Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Зубара В.В.,

суддів: Марчук
Н.О., Матієк Т.В.,

за участю прокурора Саленка І.В.,

розглянула в судовому засіданні 12
серпня 2014 року в м. Києві кримінальну
справу за касаційною скаргою
заступника прокурора Чернівецької
області на вирок Шевченківського
районного суду м. Чернівці від 02 жовтня
2013 року та ухвалу колегії суддів
судової палати у кримінальних справах
Апеляційного суду Чернівецької
області від 03 грудня 2013 року щодо
ОСОБА_1

Цим вироком, залишеним без зміни
ухвалою апеляційного суду,

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, такого, що

не має судимостей в силу ст. 89 КК

України,

засуджено за ч. 1 ст. 119 КК України із
застосуванням ст. 69 КК України до
покарання у виді обмеження волі на
строк 1 рік 6 місяців.

За вироком суду ОСОБА_1
визнано винуватим та засуджено за те,
що він 09 серпня 2012 року, працюючи
охоронцем магазину «Комфорт», що по
вул. Головна, 18 в м. Чернівці, та
знаходячись на своєму робочому місці -
на території літнього майданчика
даного магазину, висловив зауваження
ОСОБА_2, який перебував у стані
алкогольного сп'яніння. У результаті
чого між ними виникла словесна
суперечка, в ході якої ОСОБА_1 спробував
силоміць вивести ОСОБА_2 з території
майданчику, однак останній вчинив
спробу звільнитись, такі дії
засудженим були сприйняті як намагання
нанести йому удар. ОСОБА_1, діючи зі
злочинною недбалістю, штовхнув
потерпілого в обличчя, від чого
останній впав, вдарившись головою об
бетонне покриття та втратив
свідомість. Після чого засуджений
привів ОСОБА_2 до свідомості та за
допомогою сторонніх осіб допоміг
останньому покинути літній майданчик.
У результаті дій ОСОБА_1 потерпілий
отримав легкі та тяжкі тілесні
ушкодження, від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 року
помер.

У касаційній скарзі
прокурор, не погоджуючись із судовими
рішеннями, постановленим щодо ОСОБА_1,
через істотне порушення вимог
кримінально-процесуального закону,
неправильне застосування
кримінального закону та
невідповідність призначеного
покарання тяжкості злочинів та особі
засудженого внаслідок м'якості,
просить їх скасувати та направити
справу на новий судовий розгляд. Свої
вимоги прокурор мотивує тим, що
місцевий суд, з яким погодився й суд
апеляційної інстанції, не в повній мірі
врахував наслідки неправомірних дій
засудженого та не навів переконливих
підстав щодо можливості застосування
при призначенні міри покарання ОСОБА_1
положення ч. 1 ст. 69 КК України, оскільки
в матеріалах справи відсутні дані про
відшкодування ним шкоди та наявність
на утриманні неповнолітніх дітей, у
зв'язку з чим призначене покарання не
відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Крім того, прокурор посилається на
невідповідність ухвали апеляційного
суду вимогам ст. 377 КПК України (1960 року).

На касаційну скаргу
прокурора засудженим ОСОБА_1 подано
письмове заперечення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
прокурора про часткове підтримання
скарги та направлення справи на новий
апеляційний розгляд, перевіривши
матеріали справи, обговоривши доводи,
наведені в касаційній скарзі та
письмовому запереченні, колегія суддів
дійшла висновку, що вона не підлягає
задоволенню з огляду на таке.

Висновки суду про доведеність
винуватості ОСОБА_1 у вчиненні злочину
за обставин, викладених у вироку, та
правильність кваліфікації його дій за
ч. 1 ст. 119 КК України в касаційній скарзі
прокурором не оспорюються.

Щодо доводів касаційної скарги
прокурора про неправильне
застосування вимог кримінального
закону та м'якість призначеного
засудженому ОСОБА_1 покарання у зв'язку
з безпідставним застосуванням
положення ч. 1 ст. 69 КК України, то вони,
на думку колегії суддів, є
необґрунтованими.

За змістом ст. 65 КК України суд
призначає покарання, враховуючи
ступінь тяжкості вчиненого злочину,
особу винного та обставини, що
пом'якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути
призначене покарання, необхідне й
достатнє для її виправлення та
попередження нових злочинів.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 69 КК України
призначення основного покарання,
нижчого від найнижчої межі,
передбаченої законом за даний злочин,
або перехід до іншого, більш м'якого
виду основного покарання може мати
місце лише за наявності кількох
обставин, що пом'якшують покарання та
істотно знижують ступінь тяжкості
вчиненого злочину, з урахуванням особи
винного.

Як убачається з мотивувальної частини
вироку, місцевим судом, з яким
погодився й суд апеляційної інстанції,
при призначенні ОСОБА_1 покарання
враховані ступінь тяжкості вчиненого
злочину, відсутність обставин, що
обтяжують покарання, а також наявність
обставин, що пом'якшують покарання, та
дані про його особу, зокрема, повне
визнання вини, активне сприяння
розкриттю злочину, наявність на
утриманні двох неповнолітніх дітей та
онкохворої матері - інваліда 2 групи,
його незадовільний стан здоров'я,
відсутність претензій зі сторони
потерпілої як матеріального, так і
морального характеру, те, що він раніше
не судимий, працює, за місцем
проживання та роботи характеризується
позитивно, а також неправомірна
поведінка потерпілого ОСОБА_2 (а.с. 129-131,
140-147, 241-248).

Таким чином, суд першої інстанції, з
яким погоджується й колегія суддів,
призначаючи ОСОБА_1 покарання, вимог
статей 65 - 67 КК України не порушив, крім
того, обґрунтовано застосував
положення ст. 69 КК України, призначивши
покарання нижче від найнижчої межі,
передбаченої санкцією ч. 1 ст. 119 КК
України.

Призначене ОСОБА_1 покарання у виді
обмеження волі є необхідним і
достатнім для його виправлення та
попередження нових злочинів, підстав
визнати його надмірно м'яким, як про це
зазначено в касаційній скарзі
прокурора, колегія суддів не знаходить.

Перегляд справи в апеляційному порядку
здійснювався відповідно до вимог
кримінально-процесуального закону.

Ухвала апеляційного суду відповідає
вимогам ст. 377 КПК України (1960 року).

Істотних порушень
кримінально-процесуального закону, які
могли б вплинути на правильність та
обґрунтованість судових рішень, не
встановлено.

Керуючись статтями 395, 396 КПК України (1960
року), пунктами 11, 15 розділу XI
«Перехідні положення» Кримінального
процесуального кодексу України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора залишити
без задоволення, а вирок
Шевченківського районного суду м.
Чернівці від 02 жовтня 2013 року та ухвалу
колегії суддів судової палати у
кримінальних справах Апеляційного
суду Чернівецької області від 03 грудня
2013 року щодо ОСОБА_1 - без зміни.

С у д д і:

В.В. Зубар Н.О. Марчук Т.В. Матієк