АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа 636/419/14-к
Провадження № 11кп/790/541/15 Головуючий у суді 1 інстанції
Категорія: ч.3 ст.185 КК України
У Х В А Л А
Іменем України
9 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого, судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

здійснивши у місті Харкові, у приміщенні суду, у відкритому судовому засіданні апеляційний розгляд у кримінальному провадженні №0000418 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 та прокурора ОСОБА_9 на вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 16 грудня 2014 року стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Чугуєва та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, інваліда 3 групи, раніше не засуджувався, який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.1 ст.304 КК України,

В с т а н о в и л а:
Чугуївський міський суд Харківської області 16 грудня 2014 року ухвалив вирок стосовно ОСОБА_8 , якого визнав винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.1 ст.304 КК України, та призначив покарання: за ч.3 ст.185 КК України позбавлення волі на строк 5 років, за ч.1 ст.304 КК України позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів обвинуваченому призначено остаточне покарання позбавлення волі на строк 5 років.

Також ухвалено в силу ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням на 3 роки, поклавши на нього згідно ст.76 КК України обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти інспекцію про зміну місця проживання або роботи, періодично з`являтися для реєстрації в цю інспекцію.

Як вбачається із формулювання обвинувачення, визнаного судом першої інстанції доведеним, ОСОБА_8 , переконавши неповнолітніх ОСОБА_10 , ОСОБА_11 і ОСОБА_12 у можливості легким шляхом отримати грошові кошти, втягнув їх у злочинну діяльність у вчинення крадіжки.

У зв`язку з чим у ніч з 20 на 21 лютого 2013 року обвинувачений, діючи за попередньою змовою із зазначеними особами, стосовно яких вже постановлено обвинувальний вирок, керуючись корисливим мотивом, проник через паркан на територію пункту технічного обслуговування автомобілів, розташованому по АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав металеві батареї, загальною вагою 142 кілограми, а також фрагмент сплаву чорного металу 52 кілограми, а всього належного ОСОБА_13 майна, вартість якого складала 349 гривень 20 копійок.

В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на те, що суд досліджував докази з порушенням вимог ст.349 КПК України та ухвали, яку постановив з цього приводу, також належним чином не мотивував застосування ст.75 КК України, просить скасувати вирок і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Що стосується апеляції захисника, то він наполягає на скасуванні судового рішення і закритті кримінального провадження. Як вказує цей апелянт, суд при дослідженні доказів порушив вимоги ст.349 КПК України, з`ясував не всі обставини події, в тому числі не перевірив, чи має ознаки сховища територія, звідки вилучався металобрухт, хто власник майна, не дав належної оцінки доказам, які суперечливі, допустив невідповідність достовірним даним своїх висновків щодо винуватості ОСОБА_8 у злочинах,

Вислухавши доповідь судді, доводи захисника і обвинуваченого про наявність підстав для скасування судового рішення і закриття кримінального провадження, пояснення прокурора, який вважав за необхідне скасувати вирок і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, оскільки, на його думку, судом допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши обґрунтування апеляційних вимог, колегія суддів вбачає підстави для скасування судового рішення.

Так, ст.9 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження суд повинен неухильно дотримуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства; також в силу ст.30 КПК України правосуддя здійснюється судом згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом.

В силу ч.1 ст.17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбачену цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, що витікає із змісту п.6 ст.22 КПК України. Відповідно до положень ст.ст.20, 42 КПК України обвинувачений має низку прав, в тому числі він має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують, а суд зобов`язаний забезпечити можливість здійснення цих прав.

Згідно ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета кримінального правопорушення.

Під час судового розгляду забезпечується повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу і таке фіксування в суді під час судового провадження є обов`язковим - ч.5 ст.27, ч.4 ст.107 КПК України.

На підставі ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ст.349 КПК України обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження визначається ухвалою суду і в разі необхідності можуть бути змінені. Визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, можливе тільки з дотриманням умов і процедури, передбачених зазначеною нормою закону.

Окрім цього, згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Що ж до змісту вироку, то у разі визнання особи винуватою в його мотивувальній частині поряд з іншими відомостями зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із відображенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів ч.3 ст.374 КПК України.

Проте при здійсненні кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 суд порушив наведені норми кримінального процесуального закону.

Так, формулювання обвинувачення, яке суд зазначив в мотивувальній частині вироку і визнав доведеним, викладено нечітко та неоднозначно.

Зокрема, із формулювання обвинувачення не вбачається, де ж саме і коли обвинувачений переконував ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вчинити крадіжку і легким шляхом отримати грошові кошти. Суд вказав, що ОСОБА_8 проник через паркан на територію двору пункту технічного обслуговування автомобілів, звідки викрав металобрухт, але незрозуміло, чи приймали спільно з обвинуваченим участь в незаконному заволодінні чужим майном вищезазначені неповнолітні особи.

Ці недоліки судового розгляду обмежили можливості ОСОБА_8 захищатись передбаченими законом засобами від обвинувачення, порушили право обвинуваченого на захист, свідчать про недотримання судом положень підпункту «а» пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

Під час судового розгляду не було забезпечено повне фіксування судових засідань за допомогою звукозаписувального технічного засобу - на технічних носіях інформації відсутні записи судових засідань від 29 жовтня, 20 листопада, 12 грудня та 16 грудня 2014 року. У зв`язку з цим колегія суддів позбавлена можливості перевірити в повній мірі доводи апелянтів стосовно порушення судом процедури визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження, а також дотримання вимог закону під час проведення процесуальних дій, в тому числі при дослідженні доказів, як і оцінити отримані дані.

Як вказано в мотивувальній частині вироку, суд досліджував докази відносно обвинувачення ОСОБА_8 у крадіжці, застосувавши ч.3 ст.349 КПК України, оскільки визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Поряд з цим журнали судового засідання свідчать про допит обвинуваченого і свідків, оголошення документів, але судове рішення стосовно визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження не було постановлене. В журналах судового засідання не зазначено жодної ухвали, постановленої судом без виходу до нарадчої кімнати. Ухвала з цього приводу, яка була б викладена окремим документом, також не вбачається із матеріалів кримінального провадження.

Крім того, обмеження дослідження доказів стосовно таємного викрадення ОСОБА_8 чужого майна суперечило вимогам ч.3 ст.349 КПК України, адже останній стверджував, що саме ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 були ініціаторами крадіжки, оспорював втягнення неповнолітніх у злочинну діяльність, тобто це обвинувачення торкалося і обставин організації вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

У мотивувальній частині судового рішення суд тільки перерахував частину даних, які були отримані в судовому засіданні, але не оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідних процесуальних рішень. Не зазначені мотиви неврахування окремих доказів, в тому числі наявних у поясненнях обвинуваченого щодо обставин події. Судом не наведені докази на підтвердження того, кому ж належав металобрухт, у викраденні якого ОСОБА_8 визнано винуватим.

Таким чином, при розгляді кримінального провадження відносно ОСОБА_8 допущено не тільки неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, але й істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Отже, всупереч ст.370 КПК України судове рішення не є законним, обґрунтованим та вмотивованим, згідно ч.2 ст.404, ч.1 ст.409, ст.412, ч.1 ст.415 КПК України підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Що ж до оспорювання прокурором застосування судом ст.75 КК України, то колегія суддів не має підстав зробити відповідні висновки у порушеному питанні, оскільки обвинувальний вирок скасовується і буде здійснюватися новий судовий розгляд.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 405, 407, 409, 415, 419 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а:
Вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 16 грудня 2014 року стосовно ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_14 .