АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/36/15 Справа № 189/1243/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровськ кримінальне провадження №0000550 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2014 року щодо

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

який народився в смт.Володарське

Володарського району Донецької області,

проживає за адресою

АДРЕСА_1 ,

відносно якого ухвалено обвинувальний вирок за ч.2 ст.185 КК України,

за участю прокурора - ОСОБА_7

обвинуваченого - ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

З апеляційною скаргою до суду апеляційної інстанції звернувся обвинувачений ОСОБА_6 з вимогою скасувати вирок Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2014 року щодо нього з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та призначення занадто суворого покарання, а кримінальне провадження направити прокурору для проведення досудового розслідування.

Вироком суду ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано не відбуте покарання за вироком Покровського районного суду Дніпропетровської області від 08 січня 2014 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу обвинувачений зазначає, що вирок суду є незаконним, оскільки суд не прийняв до уваги, що велосипед дав йому потерпілий поїхати до магазину, де по дорозі у велосипеда відпало колесо, внаслідок чого він був змушений залишити велосипед у знайомого та забув про нього. Просить звернути увагу на те, що він не користувався велосипедом, не продавав його. Потерпілий до нього претензій майнового та морального характеру не мав. Вважає, що матеріали кримінального провадження щодо нього сфальсифіковані слідством, а судом призначено занадто суворе покарання, при призначенні якого судом не враховано думку потерпілого, стан здоров`я обвинуваченого та його матері і дружини.

На апеляційну скаргу ОСОБА_6 прокурором, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, подано заперечення, в яких він просить вирок суду залишити без змін, а апеляцію без задоволення.

Потерпілим ОСОБА_8 подано клопотання про закриття провадження по справі за примиренням з обвинуваченим.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що 04 липня 2014 року близько 14 години 10 хвилин, знаходячись в будинку ОСОБА_8 , розташованому за адресою АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу, скориставшись відсутністю власника, з приміщення коридору вказаного будинку таємно, повторно викрав велосипед марки «Україна» вартістю 399грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду в зазначеному розмірі.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу в частині скасування вироку, просив закрити кримінальне провадження з підстав його примирення з потерпілим або застосувати ст.75 КК України і звільнити його від відбування призначеного покарання, прокурора ОСОБА_9 , яка вважала судове рішення законним та обґрунтованим, призначене обвинуваченому покарання справедливим та необхідним для виправлення обвинуваченого, а клопотання потерпілого про закриття кримінального провадження вважала безпідставним, перевіривши матеріали кримінального провадження разом з доводами апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає задоволенню частково.

Як вбачається з вироку, суд перевірив обґрунтованість пред`явленого обвинувачення та дав відповідну оцінку доказам по провадження. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи і обґрунтовані на досліджених судом доказах.

Доводи обвинуваченого з приводу відсутності в його діях складу злочину, бо він велосипедом не користувався та нікому його не продавав, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки велосипед, який належав ОСОБА_8 , обвинувачений ОСОБА_6 незаконно безоплатно вилучив у потерпілого поза волею останнього, що підтвердив під час судового розгляду кримінального провадження потерпілий ОСОБА_8 . Який зазначив, що коли він повертався додому то побачив, як ОСОБА_6 котить по вулиці його велосипед, та став телефонувати до міліції.

Твердження обвинуваченого щодо відсутності в його діях складу інкримінованого кримінального правопорушення, через те, що він викраденим велосипедом не користувався та його не продав є хибними, оскільки склад злочину, передбачений ч.2 ст.185 КК України є закінченим з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним, в тому числі і залишити його будь-де.

Обставини скоєння злочину не заперечував і ОСОБА_6 , визнавши свою вину та пояснивши суду, що він таємно, без дозволу потерпілого взяв велосипед, на якому попрямував до с.Катеринівка, та внаслідок пошкодження колеса залишив велосипед на подвір`ї домоволодіння ОСОБА_10 .

Під час проведення слідчого експерименту обвинувачений ОСОБА_6 добровільно в присутності понятих вказав на будинок та місце, звідки він здійснив крадіжку велосипеда, після чого обвинувачений попрохав всіх учасників слідчої дії проїхати на АДРЕСА_3 , де він вказав на подвір`я, де залишив викрадений велосипед.

Колегія суддів вважає, що висновки суду відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а дії обвинуваченого за ч.2 ст.185 КК України кваліфіковані правильно, оскільки обставини скоєння злочину та вина обвинуваченого підтверджені показами свідка ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_8 , даними протоколу огляду велосипеда «Україна», експертною оцінкою вартості велосипеда.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 , що при призначенні покарання судом не враховано, що завдана ним шкода потерпілому відшкодована та думку потерпілого, який претензій матеріального характеру до нього не мав, колегія суддів вважає необґрунтованою, оскільки завдана матеріальна шкода потерпілому відшкодована шляхом вилучення та повернення викраденого майна власнику, а думку потерпілого враховано при призначенні покарання, як і щире каяття в скоєному в суді першої інстанції, про що зазначено у вироку суду.

Також судом при призначенні покарання ОСОБА_6 враховано вимоги ст.65 КК України, а саме: ступінь тяжкості скоєного злочину, який згідно ст.12 КК України відноситься до злочинів середньої ступеню тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який у скоєному щиросердечно розкаявся, утриманців немає, раніше неодноразово судимий, злочин скоїв в період звільнення від відбування покарання за вироком Покровського районного суду Дніпропетровської області від 08 січня 2014 року, враховано думку потерпілого, який не наполягав на призначенні суворого покарання та вказав, що претензій матеріального та морального характеру не має.

Згідно вимог ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Тому суд вірно обрав вид покарання ОСОБА_6 - позбавлення волі та призначив покарання за сукупністю вироків, частково приєднавши до призначеного покарання за ч.2 ст.185 КК України не відбуту частину покарання за попереднім вироком.

Вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 злочину в період звільнення від відбування покарання за вироком суду, є перешкодою для повторного застосування відносно нього ст.75 КК України.

Суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про відсутність підстав для застосування, при призначенні покарання обвинуваченому, також і ст.69 КК України.

Однак, враховуючи клопотання потерпілого щодо закриття кримінального провадження за примиренням сторін, повернення викраденого у потерпілого майна, колегія суддів прийшла до висновку, що призначене ОСОБА_6 покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та вважає за можливе зменшити строк призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за сукупністю вироків, змінивши вирок суду в частині призначеного покарання.

Відповідно до вимог ч.1 ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Щодо доводів обвинуваченого ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження за примиренням з потерпілим, а також клопотання потерпілого щодо цього, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно вимог ст.46 КК України особа, яка вперше вчинила злочин невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Доводи потерпілого щодо закриття кримінального провадження на підставі ст.46 КК України у зв`язку з примиренням винного з потерпілим є безпідставними, оскільки обвинувачений скоїв умисний злочин середньої тяжкості.

Керуючись ст.ст.405,407, 419 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Вирок Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2014 року щодо ОСОБА_6 змінити в частині призначеного покарання.

Зменшити покарання, призначене ОСОБА_6 за ст.71 КК України за сукупністю вироків, до 4 років 2 місяців позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її ухвалення, а обвинуваченим ОСОБА_6 в той же строк з дня вручення копії ухвали.

Судді