Справа №784/1182/13 23.04.2013 26.03.2013 23.04.2013
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
провадження № 11-кп/784/29/13 Головуючий у 1-й інстанції:
Категорія: ст.186 ч.2 КК України Доповідач: Хомік І.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2013 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Хоміка І.М.

суддів: Маркової Т.О., Рудяка А.В.,

при секретарі: Дубовій К.Г.,

за участю прокурора : Краснікової К.Г.

обвинуваченого: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляцією прокурора на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 06.02.2013 року, яким

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець с. Куцуруб Очаківського району Миколаївської області, громадянин України, з середньою освітою, не працюючий, не одружений, проживає в АДРЕСА_1 раніше судимий:

- вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 09.02.2012 року за ч.1 ст.187 КК України до 6 місяців арешту; звільнився 11.05.2012 року - по відбуттю строку покарання.

- засуджений за ст. 186 ч.2 КК України з призначенням покарання на підставі ст.69 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі.

Згідно вироку суду ОСОБА_2 визнаний винним у тому, що 04.11.2012 року близько 23-00 год., перебуваючи на перетині вулиць Щорса та Одеське шосе в м. Миколаєві, реалізуючи злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, відкрито із застосуванням фізичного насильства, викрав у потерпілої ОСОБА_3 мобільний телефон марки «Самсунг Е-490» із встановленою в ньому сім-карткою оператора «Лайф». Вказаними діями ОСОБА_2 спричинив потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 500 грн.

В апеляційній скарзі прокурор прокуратури Центрального району м. Миколаєва Семещенко О.П., не оспорюючи висновків суду першої інстанції в частині доведеності обвинувачення, за яким ОСОБА_2 засуджений судом, вказує на неправильне застосування кримінального закону під час призначення покарання обвинуваченому, що призвело до безпідставного застосування положень ст.69 КК України та невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_2 злочину. Просить вирок Центрального районного суду м. Миколаєва в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_2 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

В апеляційній скарзі прокурор звертає увагу на безпідставність визнання судом першої інстанції під час призначення покарання обвинуваченому в якості обставин, що пом'якшує покарання, визнання вини та щире каяття, адже ОСОБА_2, будучи звільненим 11.05.2012 року за попереднім вироком суду, вже 04.11.2012 року вчинив тяжкий злочин, що, на думку апелянта, свідчить про стійке небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення і вказує на відсутність обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляцію та просив вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_2 покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, з'ясувавши думку обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляції та просив залишити вирок суду без змін, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляція прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Подія злочину, доведеність винуватості ОСОБА_2 в його вчиненні, кримінально-правова оцінка діяння за ст. 186 ч.2 КК України, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України не перевірялись, оскільки законність і обґрунтованість вироку в цій частині ніким з учасників процесу не оскаржувались.

Що стосується призначеного обвинуваченому покарання, то воно призначене у відповідності до вимог ст.ст. 65, 66 КК України. При вирішенні цих питань суд першої інстанції, і це прямо зазначено у вироку, з достатньою повнотою дослідив та врахував характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого, відомості про особу обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_2 раніше судимий, має не зняту і не погашену у свстановленому порядку судимість. Судом також враховано обставину, яка обтяжує покарання - негативна характеристика за місцем проживання. Крім того встановлено наявність обставин, що пом'якшують покарання - визнання вини, щире каяття, відшкодування завданого потерпілій збитку. Зазначене, на переконання колегії суддів, з урахуванням наявності кількох обставин, що пом'якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, а також зважаючи на молодий вік обвинуваченого та відсутність претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого з боку потерпілої, відповідно до ст.69 КК України надало суду обґрунтовані підстави для призначення ОСОБА_2 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.2 ст.186 КК України. Тим не менше, призначене обвинуваченому судом першої інстанції покарання, пов'язане з реальним його відбуванням, і є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

З приводу посилань прокурора в апеляційній скарзі на безпідставне визнання судом першої інстанції під час призначення покарання обвинуваченому такої пом'якшуючої покарання обставини, як щире каяття, то колегія суддів такі доводи прокурора вважає безпідставними, адже, на переконання колегії суддів, факт відшкодування завданого потерпілій збитку є нічим іншим, як проявом щирого каяття ОСОБА_2 у вчиненому.

З наведених вище підстав, апеляція прокурора не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляцію прокурора залишити без задоволення, а вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 лютого 2013 року стосовно ОСОБА_2 - залишити без зміни.

Головуючий:

Судді: