АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/4942/14-к Номер провадження 11-кп/786/334/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 185 ч. 1 КК України С.Т.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 травня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого-судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю :

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

законного представника обвинуваченого ОСОБА_9

потерпілої ОСОБА_10

представника потерпілої ОСОБА_11

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтава кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000825, за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_10 та її представника ОСОБА_11 на вирок Крюківського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 10 березня 2015 року.

Цим вироком

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , раніше несудимий,

засуджений за ч.1 ст. 185 КК України на 1 рік позбавлення волі.

На підставі п.5 ч.2 ст. 105 КК України від призначеного покарання звільнений з застосуванням до нього примусового заходу виховного характеру у вигляді направлення його до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків на строк 1 рік на повне державне утримання.

Тимчасово, строком на 30 діб поміщено ОСОБА_8 до приймальника-розподільника для дітей УМВС України в Харківській області.

Відмовлено потерпілій ОСОБА_10 в задоволенні цивільного позову.

Судові витрати пов`язані з проведенням судової дактилоскопічної експертизи в сумі 196 грн. 50 коп. віднесено на рахунок держави.

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішена доля речового доказу.

За вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що на початку червня 2014 року, прийшов до домоволодіння АДРЕСА_2 , де попрохавши у ОСОБА_12 зарядний пристрій для мобільного телефону, скориставшись тим, що останній вийшов з кімнати, таємно викрав хрестик жіночий із жовтого металу масою 2,9 грами, належний потерпілій ОСОБА_10 .

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_10 та її представник ОСОБА_11 просять вирок суду скасувати в зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, вказують, що суд при однобоко дослідив докази по справі, не звернув уваги на наявність доказів вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та викрадення ним всіх золотих виробів згідно заяви потерпілої, окрім того, вказують, що судом безпідставно звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з застосуванням до нього примусового заходу виховного характеру. А тому просять ухвалити новий вирок, перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч.1 на ч.3 ст. 185 КК України та призначити покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 задовольнити в повному обсязі.

Інші учасники процесу вирок суду не оскаржували, а захисник ОСОБА_7 надав заперечення проти апеляційної скарги..

Заслухавши доповідь судді, потерпілу ОСОБА_10 та її представника ОСОБА_11 , які підтримали свою апеляційну скаргу, заперечення обвинуваченого, його захисника та законного представника проти її задоволення, думку прокурора, який просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Винуватість ОСОБА_8 у вчиненні крадіжки золотого хрестика за наведених у вироку обставин доведена і на заперечується в апеляційній скарзі.

Твердження в скарзі про неправильність визначення судом обсягу викраденого та кваліфікації дій обвинуваченого є безпідставними з огляду на таке.

Обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні визнав факт крадіжки у потерпілої золотого хрестика але свою винуватість у викраденні інших виробів з золота заперечив.

На підтвердження винуватості ОСОБА_8 у вчиненні крадіжки золотих виробів вартістю 57 420 грн. потерпіла та її представник посилаються на протокол огляду місця пригоди, речові докази та її заяву.

Вказані докази хоча і підтверджують винуватість обвинуваченого у крадіжці але не свідчать про обсяг викраденого ним майна, оскільки законним представником обвинуваченого виданий лише один золотий хрестик. Потерпіла будучі заявником про вчинений злочин у своїй заяві не зазначає хто саме вчинив крадіжку її майна.

Свідок ОСОБА_12 підтвердив лише факт перебування ОСОБА_8 у їх житлі з метою тимчасового використання зарядного пристрою до мобільного телефону але обставини та обсяг викрадання золотих виробів, що належать ОСОБА_10 , йому невідомі.

Свідок ОСОБА_13 пояснив в судовому засіданні, що обвинувачений повідомив йому про вчинення ним крадіжки але про обставини її здійснення не повідомляв.

Оцінивши зібрані по справі докази суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вчинення ОСОБА_8 лише крадіжки золотого хрестика та відсутність доказів його проникнення в житло з цією метою.

Наведені вище докази не дають підстав до висновку, що ОСОБА_8 вчинив крадіжку золотих виробів вартістю 57 420 грн., шляхом проникнення у житло.

Посилання в апеляційній скарзі на визнання ОСОБА_8 вказаних обставин під час досудового розслідування є недоречним, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Відповідно до ст. 105 КК України неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.
У цьому разі суд застосовує до неповнолітнього такі примусові заходи виховного характеру одним з яких є направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення, але на строк, що не перевищує трьох років. Умови перебування в цих установах неповнолітніх та порядок їх залишення визначаються законом.
Обвинувачений ОСОБА_8 вчинив злочин середньої тяжкості, вину визнав та щиросердно розкаявся, після вчинення злочину ОСОБА_8 будь-яких вчинків, які б свідчили про не бездоганність його поведінки не вчиняв, разом з тим, врахувавши його попередню нестабільну поведінку в навчальну закладі, суд дійшов обґрунтованого висновку про застосування до обвинуваченого заходів виховного характеру в виді направлення до спеціального навчального закладу, належно мотивувавши своє рішення.
Враховуючи на ведене підстав до скасування вироку колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст. 407, 413, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_10 та її представника ОСОБА_11 залишити без задоволення, вирок Крюківського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 10 березня 2015 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3