АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2013 року колегія суддів судової
палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді Приндюк
М.В.

суддів Коваль
С.М., Беця О.В.

з участю секретаря Міленко
О.В.

прокурора Кірюшина
А.А.

представника

власника майна -

адвоката ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
власника майна ОСОБА_2 на ухвалу
слідчого судді Печерського районного
суду м. Києва від 08 листопада 2013 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання
слідчого СГ ГСУ МВС України
Чеботарьова Ю.В., погоджене прокурором
відділу Генеральної прокуратури
України Кірюшиним А.А., та накладено
арешт на майно, яке перебуває у
власності ОСОБА_2, а саме транспортний
засіб «Toyota Land Cruiser Prado» д.н.з. НОМЕР_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2, шляхом
заборони відчуження вказаного майна.

В ухвалі слідчий суддя вказав, що
зазначений транспортний є предметом
кримінального правопорушення, а тому, з
метою запобігти настанню негативних
наслідків, які можуть перешкодити
кримінальному провадженню, заборонив
володільцю майна відчужувати вказаний
транспортний засіб.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
ухвалу слідчого судді скасувати;
відмовити у задоволенні клопотання
слідчого про накладення арешту;
повернути йому транспортний засіб,
ключі від замка запалювання та
свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу. Посилається на
відсутність правових підстав для
накладення арешту на його майно,
оскільки він не є у даному
кримінальному провадженні
підозрюваним чи особою, яка нестиме
цивільну відповідальність за дії
підозрюваного. А також зазначає, що
арештований транспортний засіб не є
об'єктом кримінального правопорушення,
в межах якого на транспортний засіб
накладено арешт. Крім того, ОСОБА_2
вважає, що транспортний засіб є
тимчасового вилученим майном, а тому
слідчий, на його думку, порушив вимоги
закону, якими встановлено строк
звернення з клопотанням про накладення
арешту на таке майно. Зазначає, що
слідчий суддя при розгляді клопотання,
в порушення вимог КПК України, не
дослідив матеріали, які мають значення
для вирішення питання про арешт майна,
не заслухав будь-яких свідків та
власника майна. Також ОСОБА_2 стверджує,
що слідчий суддя, вилучивши
транспортний засіб, обрав занадто
обтяжливий спосіб арешту, не
врахувавши ті обставини, що арешт
призведе до унеможливлення здійснення
ним підприємницької діяльності та
утримання сім»ї.

Заслухавши доповідь судді, доводи
представника власника майна, який
підтримав апеляційну скаргу, просив
скасувати ухвалу слідчого судді,
відмовити у задоволенні клопотання
слідчого про накладення арешту,
повернути ОСОБА_2 транспортний засіб,
ключі від замка запалювання та
свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу; думку прокурора,
який просив відмовити у задоволенні
апеляційної скарги, вважаючи ухвалу
суду законною та обґрунтованою;
дослідивши матеріали провадження за
клопотанням слідчого та матеріали
кримінального провадження,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи клопотання слідчого про
накладення арешту на автомобіль «Toyota
Land Cruiser Prado»д.н.з. НОМЕР_1,
ідентифікаційний номер шасі НОМЕР_2,
слідчий суддя послався на положення ч.
2 ст. 170 КПК України та вказав, що
зазначене майно підлягає арешту,
оскільки відповідає одному із
визначених ч. 2 ст. 167 КПК України
критеріїв, а саме є предметом
кримінального правопорушення.

Відповідні висновки слідчий суддя
зробив з урахуванням доводів
клопотання слідчого та долучених на їх
обґрунтування матеріалів.

Так, при перевірці матеріалів
клопотання слідчий суддя встановив, що
ГСУ МВС України розслідується
кримінальне провадження №0000061 за
ч. 3 ст. 289 КК України. Згідно даних
органу досудового розслідування, в
період з січня 2010 по листопад 2012 років
невстановлені слідством особи, на
території країн Євросоюзу, вчиняли
незаконні заволодіння транспортними
засобами. Викрадені автомобілі, будучи
замаскованими під виглядом
автомобілів аналогічних моделей, що
офіційно зареєстровані в підрозділах
Державтоінспекції МВС України, з
приховуванням від митного контролю
переміщувались невстановленими
особами з території іноземних держав
на територію України, легалізовувалися
шляхом переобладнання двигунів з
бензинових на дизельні. При цьому
транспортні засоби аналогічних
моделей, були офіційно зареєстровані в
органах МВС України. У той же час
переобладнання двигуна не проводилось,
а замінювався лише кузов разом з
двигуном, та іншим обладнанням, тобто
кузов з викраденого автомобіля
встановлювався на раму пошкодженого
внаслідок ДТП транспортного засобу
аналогічної моделі, який заздалегідь
був придбаний для легалізації.

Під час розслідування встановлено, що
автомобіль «Toyota Land Cruiser Prado» д.н.з.
НОМЕР_1, ідентифікаційний номер шасі
НОМЕР_2, який на даний час перебуває у
власності ОСОБА_2, відповідно даних
Укрбюро Інтерполу МВС України,
знаходиться у розшуку, як викрадений на
території Німеччини. Відповідно до
матеріалів наданих ДАІ МВС України на
вказаному автомобілі встановлено
дизельний двигун НОМЕР_3. Відповідно до
інформації, отриманої з ПП
«Тойота-Україна», автомобіль «Toyota Land
Cruiser Prado», укомплектований
заводом-виробником двигуном НОМЕР_3,
має ідентифікаційний номер шасі
НОМЕР_4.

З урахуванням викладеного, слідчий
суддя дійшов правильного висновку
про наявність правових підстав для
задоволення клопотання слідчого та
накладення арешту на автомобіль «Toyota
Land Cruiser Prado», який на даний час перебуває
у власності ОСОБА_2 Потреби досудового
розслідування виправдовують таке
втручання у права та інтереси власника
майна, з метою попередження відчуження
майна чи інших негативних наслідків,
які можуть перешкодити всебічному та
повному проведенню досудового
розслідування. Підстав сумніватися в
співрозмірності обмеження права
власності завданням кримінального
провадження колегія суддів не вбачає.

Твердження апелянта про те, що слідчий
суддя при розгляді клопотання не
дослідив всі матеріали, які мають
значення для вирішення питання про
арешт майна, жодним чином не
обґрунтовано.

Ті обставини, що слідчий суддя не
заслуховував пояснення свідків при
розгляді клопотання, не свідчить про
порушення вимог ч. 4 ст. 171 КПК України,
оскільки зміст зазначеної норми закону
не зобов'язує, а надає право судді,
заслухати свідків при наявності для
цього підстав. Матеріали ж провадження
свідчать про відсутність таких
підстав. Більше того, апелянт не
зазначив, пояснення яких саме свідків,
на його думку, могло б вплинути на
прийняття суддею рішення.

Слідчий суддя не заслухав пояснення
ОСОБА_2 під час розгляду клопотання, так
як він в судове засідання не з'явився,
будучи належним чином повідомленим про
дату розгляду клопотання. На
апеляційний розгляд ОСОБА_2 також не
з'явився.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про
те, що він не є підозрюваним у
кримінальному провадженні і не
нестиме цивільну відповідальність за
шкоду, завдану діями винних осіб, не
можуть бути підставами для скасування
ухвали слідчого судді, оскільки арешт
на майно, яке перебуває у власності
ОСОБА_2, накладено з інших правових
підстав, а саме, передбачених ч. 2 ст. 170
КПК України, як на предмет
кримінального правопорушення. При
цьому, слід зазначити, що закон не
пов'язує можливість накладення арешту
на предмет злочину виключно з
наявністю в особи конкретного
процесуального статусу.

Посилання ОСОБА_2 на те, що транспортний
засіб не є об'єктом вчинення злочину, а
тому на нього не може бути накладено
арешт, не ґрунтуються на засадах
кримінального та
кримінально-процесуального права.

Посилання апелянта на те, що
транспортний засіб є тимчасово
вилученим майном, а тому слідчий
порушив вимоги закону щодо строків
звернення з клопотанням до суду про
накладення на нього арешту, не
відповідають матеріалам провадження
та вимогам КПК України.

Матеріалами провадження встановлено,
що ухвалою слідчого судді Печерського
районного суду м. Києва від 09 жовтня 2013
року в порядку ст. 162 КПК України надано
тимчасовий доступ з можливістю
вилучення транспортного засобу «Toyota Land
Cruiser Prado», а також ключів від замка
запалювання і свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу. На виконання
зазначеної ухвали, 28 жовтня 2013 року
слідчим було вилучено вказане майно.

Підстави тимчасового вилучення майна
визначені ст. 168 КПК України, якими є:
затримання особи в порядку ст.ст. 207, 208
КПК України, огляд, обшук.

Стаття 171 КПК України, передбачає, що
клопотання слідчого про накладення
арешту на тимчасово вилучене майно
підлягає внесенню до суду не пізніше
наступного робочого дня після
вилучення.

Як вбачається з матеріалів
кримінального провадження,
відповідних процесуальних/слідчих дій,
про які йдеться в ст. 168 КПК України та,
під час яких би вилучався транспортний
засіб, у кримінальному провадженні не
проводилося.

Таким чином є помилковими висновки
апелянта про те, що вилучення
транспортного засобу на підставі
ухвали про тимчасовий доступ свідчить
про те, що транспортний засіб є
тимчасово вилученим майном та, що
клопотання слідчого згідно ст. 171 КПКК
України підлягало внесенню до суду не
пізніше наступного робочого дня після
вилучення.

З приводу посилань апелянта на те, що
слідчий суддя, вилучивши транспортний
засіб, обрав занадто обтяжливий спосіб
арешту, то відповідно до змісту ухвали
слідчого судді, суддею арештовано
майно ОСОБА_2, шляхом заборони
відчуження вказаного майна. Заборона
користування майном ухвалою слідчого
судді не передбачена. Таким чином,
слідчий суддя обрав найменш обтяжливий
спосіб арешту, врахувавши при розгляді
клопотання інтереси власника майна.

Разом з тим, як зазначалося вище,
вилучення транспортного засобу було
здійснено на підставі іншої ухвали
слідчого судді, а саме від 09 жовтня 2013
року про тимчасовий доступ до речей так
документів та, яка на сьогодні не є
предметом апеляційного суду перегляду.
Відповідно, прохання апелянта про
повернення йому транспортного засобу,
ключів від замка запалювання та
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу виходить за межі
апеляційного розгляду.

Істотних порушень норм КПК України, які
могли б стати підставою для скасування
ухвали слідчого судді, як про це
ставиться питання в апеляційній
скарзі, не вбачається.

З урахуванням викладеного, ухвалу
слідчого судді слід залишити без змін,
а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 167, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405,
407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського
районного суду м. Києва від 08 листопада
2013 року, якою задоволено клопотання
слідчого СГ ГСУ МВС України
Чеботарьова Ю.В., погоджене прокурором
відділу Генеральної прокуратури
України Кірюшиним А.А., та накладено
арешт на майно, яке перебуває у
володіння ОСОБА_2, а саме транспортний
засіб «Toyota Land Cruiser Prado» д.н.з. НОМЕР_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2, шляхом
заборони відчуження вказаного майна,
залишити без змін, а апеляційну скаргу
ОСОБА_2 - без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді:

Справа № 11-сс/796/2153/2013
Категорія ст. 172 КПК
України

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції
Пилаєва М.К.

Доповідач - Приндюк М.В.