УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №295/7709/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.263 ч.1 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2015 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
підозрюваного ОСОБА_7
його захисника адвоката ОСОБА_8
23.05.2015 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.
Слідчий СВ Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області ОСОБА_9 звернувся в суд з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 .
Ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 25 травня 2015 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Обрано щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 з 20:00 год. до 07:00 год. до 21 липня 2015 року, з покладенням на підозрюваного ОСОБА_7 обов`язків: прибувати до слідчого СВ Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області за викликом; не відлучатися за межі Бердичівського району Житомирської області без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання.
В апеляційній скарзі прокурор, не погоджуючись з прийнятим судом рішенням, просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою обрати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою. Посилається, що слідчий суддя, розглядаючи клопотання не врахував тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_7 у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, те, що підозрюваного затримано під час вчинення ним тяжкого злочину та тих обставин, що останній не працює та проживає в місті Бердичів, хоча правопорушення було вчинено на території м.Житомира. Вважає, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжувати вчиняти кримінальне правопорушення у вчиненні якого підозрюється. На підставі наведеного апелянт вважає, що наявність ризиків, визначених законом, повністю підтверджена, що свідчить про те, що застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного.
В запереченнях, які надійшли від захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_8 , останній просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, вважаючи її законною та обґрунтованою, а апеляцію прокурора без задоволення.
Заслухавши доповідь судді, прокурора та слідчого, які підтримали подану апеляційну скаргу з вищевказаних підстав, підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, допитавши за ініціативою сторони захисту свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , дослідивши надані захисником додаткові документи, що характеризують особу підозрюваного, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім тяжкості покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, повинні бути враховані вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків в місті його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей тощо.
При цьому, відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього кодексу.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, відмовляючи у застосуванні відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя ретельно дослідив всі обставини, які враховуються при обранні запобіжного заходу, передбачені ч.1 ст.178 КПК України.
При цьому обґрунтовано врахував, що про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, щодо ОСОБА_7 свідчить зміст протоколів огляду місця події та обшуку, допиту свідків та інших матеріалів кримінального провадження, а про наявність ризику вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення, те, що ОСОБА_7 раніш притягувався до кримінальної відповідальності, не працює, не має постійного джерела доходу.
Разом з тим, судом першої інстанції було підставно відмовлено у визнанні існування таких ризиків, про які йшлось в поданні слідчого, як можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування, здійснення ним незаконного впливу на свідків кримінального правопорушення, оскільки слідчим та прокурором зазначені обставини належним чином доведені не були.
В судовому засіданні апеляційної інстанції прокурор та слідчий пояснили, що про можливий вплив підозрюваного на учасників кримінального правопорушення, може свідчити той факт, що низка свідків, допитаних одразу після затримання підозрюваного, в подальшому при спілкуванні із засобами масової інформації, змінили свої свідчення.
Проте, на думку колегії суддів, такі доводи є лише припущенням сторони обвинувачення, оскільки будь-яких доказів про те, що зміна свідчень є наслідком незаконного впливу саме з боку підозрюваного, слідчим та прокурором не надано. До того ж, за змістом їх пояснень в суді апеляційної інстанції, повторний допит зазначених свідків з метою з`ясування їх відношення до раніш наданих органам досудового слідства показань не проводився, про можливу зміну показань зазначеними особами прокурору та слідчому відомо лише з засобів масової інформації, тобто з непроцесуальних джерел.
Не надано стороною обвинувачення й будь-яких доказів, які б свідчили про те, що підозрюваний має намір переховуватися від органів досудового розслідування. За поясненнями слідчого та прокурора підозрюваний свої процесуальні обов`язки виконує в повному обсязі, випадків його неявки для проведення слідчих дій або порушення тих обов`язків, які були покладені на нього судом при застосуванні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, не встановлено.
Отже, посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового слідства та суду або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином під загрозою тяжкості покарання, є непереконливими, та не знайшли свого підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.
З огляду на наведене, та з врахуванням того, що з матеріалів судового провадження, пояснень сторін кримінального провадження, показань свідків, допитаних в суді першої та апеляційної інстанції, вбачається, що підозрюваний хоча раніш й притягувався до кримінальної відповідальності, але судимість є погашеною, він має постійне місце проживання, позитивно характеризується, страждає низкою хронічних хвороб, є активістом низки громадських організацій, неодноразово брав участь у формуванні допомоги бійцям в зону АТО, що на його утриманні знаходиться батько - ОСОБА_12 , 1937 року народження, який також хворіє низкою серцево-судинних хвороб, підстав вважати, що застосований судом першої інстанції запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не зможе запобігти встановленому слідчим суддею ризику вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення, та забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, колегія суддів не вбачає.
З огляду на наведене, висновок слідчого судді, про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_7 тримання під вартою, яке є винятковим запобіжним заходом, на думку колегії суддів, є обґрунтованим.
З урахуванням вищевказаних обставин в їх сукупності, колегія суддів прийшла до переконання, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, тому підстави для її скасування чи зміни відсутні.
На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 422 КПК України, колегія суддів, -
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили після оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді