52).

Що стосується посилань захисника в апеляційній скарзі на те, що вилучений під час огляду місця події ніж не був пред`явлений для впізнання, а обвинувачений належність йому цього ножа заперечує, то вони не спростовують встановлених судом фактичних обставин справи, оскільки об`єктивно встановлено, що під час подій потерпілий та свідки, які були безпосередніми очевидцями заподіяння ОСОБА_10 ножового поранення, перебували у стані алкогольного сп`яніння, потерпілий після отримання поранення відразу втратив свідомість, свідки вживали заходів щодо надання йому відповідної допомоги, а тому за таких обставин вказані особи не концентрували увагу на конкретному вигляді ножа, яким було заподіяно поранення потерпілого.

Разом з тим, під час судового провадження обвинувачений ОСОБА_6 не заперечував наявності у нього 24.10.2013 складаного ножа, який він дістав з кишені та розкрив безпосередньо перед отриманням потерпілим ножового поранення та під час конфлікту з потерпілим розмахував ним. При цьому ОСОБА_6 в суді допускав можливість отримання поранення потерпілим.

Поряд з цим, можливість заподіяння ним потерпілому поранення ножем ОСОБА_6 підтвердив і при проведенні слідчого експерименту (т. 2, а.п.78-87).

Крім того, виходячи з наведених вище показань як обвинуваченого, так і потерпілого та свідків, саме в ході конфлікту між обвинуваченим та потерпілим в руках у обвинуваченого був ніж, і цей конфлікт закінчився падінням потерпілого та виявленням у нього ножового поранення, що вказує на те, що нанесене потерпілому ножове поранення не могло бути заподіяно іншою особою, ніж обвинуваченим, та іншим знаряддям, окрім вилученого за протоколом огляду місця події від 24.10.2013.

Що стосується доводів захисника про те, що предметом експертного дослідження не був належний потерпілому верхній одяг, а саме шкіряна куртка, на якій згідно даних протоколу огляду місця події мався поріз шириною 0,5 1 см, що є меншим від ширини порізу реглану (приблизно 1,5-2 см), то вони також є безпідставними, оскільки об`єктивно встановлено, що наданий на експертне дослідження одяг (реглан та фуфайка) належить саме потерпілому ОСОБА_10 . Крім того, реглан, на який посилається захисник (згідно висновку експерта № 272-МК від 13.01.2014 куртка спортивна), вироблений із напівсинтетичного трикотажу, тобто матеріалу який є менш щільним від матеріалу верхнього одягу потерпілого, який згідно протоколу огляду місця події визначений як шкіряна куртка. А тому підстави ставити під сумнів висновки судово-медичної експертизи № 272-МК від 13.01.2014 відсутні.

З урахуванням сукупності зібраних та досліджених судом доказів, встановлених об`єктивних обставин події кримінального правопорушення, суд першої інстанції обгрунтовано відхилив клопотання сторони захисту щодо необхідності проведення інших експертних досліджень одягу потерпілого та слідів на ньому.

Не заслуговують на увагу і доводи сторони захисту про відсутність у обвинуваченого мотивів для вчинення злочину, за який його засуджено, оскільки не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Зокрема, як потерпілий ОСОБА_10 , так і обвинувачений ОСОБА_6 , підтвердили наявність конфлікту між ними 24.10.2013. Про наявність конфлікту, а також про причини його виникнення свідчили і свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_11 .

Таким чином, наведені докази у своїй сукупності свідчать, що в ході конфлікту з ОСОБА_10 , який розпочався в приміщенні кафе «Ярославна», та мав продовження біля приміщення вказаного закладу, ОСОБА_6 дістав з кишені свого одягу розкладний ніж та наніс ним ОСОБА_10 один удар в область грудної клітини зліва, тобто в область розташування життєво-важливого органу серця.

При цьому, з огляду на наведені вище показання як свідків, так і обвинуваченого, а також дані судово-медичної експертизи №1917/Е від 20.12.2013, згідно яких у ОСОБА_6 станом на 24.10.2013 мали місце легкі тілесні ушкодження у вигляді забійної рани правої надбрівної ділянки, підшкірного крововиливу у ділянці правого скронево-нижньощелепного суглобу та забійної рани нижньої третини правої гомілки, суд прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність з боку потерпілого ОСОБА_10 такого суспільно-небезпечного посягання, яке б вимагало негайного відвернення чи припинення з боку обвинуваченого шляхом нанесення удару ножем в серце, тобто про відсутність у ОСОБА_6 стану як для необхідної, так і будь-якої оборони, а також перевищення її меж при відсутності реальної загрози його життю чи здоров`ю. При цьому також є неспроможною і версія сторони захисту про необережне заподіяння ОСОБА_6 тяжкого тілесного ушкодження потерпілому.

Виходячи з встановлених судом першої інстанції фактичних обставин вчиненого ОСОБА_6 діяння, а саме нанесення ним цілеспрямованого удару, враховуючи характер та локалізацію тілесного ушкодження, а саме життєво-важливого органу серця, характер травмуючого предмету, яким заподіяно тілесне ушкодження, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, ОСОБА_6 , наносячи потерпілому удар, діяв із прямим умислом, направленим саме на заподіяння смерті ОСОБА_10 .

При цьому смерть ОСОБА_10 не настала з причин, які не залежали від волі ОСОБА_6 , оскільки потерпілому була надана своєчасна медична допомога.

Таким чином, суд першої інстанції ретельно та належним чином дослідив і перевірив всі наявні в матеріалах провадження докази, в тому числі щодо їх належності, допустимості та достатності, і висновки суду, викладені у вироку, всупереч доводам захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_6 , відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та є правильними.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, і підстави для кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 128 КК України, як про це порушено питання захисником в уточненнях до апеляційної скарги, відсутні.

Порушень кримінального процесуального закону, які б вплинули на законність вироку та давали підстави для його скасування, колегією суддів не встановлено.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про м`якість призначеного ОСОБА_6 покарання, то з ними колегія суддів також не погоджується.

Призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України. При цьому судом враховано ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про його особу, наявність обставини, яка обтяжує покарання, вчинення ним злочину в стані алкогольного сп`яніння, відсутність обставин, які пом`якшують покарання. Судом взято до уваги і те, що обвинувачений позитивно характеризується, проживає з матір`ю, яка є пенсіонеркою.

Щодо тверджень прокурора про те, що суд в порушення вимог ст. 67 КК України не зазначив у вироку щодо ОСОБА_6 обтяжуючу покарання обставину рецидив злочинів, то вони є безпідставними, оскільки при призначенні покарання ОСОБА_6 судом першої інстанції було враховано такі дані про його особу те, що він раніше неодноразово судимий, та маючи незняті й непогашені у встановленому законом порядку судимості, знову вчинив злочин, а відповідно до вимог ст. 67 КК України визнання рецидиву злочину обставиною, що обтяжує покарання, є правом суду.

Всі інші обставини, на які посилається прокурор в апеляційній скарзі, були судом першої інстанції враховані та відображені у вироку.

Таким чином, призначене ОСОБА_6 покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

За наведених підстав колегія суддів визнає апеляційні скарги прокурора ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_8 необґрунтованими.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги прокурора ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 30 січня 2015 року у кримінальному провадженні № 0014761 відносно ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_6 в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3