Справа № 1-35/11
Провадження № 1/0285/3/15
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 травня 2015 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Новоград-Волинський кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 367 КК України, -

встановив:
В провадженні Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області знаходиться кримінальна справа по обвинуваченню ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 367 КК України.

Під час попереднього розгляду справи захисник підсудного ОСОБА_5 . ОСОБА_4 заявила клопотання про повернення кримінальної справи на додаткове розслідування, оскільки по справі залишилися нез`ясовані обставини, які мають істотне значення та позбавляють суд можливості прийняти правильне рішення по суті справи, а також виявлено ряд істотних суперечностей у зв`язку з порушенням органами досудового слідства кримінально-процесуального закону, неповнотою та однобічністю досудового слідства, які не можуть бути усунуті в судовому засіданні, що фактично унеможливлює ухвалення судом законного та обґрунтованого рішення.

Прокурор в судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання.

Вислухавши думку учасників процесу, оглянувши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Розгляд даної кримінальної справи Новоград-Волинським міськрайонним судом було розпочато 06.11.2007 р. (т. 20 а.с. 72). 15.10.2014 р. у зв`язку з вибуттям головуючого судді ОСОБА_6 було проведено повторний автоматичний розподіл даної кримінальної справи.

Відповідно до ст. 258 КПК України (1960 р.) якщо зі складу суду вибуває головуючий, розгляд справи відкладається, головуючий повинен бути замінений іншим суддею, і розгляд справи розпочинається спочатку.

За змістом п. 11 Постанови Пленуму ВСУ № 6 від 30.05.2008 року «Про практику застосування кримінально-процесуального законодавства при попередньому розгляді кримінальних справ у судах першої інстанції» виходячи зі змісту статті 249-1 КПК України (1960 р.) повернення справи прокурору для усунення виявлених суттєвих порушень вимог статей 228-232 КПК України (1960 р.) може мати місце як за клопотанням учасників процесу, так і за ініціативою судді, але таке повернення справи можливе лише на стадії попереднього розгляду кримінальної справи (глава 23 КПК України 1960 року).
Після виконання вимог глави 25 КПК України (1960 р.) оголошено про початок судового слідства, зачитано обвинувальний висновок та судом прийняте рішення про повернення до стадії попереднього розгляду справи.

Відповідно до обвинувального висновку, який затверджений 15.05.2006 року та складений відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_5 ОСОБА_12 обвинувачуються в тому, що будучи службовою особою неналежно виконував свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них в ході реалізації активів платників податків СП «Баранівський хлібзавод РСС», що спричинило тяжкі наслідки та в тому що будучи службовою особою вніс до офіційного документу - заявки доручення про продаж активів СП «Баранівський хлібзавод РСС» завідомо неправдивих відомостей, що спричинило тяжкі наслідки.

Згідно вимог ст. 16-1 КПК України (1960 р.), а саме щодо того, що здійснення обвинувачення в суді покладається на прокурора, а суд, залишаючись об`єктивним і неупередженим, має створити необхідні умови для виконання сторонами захисту та обвинувачення їхніх процесуальних обов`язків та здійснення наданих їм прав, розглянути кримінальну справу і постановити відповідне рішення. Тобто при розгляді кримінальної справи суд не вправі перебирати на себе функції обвинувачення чи захисту.
Прокурором було у повному обсязі оголошено обвинувальний висновок. Так, відповідно до ст. 64 КПК України (1960 р.) доказуванню в кримінальній справі підлягають зокрема подія злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину), винність обвинуваченого у вчиненні злочину, характер і розмір шкоди, завданої злочином, а пред`явлене обвинувачення, згідно зі ст. 132 КПК України, має бути конкретним і містити дані про час, місце та інші обставини вчинення злочину, оскільки особа має право знати, в чому саме вона обвинувачується і захищатися від пред`явленого їй обвинувачення.
Дані положення випливають також із п. (а) ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 р., згідно якого кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.
Разом з тим, ці вимоги процесуального закону органами досудового слідства не дотримані, всупереч вимог ст. 64 КПК України (1960 р.) належним чином не встановлено обставини, що підлягають доказуванню у даній кримінальній справі, обвинувачення не відповідає вимогам ст.132 КПК України (1960 р.) ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, є неконкретним та суперечливим.
В обвинуваченні особи в службовій недбалості у формі неналежного виконання службовою особою своїх службових обов`язків повинні бути зазначені дії, які службова особа виконала, але неналежним чином, а саме : не відповідно до вимог закону, іншого нормативно-правового акту вимогами якого вона повинна була керуватися, або відповідно до зазначених вимог, проте неякісно, неточно, неповно, несвоєчасно, поверхово, у протиріччі з установленим порядком і тією обстановкою, що склалася, тощо.
З диспозиції ст. 367 КК України випливає, що в обвинуваченні повинно бути чітко визначено характер та обсяг службових обов`язків, а також належний порядок їх здійснення відповідно до компетенції службової особи та реальної обстановки, у якій вона виконує свої службові обов`язки.
В оголошеному обвинувальному висновку такі обставини не зазначені, не зазначений нормативний акт, яким визначається компетенція ОСОБА_5 як службової особи, не зазначено коло його службових обов`язків, не зазначено які конкретні обов`язки й у якому порядку ОСОБА_5 повинен був виконати; не зазначено, у чому саме виявилися допущені ОСОБА_5 порушення службових обов`язків та які наслідки спричинили саме ці порушення.

В обвинувальному висновку стосовно ОСОБА_5 вказано, що він будучи начальником Баранівської МДПІ неналежно виконував свої службові обов`язки внаслідок недбалого ставлення до них в ході процедури реалізації активів платника податків СП «Баранівський хлібозавод РСС», внаслідок чого були спричинені тяжкі наслідки у вигляді матеріальної шкоди вказаному платнику податків на «вказану суму». При цьому, обвинувальним висновком не зазначені обов`язкові ознаки об`єктивної сторони злочинів передбачених ч. 2 ст. 366, ч.2 ст. 367 КК України, а саме не персоніфікований та не обґрунтований факт заподіяння тяжких наслідків, його матеріальний вираз не вказано.
Обвинувальний висновок відносно обвинувачення ОСОБА_5 не відповідає вимогам кримінально-процесуального законодавства, є неконкретним та суперечливим, з його змісту незрозуміло суть пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення.
Зокрема, на арк. 6-7 обвинувального висновку зазначено, що службові особи Баранівської МДПІ, а саме ОСОБА_5 , який здійснював загальне керівництво Баранівської МДПІ в силу покладених на нього службових обовязків, ОСОБА_11 , який безпідставно взяв на себе виконання функцій податкового керуючого СП «Баранівський хлібозавод РСС», та ОСОБА_13 , яка в силу покладених на неї службових обовязків зобовязана була здійснювати дії з контролю діяльності ОСОБА_11 , неналежно виконуючи свої службові обовязки через несумлінне до них ставлення, склавши заявку-доручення на продаж активів СП «Баранівський хлібозавод РСС», самоусунулись від виконання покладених на них функцій з подальшої підготовки активів до продажу, не забезпечили зі свого боку здійснення контролю за законністю дій ПП "Петан", якому вказане майно було передано на реалізацію, А вже на арк.51 обвинувального висновку йде посилання на п.1.2.1 угоди б/н від 19.02.2004 р., укладеної між Баранівською МДПІ та ПП «Петан», щодо обовязковості додатків до заявки-доручення, з аналізу тексту даної угоди слідство приходить до висновку, що додаткові документи до заявки доручення в Баранівській МДПІ надані не були і що заявки, які надані виконавцю без відповідних документів, вважаються недійсними та не підлягають реєстрації на уповноважених біржах, а майно, вказане у цих заявках, вважається таким, що не передане на реалізацію.
В обвинувальному висновку органи досудового слідства вказують на відсутність будь яких юридичних підстав для проведення продажу активів платника податків СП «Баранівський хлібозавод РСС» на підставі заявки-доручення від 19.03.2004 р. складення якої спільними діями з іншими працівниками Баранівської МДПІ шляхом вчинення службового підроблення та через неналежне виконання своїх службових обов`язків ОСОБА_5 ставиться йому у вину(а.о.в. 51, 127) що суперечить один одному.
З даного обвинувального висновку неможливо встановити час та період вчинення злочину ОСОБА_5 як за ч. 2 ст. 366 так і за ч. 2 ст. 367 КК України.
Крім того обвинувальний висновок складений відносно шести осіб, а до кримінальної відповідальності притягується один ОСОБА_5 .
Вищевказане свідчить про неконкретність та суперечливість висунутого відносно ОСОБА_5 обвинувачення, що істотно порушує його право на захист, оскільки саме обвинувальний висновок визначає межі судового розгляду відповідно до ст. 275 КПК України (1960 р.).
З огляду на викладене, органом досудового слідства в обвинуваченні не наведені обставини, що підлягають доказуванню у відповідності до п.1, 2 ст. 64 КПК України (1960 р.).

За змістом положень Постанови Пленуму ВСУ № 6 від 30.05.2008 року суттєвими порушеннями при складанні обвинувального висновку є порушення які виключають можливість здійснення обвинуваченим свого захисту і можливість прийняття судом законного рішення у справі з урахуванням такого обвинувального висновку. Зокрема, такі порушення мають місце у випадках, коли в обвинувальному висновку містяться положення, що суперечать одне одному, обвинувачення, викладене в обвинувальному висновку, є неконкретним.

Згідно ст. 228 КПК України (1960 р.) прокурор, одержавши від слідчого справу з обвинувальним висновком, зобов`язаний перевірити її, зокрема: чи додержано органами дізнання або досудового слідства всіх вимог цього Кодексу, чи додержано вимог закону при складанні обвинувального висновку. Прокурором такі вимоги закону дотримані не були.

Відповідно до ст. 249-1 КПК України (1960 р.) суддя своєю постановою повертає справу прокурору у разі, якщо прокурором були суттєво порушені вимоги статей 228-232 цього Кодексу, для усунення виявлених порушень.

Керуючись 249-1 КПК України (1960 р.) суд,

постановив:
Клопотання захисника підсудного ОСОБА_5 ОСОБА_4 про повернення кримінальної справи на додаткове розслідування задовольнити частково.

Кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 367 КК України повернути прокурору Житомирської області для виконання вимог ст. 228-232 КПК України (1960 року) - в решті вимог відмовити.

На постанову може бути подана апеляція до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд протягом семи днів з моменту оголошення.

Головуючий: ОСОБА_1