Ухвала

іменем україни

16 грудня 2014 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_3,

суддів ОСОБА_4, ОСОБА_5,

при секретарі ОСОБА_6,

за участю прокурора ОСОБА_7

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді провадження в суді апеляційної інстанції, на вирок Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 13 лютого 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 16 квітня 2014 року.

Вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 13 лютого 2014 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, раніше судимого - 18 листопада 2013 року Золотоніським міськрайонним судом за ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 309 КК України на 3 роки позбавлення волі, який ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 28 січня 2014 року був звільнений від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік, засуджено

за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 14 років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 18 листопада 2013 року більш суворим, ОСОБА_1 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 14 років.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 16 квітня 2014 року вирок суду щодо ОСОБА_1 залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_1 визнаний винним та засуджений за те, що він 23 серпня 2013 року біля 16 годин, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, знаходячись за місцем свого проживання в будинку АДРЕСА_1, з метою вбивства своєї матері, яка перебувала у безпорадному стані у зв'язку із тяжкою хворобою, наніс їй близько чотирьох ударів кулаком в обличчя, а потім, наступивши на горло, завдав ще декілька ударів ногою в область тулуба.

Від отриманих тяжких тілесних ушкоджень потерпіла ОСОБА_2 померла на місці пригоди.

В касаційній скарзі прокурор ставить питання про зміну судових рішень, посилаючись на те, що судами була допущена помилка при призначенні покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України. Звертає увагу на те, що покарання призначене попереднім вироком, від якого засудженого ухвалою апеляційного суду було звільнено від відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, слід виконувати самостійно.

Заслухавши доповідача, думку прокурора на підтримку касаційної скарги прокурора з підстав, викладених у ній, перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні злочину при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 115 КК України відповідає фактичним обставинам провадження та підтверджується зібраними доказами, які були оцінені за наслідками повного, всебічного й об'єктивного розгляду обставин провадження, і які у касаційній скарзі не оскаржуються.

У той же час перевіркою матеріалів провадження встановлено, що доводи касаційної скарги прокурора є обґрунтованими.

Зокрема, застосовуючи ч. 4 ст. 70 КК України і поглинаючи ОСОБА_1 призначені покарання, суд допустив неправильне застосування кримінального закону.

Як убачається із матеріалів провадження, ОСОБА_1 був засуджений вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 18 листопада 2013 року, а ухвалою Апеляційного суду Черкаської області 28 січня 2014 року був звільнений від відбування призначеного покарання за цим вироком на підставі ст. 75 КК України.

Проте до постановлення першого вироку ОСОБА_1 вчинив 23 серпня 2013 року інший злочин, за який його засуджено до реального відбування покарання у виді 14 років позбавлення волі.

Виходячи із системного аналізу правових норм слід зазначити, що особа, щодо якої було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першому провадженні інший злочин, за який засуджена до реального відбування покарання, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання покарань не допускається, і вироки мають виконуватись самостійно.

Апеляційний суд залишив дане порушення без уваги, а тому також постановив передчасне рішення про залишення вироку суду щодо ОСОБА_1 без зміни.

З урахуванням наведеного вирок та ухвала підлягають зміні у зв'язку із неправильним застосуванням кримінального закону при визначенні остаточно покарання ОСОБА_1 із виключенням рішення про призначення засудженому остаточного покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України.

З урахуванням наведеного, керуючись статтями 436,438 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 13 лютого 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 16 квітня 2014 року щодо ОСОБА_1 змінити.

Виключити рішення судів про призначення ОСОБА_1 остаточного покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України.

Вважати ОСОБА_1 засудженим за ч.1 ст. 115 КК України до покарання, призначеного судом, у виді позбавлення волі строком на 14 років.

Вирок Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 18 листопада 2013 року із змінами, внесеними ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 28 січня 2014 року, виконувати самостійно.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_4 ОСОБА_3 ОСОБА_5