Справа № 357/6843/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/863/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 55 10.08.2015

УХВАЛА
Іменем України
10 серпня 2015 року м. Київ.
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6
обвинуваченого: ОСОБА_7
захисника: ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2015 року, -

в с т а н о в и л а:
Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2015 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Журавлиха, Ставищанського району, Київської області, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, призваного за мобілізацією 21.03.2014 року ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває у розпорядженні командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), сержанта запасу, не одруженого, має на утриманні неповнолітню доньку ІНФОРМАЦІЯ_3 , не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч.3 ст. 407 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 2 (два) роки.

На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком 1 (один) рік.

Відповідно до вироку, кримінальне правопорушення обвинуваченим було вчинено за наступних обставин.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_1 ) від 25.03.2014 року № 62 сержанта ОСОБА_7 , призваного 21.03.2014 року відповідно до мобілізаційного плану ІНФОРМАЦІЯ_2 , зараховано до списків особового складу частини та призначено на посаду головного сержанта взводу командира установки 1 зенітної ракетної батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону. А наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 20.10.2014 року № 190 (по стройовій частині) зараховано у розпорядження командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 , що дислокується по АДРЕСА_2 в АДРЕСА_3 . 07.03.2015 року відповідно до наказу №45-рс командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 сержанта ОСОБА_7 звільнено у запас з лав ЗС України за п. 4 Указу Президента України від 14.01.2015 року №15/2015 «Про часткову мобілізацію», а 21.04.2015 року наказом №110 (по стройовій частині) командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 його виключено із списків особового складу частини і всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Ставищенсько Таращанського ОРВК Київської області. Відповідно до вимог ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 125, 126 Статуту внутрішньої служби ЗС України та ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України під час проходження військової служби сержант ОСОБА_7 , як військовослужбовець ЗС України і достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентували його діяльність, 01.09.2014 року не з`явився вчасно на службу до військової частини польова пошта НОМЕР_1 та не з`являвся на неї без поважних причин до 20.04.2015 року, на строк тривалістю понад один місяць, проводячи час на власний розсуд за місцем свого проживання, не пов`язуючи його із виконанням обов`язків військової служби. 20.04.2015 року сержант ОСОБА_7 прибув до місця проходження служби в розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 .

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи кваліфікації вчиненого ОСОБА_7 злочину, зазначає, що вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання підлягає скасуванню через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

На думку апелянта, призначаючи покарання обвинуваченому, суд достатньою мірою не врахував, що інкримінований йому злочин належить до злочинів середньої тяжкості, під час його вчинення ОСОБА_7 діяв з прямим умислом та з метою тимчасово ухилитися від військової служби, не з`явився до військової частини та понад тривалого часу не вживав ніяких заходів для повернення на військову службу, аж до початку звільнення в запас (демобілізації) військовослужбовців.

При цьому, судом безпідставно визнано обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 те, що він раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, оскільки зазначені обставини не знижують суспільну небезпеку вчиненого злочину.

В зв`язку з цим прокурор просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник обвинуваченого посилається на те, що оцінивши в сукупності вся наявні в матеріалах справи докази та обставини, що були встановлені під час розгляду справи, суд першої інстанції законно та обґрунтовано дійшов висновку про те, що достатньою мірою для виправлення обвинуваченого та упередження скоєння нових злочинів є міра покарання з застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком. Тому просить вирок суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

прокурора, який апеляційну скаргу прокурора підтримав і просив її задовольнити;

обвинуваченого та його захисника, які проти апеляційної скарги прокурора заперечували та просили відмовити в її задоволенні, а вирок суду залишити без змін;

вивчивши матеріали справи, вислухавши учасників судового розгляду в дебатах та обвинуваченого з останнім словом, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На підставі ст. 404 КПК України апеляційний суд перевіряє рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги і вправі вийти за межі апеляційних вимог тільки, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Висновки суду про винність обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України учасниками процесу не оскаржуються.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.3 ст. 407 КК України є правильною.

Доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 75 КК України і невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості колегія суддів вважає необґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України та п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів.

При вирішенні питання про можливість виправлення особи без відбування покарання, суд відповідно до вимог ст. 75 КК України має врахувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи.

Дослідивши зібрані у справі докази, давши їм належну оцінку та врахувавши ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення, що відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочину середньої тяжкості, врахувавши особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, пом`якшуючу покарання обставину щире каяття та активне сприяння розслідуванню злочину, відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства і правомірно призначив йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.3 ст. 407 КК України зі звільненням від відбування покарання з встановленням іспитового строку.

На думку колегії суддів указаний строк відбування покарання відповідає ступеню вчиненого кримінального правопорушення із точки зору його справедливості, розумності та достатності, а вирок в цій частині належним чином мотивований. Підстав для призначення більш суворого покарання колегія суддів не знаходить.

Доводи, на які прокурор посилається в обґрунтування своїх вимог, а саме на те, що суд при призначенні покарання обвинуваченому достатньою мірою не врахував, що інкримінований йому злочин належить до злочинів середньої тяжкості, під час його вчинення ОСОБА_7 діяв з прямим умислом та з метою тимчасово ухилитися від військової служби, не з`явився до військової частини та тривалий час не вживав ніяких заходів для повернення на військову службу, аж до початку звільнення в запас (демобілізації) військовослужбовців є необґрунтованими, оскільки зазначені обставини були враховані судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження та призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 .

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2015 року щодо ОСОБА_7 відповідає вимогам закону, у зв`язку із чим залишає цей вирок без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407, 424, 426 КПК України колегія суддів;-

у х в а л и л а :
Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2015 року щодо ОСОБА_7 , залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ ОСОБА_2
ОСОБА_3
ОСОБА_4