Колегія суддів Судової палати у
кримінальних справах
Верховного Суду України у складі:
суддів
Жука В.Г. і Лавренюка М.Ю.,
розглянула в судовому засіданні 6 березня 2008 року в м. Києві кримінальну
справу за касаційними поданням прокурора, який брав участь у розгляді справи,
та скаргами засуджених ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3, ОСОБА_4 на вирок Скадовського районного суду Херсонської області від 17 грудня 2004
такого, що немає судимості
в силу ст. 89 КК України,
засуджено:
за ч. 4 ст. 187 КК України на 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
за ч. 1 ст. 263 КК України на 5 років позбавлення волі;
за ч. 3 ст. 357 КК України на 2 роки обмеження волі;
за ч. 2 ст. 142 КК України (1960 року) на 8 років 6 місяців позбавлення
волі з конфіскацією майна;
за ч. 3 ст. 215-3 КК України (1960 року) на 10 років позбавлення волі з
На підставі ст. 42 КК України (1960
року) ОСОБА_1 остаточно призначено 12
років позбавлення волі з конфіскацією майна.
раніше не судимого,
засуджено:
за ч. 4 ст. 187 КК України на 8 років 6 місяців позбавлення волі з
за ч. 3 ст. 357 КК України на 2 роки обмеження волі;
за ч. 2 ст. 142 КК України (1960 року) на 10 років позбавлення волі з
за ч. 3 ст. 215-3 КК України (1960 року) на 8 років позбавлення волі з
На підставі ст. 42 КК України (1960
року) ОСОБА_5 остаточно призначено 10
років позбавлення волі з конфіскацією майна.
раніше не судимого,
засуджено:
за ч. 4 ст. 187 КК України на 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
за ст. 353 КК України на 2 роки обмеження волі;
за ч. 3 ст. 357 КК України на 2 роки 6 місяців обмеження волі;
за ч. 2 ст. 142 КК України (1960 року) на 8 років 6 місяців позбавлення
волі з конфіскацією майна;
за ч. 3 ст. 215-3 КК України (1960 року) на 10 років позбавлення волі з
На підставі ст. 42 КК України (1960
року) ОСОБА_2 остаточно призначено 12 років позбавлення волі з конфіскацією
раніше не судимого,
засуджено:
за ч. 4 ст. 187 КК України на 13 років
позбавлення волі з конфіскацією майна;
за ч. 1 ст. 263 КК України на 5 років позбавлення волі;
за ч. 3 ст. 357 КК України на 2 роки
за ч. 2 ст. 142 КК України (1960 року) на 8 років 6 місяців позбавлення
волі з конфіскацією майна;
за ч. 3 ст. 215-3 КК України (1960 року) на 10 років позбавлення волі з
На підставі ст. 42 КК України (1960
року) ОСОБА_3 остаточно призначено 13 років позбавлення волі з конфіскацією
раніше не судимого,
засуджено:
за ч. 4 ст. 187 КК України на 12 років
позбавлення волі з конфіскацією майна;
за ч. 2 ст. 198-2 КК України (1960 року) на 2 роки позбавлення волі з конфіскацією майна;
за ч. 3 ст. 215-3 КК України (1960 року) на 10 років позбавлення волі з
На підставі ст. 42 КК України (1960
року) ОСОБА_4 остаточно призначено 12 років позбавлення волі з конфіскацією
раніше не судимого,
засуджено за ч. 1 ст. 186 КК України (1960 року) на 2 роки позбавлення
Відповідно до п. “б” ст. 1 Закону
України “Про амністію” від 5.07.2007 року ОСОБА_6 звільнено від відбування
призначеного покарання.
Ухвалою апеляційного суду
Херсонської області від 28 листопада 2006 року вирок змінено, дії ОСОБА_5
перекваліфіковано з ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 357, ч. 3 ст. 215-3 КК України (1960
року), ч. 2 ст. 142 КК України (1960 року) на ч. 1 ст. 396 КК України (2001
року) та призначеного покарання у виді 2 років 8 місяців позбавлення волі. Виключено
з вироку рішення про здійснення злочину
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3, ОСОБА_4 у складі організованої групи та кваліфікуючу
ознаку - здійснення злочину у складі організованої групи за ч. 3 ст.215-3 КК
України (1960 року), а їхні дії кваліфіковано як здійснення злочину за
попередньою змовою групою осіб. Виключено з вироку у відношенні ОСОБА_1 ОСОБА_2
ОСОБА_3, ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 215-3 КК України (1960 року) додаткове покарання у
вигляді конфіскації майна.
ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_2,
ОСОБА_4 та ОСОБА_6 визнані винними в тому, що ОСОБА_4 10.02.1998 року на
автостоянці по вул. Радянській, 1 у м. Скадовську Херсонської області за
попередньою змовою з ОСОБА_7, відносно якого справа закрита на підставі Закону
України “Про амністію” від 10.08.1998 року, погрожуючи застосуванням фізичного
насильства до ОСОБА_8, небезпечного для його здоров'я та життя, зажадали від
нього повернення реально існуючого боргу, на користь ОСОБА_9 у сумі 4200
ОСОБА_2 3.02.2001 року в с.
Новомиколаївка Скадовського району Херсонської області на подвір'ї будинку АДРЕСА_1 одержав від
іншої особи автомат Калашникова та 29 бойових патронів калібру 7,62 мм, які
зберігав та перевозив в автомашині “Рено” д.н. НОМЕР_1, у будинок по
АДРЕСА_2, а потім автомат і патрони передав ОСОБА_1 для здійснення розбійного нападу
на ватажний автомобіль.
3.02.2001 року ОСОБА_3, ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_5 та інша особа прибули до лісосмуги, розташованої на 54 км
траси Херсон-Армянськ, а ОСОБА_4 на автомобілі “КАМАЗ” д.н. НОМЕР_2 на 61 км
зазначеної траси для забезпечення запасного вантажного транспорту та у випадку
можливої необхідності, перевантаження викраденого майна.
ОСОБА_6, директор ТОВ “Риф-003”, не
знаючи про злочинні наміри групи, на прохання ОСОБА_3 надав йому складське
приміщення ТОВ “Риф-003”.
3.02.2001 року біля лісосмуги,
розташованої на 54 км траси Херсон-Армянськ ОСОБА_2, який раніше у
невстановленої особи придбав форму співробітника міліції, самовільно
привласнивши собі владні повноваження та звання працівника міліції, і ОСОБА_1,
перебуваючи у формі захисних кольорів військового зразка, використовуючи форму
та екіпування працівників міліції, під
приводом перевірки документів, зупинили
автомобіль МАЗ-500 д.н. НОМЕР_3
під керуванням ОСОБА_10, після чого, погрожуючи застосуванням
насильства, небезпечного для життя та здоров'я, погрожуючи вбивством та
застосуванням автомата, нанісши йому численні удари руками, прикладом автомата
та ножем в область тулуба, рук, ніг,
голови, заподіявши легкі тілесні
ушкодження з короткочасним розладом здоров'я, а потім ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_5 заволоділи майном ТОВ “Лідер-лтд”, що перебувало в
автомобілі МАЗ-500 у супроваді автомобіля КАМАЗ під керуванням ОСОБА_4
транспортував викрадене майно - горілку в м. Скадовськ Херсонської області на
територію бази ТОВ “Риф-003” та також відкрито заволоділи грошима ОСОБА_10 у
сумі 75 грн. і викрали з кабіни автомашини МАЗ-500 паспорт ОСОБА_10, технічний
паспорт на автомобіль “Опель-Рекорд”, що належить ОСОБА_10, технічний паспорт
на автомобіль МАЗ-500 д.н. НОМЕР_3, що належить ОСОБА_11.
У касаційному поданні порушується
питання про скасування ухвали
апеляційного суду у зв'язку з неправильним застосуванням
кримінального закону та істотним порушенням вимог кримінально-процесального
закону і направлення справи на новий апеляційний розгляд. На думку автора
подання, апеляційний суд безпідставно перекваліфікував дії ОСОБА_5 на ч. 1 ст. 396 КК України та виключив з
вироку посилання на скоєння злочину ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 у складі організованої
групи. Апеляційним судом не враховано, що група організована ОСОБА_3 мала чітку
ієрархаічну підпорядкованість, де він здійснював загальне керівництво та
планування. Зазначається, що ОСОБА_5 брав участь у скоєнні злочинів у складі
зазначеної групи. Крім того, апеляційний суд, мотивуючи своє рішення щодо
виключення кваліфікуючої ознаки - здійснення злочину у складі організованої
групи, помилково вказав, що диспозиція та санкція ч. 3 ст. 215-3 КК України
(1960 року) не передбачає кваліфікуючу ознаку - здійснення злочину у складі
організованої групи та додаткове покарання - конфіскацію майна. Також суд не
мотивував своє рішення щодо перекваліфікації дій ОСОБА_5 та виключення
кваліфікуючої ознаки - вчинення злочину у складі організованої групи та не
вказав, на підставі яких доказів дійшов
до таких висновків. Крім того, апеляційний суд не виключив з мотивувальної
частини вироку посилання суду першої інстанції на скоєння ОСОБА_5 злочинів у
скоєнні організованої групи.

У касаційних скаргах:

засуджений ОСОБА_1 порушує питанні
про зміну судових рішень та просить пом'якшити призначене покарання ,
застосувавши ст. 69 КК України. Просить перекваліфікувати його дії з ч. 4 ст.
187 КК України (2001 року) на ч. 2 ст. 142 КК України (1960 року), з ч. 3 ст.
215-3 КК України (1960 року) на ч. 3 ст. 289 КК України (2001 року). На його думку,
кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 263 КК України є зайвою, оскільки ч. 2 ст.
142 КК України (1960 року) передбачає наявність зброї і додаткової кваліфікації
не потребує;

засуджений ОСОБА_3 порушує питання
про скасування судових рішень та закриття справи за відсутністю в його діях
складу злочину. Посилається на неповноту та однобічність у дослідженні обставин
справи;

засуджений ОСОБА_4 порушує питання
про скасування судових рішень. Зазначає, що інкриміновані злочини не вчиняв;

засуджений ОСОБА_2 порушує питання
про зміну судових рішень та просить пом'якшити покарання, посилаючись на
стан здоров'я та щире каяття. На його думку,
судом не враховані всі пом'якшуючі
обставини.

Заслухавши доповідача, прокурора,
яка підтримала касаційне подання, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
касаційних подання та скарг, колегія суддів вважає, що подання підлягає
задоволенню у повному обсязі, а касаційні скарги слід задовольнити частково.

Відповідно до вимог ст. 398 КПК
України підставою для скасування чи зміни вироку, ухвали чи постанови є,
зокрема, істотне порушеннякримінально-процесуального закону, неправильне
застосування кримінального закону та невідповідність висновків суду фактичним
обставинам справи.

Як убачається з матеріалів справи,
апеляційний суд перекваліфіковуючи дії ОСОБА_5
з ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 357 КК України (2001 року), ч. 3 ст. 215-3, ч.
2 ст. 142 КК України (1960 року) на ч. 1 ст. 396 КК України (2001 року), не врахував показання самого засудженого
ОСОБА_5, який не заперечував, що їздив разом з ОСОБА_3 на автомобілі “Жигулі”
на трасу зустрічати автомашину, бачив форму працівників міліції, зброю, їхав за
автомобілем МАЗ, знав, що його зупинять пасажири автомобіля “Рено” (т. 5, а.с.
236, 237). Також суд не дав належної оцінки показанням засудженого ОСОБА_3 про
те, що ОСОБА_5 була поставлена задача по підшуканню та відстеженню на трасах
Скадовського та Цюрупинського районів Херсонської області транспортних
вантажних засобів, а також спостереження за трасою для попередження учасників
групи при можливому з'явленні
працівників ДАІ (т. 5, а.с. 120-122). Суд не мотивував своє рішення щодо
перекваліфікації дій ОСОБА_5 на ч. 1 ст. 396 КК України (2001 року) та не
вказав на підставі, яких доказів він дійшов до таких висновків і чому відкинув
інші докази.

Викликає сумнів і правильність
виключення з вироку щодо ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 кваліфікуючої
ознаки - скоєння злочину в складі організованої групи за ч. 3 ст. 215-3 КК
України (1960 року), а їх дії кваліфіковано як скоєння злочину за попередньою
змовою осіб та у зв'язку із цим незастосування додаткової міри покарання у виді
конфіскації майна, оскільки ч. 3 ст. 215-3 КК України (1960 року) в редакції
Закону України від 21.09.2000 року передбачає вказану кваліфікуючу ознаку та додаткове
покарання у виді конфіскації майна.

Апеляційний суд не мотивував своє
рішення щодо виключення з вироку посилання на скоєння ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 злочину у складі організованої групи.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню, а справа направленню
на новий апеляційний розгляд, в ході якого слід розглянути справу з дотриманням
вимог чинного законодавства.

Доводи у скаргах засуджених
ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 можуть бути перевірені в ході нового
апеляційного розгляду справи.

При цьому, необхідно звернути увагу
на клопотання засудженого ОСОБА_2, яке було подано 23.11.2006 року, про його
участь у розгляді справи апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 394-396 КПК
України, колегія суддів

у х в а л и л
а :

касаційне подання прокурора, який
брав участь у розгляді справи, задовольнити у повному обсязі, а касаційні
скарги засуджених ОСОБА_1 ОСОБА_2
ОСОБА_3, ОСОБА_4 - частково.

Ухвалу апеляційного суду
Херсонської області від 28 листопада 2006 року щодо ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 скасувати, а справу направити на новий апеляційний
розгляд в апеляційний суд Херсонської області.

Судді:

А.І. Редька В.Г. Жук М.Ю. Лавренюк