Дата документу Справа № 318/33/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/763/15
Єдиний унікальний № 318/33/15-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. ст. 15 ч. 2, 185 ч. 2 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 квітня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001015 відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кам`янка-Дніпровська Запорізької області, громадянина України, з середньою освітою, маючого на утриманні малолітню дитину, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 14.01.2004 року Кам`янсько-Дніпровським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців з іспитовим строком 1 рік;

2) 25.08.2004 року Кам`янсько-Дніпровським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі. 25.09.2007 року звільнений за відбуттям покарання;

3) 30.10.2008 року Кам`янсько-Дніпровським районним судом за ч. 2 ст. 296, ст. 198 КК України до 3 років позбавлення волі. 10.05.2013 року звільнений за відбуттям покарання;

4) 17.09.2014 року Кам`янсько-Дніпровським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком 1 рік 6 місяців з іспитовим строком 1 рік 6 місяців;

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України;

за участю прокурора ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 02 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 посилаючись на суворість покарання зазначає, що вину у вчиненні злочину визнав повністю, у скоєному розкаявся, має на утриманні мати-пенсіонерку, вчинив злочин внаслідок тяжкого матеріального становища, оскільки не працює, а на його утриманні перебуває малолітня дитина, 2014 року народження, якій потрібні були ліки через наявність захворювання та перебування у лікарні, мати якої від неї відмовилась, а також викрала грошові кошти виділені державою на утримання дитини, внаслідок чого стосовно неї порушено кримінальне провадження та питання щодо позбавлення батьківських прав. Тому, враховуючи, що внаслідок призначення йому реальної міри покарання, його малолітня дитина буде передана під нагляд відповідних органів, просить звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням або знизити міру покарання.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги, в судових дебатах: захисника та обвинуваченого, зокрема в останньому слові, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу, колегія суддів перевіривши матеріали провадження та доводи скарги вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Вироком Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 02 лютого 2015 року ОСОБА_6 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України і призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України до призначеного покарання частково приєднане покарання, призначене за вироком Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 17.09.2014 року, і остаточно ОСОБА_6 призначено покарання у виді 1 року 7 місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ухвалено обчислювати з 12.12.2014 року. Захід забезпечення кримінального провадження до набрання вироком законної сили у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , залишено без змін.

Вирішена доля речових доказів.

Також вказаним вироком засуджено ОСОБА_9 , стосовно якого вирок не оскаржується.

Згідно вироку, 03.09.2014 року, приблизно о 00:00 годині, ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих спонукань, за попередньою змовою з ОСОБА_9 , за допомогою металевого прута зірвавши навісний замок, який був закріплений на паливному баку автомобіля марки МАЗ 54322, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та який знаходився біля території домоволодіння АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу, таємно, умисно, повторно, намагались викрасти 60 літрів дизельного палива, вартістю 12 гривень 83 копійок за один літр, проте, виконавши всі необхідні дії для завершення кримінального правопорушення, свій злочинний намір до кінця не довели, по причинам, що не залежать від їх волі, оскільки ОСОБА_9 було затримано ОСОБА_10 , а ОСОБА_6 зник з місця пригоди.

Винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, при обставинах вказаних у вироку суду першої інстанції, підтверджується показаннями самого обвинуваченого в судовому засіданні, де він повністю визнавав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, а тому, враховуючи позицію обвинуваченого та відсутність заперечень з боку інших учасників судового провадження, місцевий суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин провадження, які ніким не заперечувалися, у тому числі і обвинуваченим.

Судом першої інстанції дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про застосування до нього ст. 75 КК України є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судом при призначенні покарання ОСОБА_6 , вищенаведені вимоги закону України про кримінальну відповідальність дотримано. Зокрема, районним судом враховано ступінь суспільної небезпечності, тяжкість і характер злочину, що належить до категорії злочинів середньої тяжкості, обставини, що пом`якшують покарання визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, дані про обвинуваченого ОСОБА_6 , який має на утриманні малолітню дитину, за місцем проживання характеризується посередньо.

На думку колегії суддів, взявши до уваги наведені обставини, суд обґрунтовано призначив покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України мінімальне покарання передбачене санкцією цієї частини статті Закону.

За змістом ст. 75 КК України звільнення особи від відбування призначеного покарання з випробуванням можливе лише у тому випадку, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі не більше п`яти років дійде висновку про можливість виправлення засудженого без реального відбування призначеного покарання.

На думку колегії суддів, з урахуванням тяжкості злочину, даних про особу обвинуваченого, який вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, раніше був неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, до нього вже застосовувалась ст. 75 КК України, що свідчить про відсутність наміру стати на шлях виправлення та неможливість досягнення мети покарання без реального відбування покарання, визначене районним судом покарання у виді позбавлення волі є необхідним та достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення нових злочинів як ним, так і іншими особами, у зв`язку з чим підстави для пом`якшення покарання ОСОБА_6 за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та застосування відносно нього ст. 75 КК України відсутні, у тому числі у зв`язку з тим, що він має на утриманні мати-пенсіонерку та вчинив злочин внаслідок тяжкого матеріального становища.

Згідно до п. 4 ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції може змінити вирок, якщо така зміна не погіршує становище обвинуваченого.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання в разі, коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складенні призначених покарань, не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, вироком Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 17.09.2014 року ОСОБА_6 було засуджено за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком 1 рік 6 місяців з іспитовим строком 1 рік 6 місяців.

Однак до постановлення цього вироку ОСОБА_6 вчинив інший злочин, передбачений ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, за який його було засуджено вироком у даному провадженні, з призначенням покарання у виді позбавлення волі, що належить відбувати реально.

За таких обставин застосування ч. 4 ст. 70 КК України є неприпустимим, а вироки Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 17.09.2014 року та Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 02.02.2015 року щодо обвинуваченого ОСОБА_6 підлягають самостійному виконанню.

З урахуванням наведеного, рішення районного суду про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України підлягає виключенню з вироку.

Крім того, колегія суддів, в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України, не вбачає правових підстав для прийняття рішення на користь обвинуваченого ОСОБА_9 , в інтересах якого апеляційні скарги не надходили, оскільки вирок місцевого суду по відношенню до нього, є законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 408 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Камянсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 02 лютого 2015 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 змінити.

Виключити з вироку рішення суду про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України.

Вважати ОСОБА_6 засудженим до покарання у виді позбавлення волі за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України строком на 1 (один) рік.

Вирок Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 17.09.2014 року щодо ОСОБА_6 виконувати самостійно.

У решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу її оголошення, а засудженими, які утримуються під вартою, в той самий строк, - з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4