Дата документу Справа № 235/3894/13-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 235/3894/13-к Головуючий в 1 інстанції
№ провадження 11-кп/778/130/15 ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 140 Доповідач в 2 інстанції
КК України ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі апеляційні скарги прокурора Красноармійської міжрайонної прокуратури Донецької області ОСОБА_11 , адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинувачених на вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 06 червня 2014 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Макіївки Донецької області, громадянин України, одружений, який має вищу медичну освіту, працює лікарем- неонатологом акушерського відділення Красноармійської ЦРЛ, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винним у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України, та призначене покарання у виді 1 року обмеження волі з позбавленням права обіймати посади в галузі охорони здоров`я та пов`язані з наданням медичних послуг строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнений від призначеного основного покарання з іспитовим строком 1 рік.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України, заміжня, яка має на утриманні двох неповнолітніх дітей, яка має вища медичну освіту, працює завідуючою педіатричним відділенням Красноармійської ЦРЛ, проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судима,

визнана винною у пред`явленому їй обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України, та призначене покарання у виді 1 року позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в галузі охорони здоров`я та пов`язані з наданням медичних послуг строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнена від призначеного основного покарання з іспитовим строком 1 рік.

Вироком постановлено стягнути солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 та ОСОБА_12 матеріальні витрати в сумі 11 585,85 гривень.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 25 000 гривень моральної шкоди.

Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 25 000 гривень моральної шкоди.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 25 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_12 25 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Згідно вироку ОСОБА_7 , ОСОБА_8 визнано винними у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України, вчиненого за наступних обставин.

ОСОБА_7 , маючи вищу медичну освіту і вищу кваліфікаційну категорію за фахом неонатологія, наказом головного лікаря Красноармійської ЦРЛ № 88к від 28.06.1996 року, з 01.07.1996 року призначений на посаду лікаря-неонатолога акушерського відділення Красноармійської ЦРЛ і безперервно працював на вказаній посаді до теперішнього часу. Окрім основного місця роботи, відповідно до наказу головного лікаря Красноармійської ЦРЛ № 1-7а від 03.01.2007року "Про організацію ургентної медичної допомоги лікарями-фахівцями Красноармійської ЦРЛ", згідно якого виділений один черговий лікар-педіатр, що забезпечує надання меддопомоги хворим у вечірній, нічний час, вихідні та святкові дні, ОСОБА_7 , згідно з графіком чергувань лікарів по стаціонару, здійснював чергування по педіатричному відділенню Красноармійської ЦРЛ, виконуючи обов`язки чергового лікаря-педіатра.

Відповідно до посадової інструкції чергового лікаря лікарні, в обов`язки ОСОБА_7 входили: прийом і огляд хворих, що знову поступають, забезпечення оперативного встановлення діагнозу, здійснення лікування хворих, надання швидкої та невідкладної лікувальної допомоги, здійснення контролю якості та своєчасності виконання лікарських призначень середнім медперсоналом, забезпечення спостереження в динаміці за хворими, контроль за їх станом здоров`я, у разі потреби організація консультацій інших фахівців, дотримання принципів медичної деонтології та інше. Проте, порушуючи посадову інструкцію, встановлений порядок виконання медичними працівниками своїх професійних обов`язків, та встановлені правила надання медичної допомоги, згідно яких медичний працівник зобов`язаний надавати своєчасну та кваліфіковану медичну допомогу при гострих захворюваннях, ОСОБА_7 , будучи медичним працівником, недбало та несумлінно поставився до виконання покладених на нього обов`язків, внаслідок чого неналежним чином виконав свої професійні обов`язки лікаря, що спричинило тяжкі наслідки неповнолітньому, при наступних обставинах.

22.09.2011 року, у 18.00 год., ОСОБА_7 , порушуючи затверджений графік чергувань, по усній домовленості із завідуючою педіатричним відділенням Красноармійської ЦРЛ ОСОБА_8 , заступив на чергування у вказане відділення замість лікаря ОСОБА_13 і виконував обов`язки лікаря- дежуранта до 08.00 год. 23.09.2011 року.

Цього ж дня, тобто 22.09.2011 року, в 21.40 год., бригадою Красноармійської станції швидкої медичної допомоги від місця проживання, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , в педіатричне відділення Красноармійської ЦРЛ для надання медичної допомоги була доставлена малолітня дитина ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у якої на момент госпіталізації мало місце гостре отруєння похідними кумарину.

Згідно медичної карти № 912, при госпіталізації ОСОБА_14 у педіатричне відділення Красноармійської Центральної районної лікарні (ЦРЛ) - 22.09.2011 р., о 21.40 г., загальний стан дитини був розцінений як "середньої тяжкості".

При госпіталізації ОСОБА_14 була оглянута та обстежена ОСОБА_7 , який, не передбачаючи можливості настання суспільно- небезпечних наслідків, хоча повинен був і міг їх передбачити, тобто діючи з злочинною недбалістю, порушуючи свої професійні обов`язки лікаря, недобросовісно віднісся до їх виконання, проявив непрофесіоналізм, поверхнево, формально провів обстеження цієї хворої, яка потребувала медичної допомоги, неякісно та не в повній мірі зібрав анамнез її захворювання, внаслідок чого встановив хворій ОСОБА_14 невірний діагноз, який не мав будь-якого об`єктивного клініко-лабораторного обґрунтування, а саме: "Функціональне порушення шлунково-кишкового тракту", який, згідно вимогам Протоколу діагностики та лікування функціональних гастроінтестинальних розладів у дітей, затвердженому наказом МОЗ України від 26.05.2010 року за № 438, повинен встановлюватися проведенням диференціальної діагностики, шляхом виключення інших більш загрозливих причин хворобливого стану дитини, в даному випадку гострого отруєння похідними кумарину. Розцінивши загальний стан хворої ОСОБА_14 як середньої тяжкості, ОСОБА_7 здійснив її госпіталізацію в педіатричне відділення Красноармійської ЦРЛ та, відповідно до невірно встановленого діагнозу, який не відображав основну патологію, що обумовлювала тяжкість стану хворої, не виключивши інші більш загрозливі причини хворобливого стану дитини, призначив їй лікування, яке не відповідало вимогам "Тимчасових стандартів медичних технологій діагностично-лікувального процесу стаціонарної допомоги дорослому населенню в лікувально-профілактичних закладах України" за фахом "дитяча токсикологія", (затверджених наказом № 226 МОЗ України від 27.07.1998), а також вимогам наказу МОЗ України № 897 від 20.10.2010року "Про затвердження клінічних протоколів надання медичної допомоги при гострих отруєннях".

У зв`язку з невірно встановленим діагнозом призначене ОСОБА_7 хворій ОСОБА_14 лікування не включало: діагностичне обстеження - загальний клінічний аналіз крові та сечі; динамічний контроль артеріального тиску, пульсу та температури тіла; дослідження показників АЛТ, АСТ, білірубіну, загального білку, креатиніну, сечовини, електролітів крові; коагулограму; об`єм введеної та виведеної з сечею рідини; у разі погіршення загального стану - переведення до лікувальної установи Ш рівня для надання медичної допомоги в Обласну дитячу клінічну лікарню (ОДКЛ) м. Донецька; а також лікувальні заходи - санація шлунку та кишечника, ентеросорбція; ентеральне або парентеральне водне навантаження з стимуляцією діурезу; кишковий діаліз; ситуаційна і коригуюча терапія.

Недооцінивши загальний стан дитини ОСОБА_14 і клінічні прояви, з урахуванням особливостей течії отруєнь у дітей, проявляючи бездіяльність, протягом наступного часу після госпіталізації, аж до зміни чергування, тобто до 08.00 год. 23.09.2011 року, ОСОБА_15 в динаміці за хворою ОСОБА_14 не спостерігав, перегляд невірно виставленого первинного діагнозу "Функціональне порушення шлунково-кишкового тракту" не проводив, а призначені ним лікувальні заходи, у зв`язку з неправильно встановленим діагнозом, не відповідали тяжкості патологічного процесу та були неадекватними стану дитини ОСОБА_14

24.09.2011 року, у зв`язку з ускладненням гострого отруєння, обумовленого наростаючими явищами поліорганної недостатності, хвора ОСОБА_14 по лінії санавіації була переведена в реанімаційне відділення Обласної дитячої клінічної лікарні (ОДКЛ) м. Донецька.

Відповідно до медичної карти № 11032, при госпіталізації постраждалої в реанімаційне відділення Обласної дитячої клінічної лікарні (ОДКБ) м. Донецька - 24.09.2011р., о 7-55 год., загальний стан дитини оцінений, як "прогнозтически важкий".

Не дивлячись на заходи, що проводилися, ІНФОРМАЦІЯ_4 о 23.00 год. ОСОБА_14 у реанімаційному відділенні Обласної дитячої клінічної лікарні (ОДКБ) м. Донецька померла.

Причиною смерті дитини ОСОБА_14 стала поліорганна, з переважанням гострої печінкової недостатності, що розвинулася внаслідок гострого отруєння похідними кумарину (речовинами, що входять до складу засобів для боротьби з гризунами, - родентицидами).

В результаті неналежного виконання лікарем ОСОБА_7 своїх професійних і посадових обов`язків, внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення, ним був встановлений неправильний діагноз дитині ОСОБА_14 , і як наслідок цього медична допомога надана лікарем ОСОБА_7 дитині ОСОБА_14 була надана не правильно, не своєчасно, обсяг, характер і строки надання медичної допомоги не відповідали дійсному захворюванню, що несприятливим чином вплинуло на результат гострого отруєння та спричинило тяжкі наслідки для неповнолітньої, а у подальшому настання смерті дитини ОСОБА_14

ОСОБА_8 , маючи вищу медичну освіту і вищу кваліфікаційну категорію за фахом педіатрія, наказом головного лікаря Красноармійської ЦРЛ № 198-к від 15.07.2009, з 16.07.2009 року була призначена на посаду завідуючої педіатричним відділенням Красноармійської ЦРЛ і безперервно працювала на вказаній посаді до теперішнього часу.

Відповідно до посадової інструкції завідуючої педіатричним відділенням Красноармійської ЦРЛ, в обов`язки ОСОБА_8 входило: застосування сучасних методів діагностики та лікування хворих дітей, надання швидкої та невідкладної медичної допомоги хворим, здійснення систематичного контролю за правильністю поставлених діагнозів і якістю проведеного лікування, проведення щоденних обходів хворих спільно з лікарями відділення, проведення огляду хворих, що знову поступили та інше. Проте, порушуючи посадову інструкцію, та встановлені правила надання медичної допомоги, згідно яких медичний працівник зобов`язаний надавати своєчасну та кваліфіковану медичну допомогу при гострих захворюваннях, ОСОБА_8 , будучи медичним працівником, який відповідно до встановлених правил зобов`язаний надавати допомогу хворому, та фактично маючи таку можливість, умисно, без поважних причин не зробила цього, а саме не надала допомогу хворому в необхідному обсязі, тобто проявила бездіяльність шляхом поверхневого, формального обстеження та неналежного лікування хворої людини, яка потребувала медичної допомоги, при наступних обставинах:

22.09.2011 року, о 21.40 год., бригадою Красноармійської станції швидкої медичної допомоги від місця проживання, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , в педіатричне відділення Красноармійської ЦРЛ, для надання медичної допомоги була доставлена малолітня дитина- ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у якої на момент госпіталізації мало місце гостре отруєння похідними кумарину.

23.09.2011, о 08.00 год., при здачі чергування, ОСОБА_7 доповів ОСОБА_8 про хвору ОСОБА_14 , яка при вищевказаних обставинах поступила на стаціонарне лікування в педіатричне відділення Красноармійської ЦРЛ, та про встановлений їй діагноз і проведене лікування.

23.09.2011, під час ранкового обходу хвора ОСОБА_14 була оглянута та обстежена ОСОБА_8 , яка, порушуючи свої професійні обов`язки, не передбачаючи можливості настання суспільно- небезпечних наслідків, хоча повинна була та могла їх передбачити, тобто діючи зі злочинною недбалістю, порушуючи свої професійні обов`язки лікаря, недобросовісно віднеслася до їх виконання, проявила непрофесіоналізм, не проконтролювавши той факт, що ОСОБА_7 діагноз хворій ОСОБА_14 був встановлений невірно, при цьому сама поверхнево, формально, неякісно та не в повній мірі провела огляд та обстеження цієї хворої, яка потребувала медичної допомоги, неякісно та не в повній мірі зібрала анамнез її захворювання, внаслідок чого, погодилася та тим самим підтвердила встановлений ОСОБА_7 невірний діагноз, який не мав будь-якого об`єктивного клініко-лабораторного обґрунтування, а саме: "Функціональне порушення шлунково-кишкового тракту", який, згідно вимогам Протоколу діагностики та лікування функціональних гастроінтестинальних розладів у дітей, затвердженому наказом МОЗ України від 26.05.2010 за № 438, повинен встановлюється проведенням диференціальної діагностики, шляхом виключення інших більш загрозливих причин хворобливого стану дитини, в даному випадку гострого отруєння похідними кумарину.

Відповідно до невірно встановленого діагнозу, який не відображав основну патологію, що обумовлювала тяжкість стану хворої, не виключивши інші більш загрозливі причини хворобливого стану дитини, ОСОБА_8 призначила хворій ОСОБА_14 лікування, яке не відповідало вимогам "Тимчасових стандартів медичних технологій діагностично-лікувального процесу стаціонарної допомоги дорослому населенню в лікувально-профілактичних закладах України" за фахом "дитяча токсикологія", (затверджених наказом № 226 МОЗ України від 27.07.1998), а також вимогам наказу МОЗ України № 897 від 20.10.2010 "Про затвердження клінічних протоколів надання медичної допомоги при гострих отруєннях".

У зв`язку з невірно встановленим діагнозом призначене ОСОБА_8 хворій ОСОБА_14 лікування не включало: діагностичне обстеження - загальний клінічний аналіз крові та сечі; динамічний контроль артеріального тиску, пульсу та температури тіла; дослідження показників АЛТ, АСТ, білірубіну, загального білку, креатиніну, сечовини, електролітів крові; коагулограму; об`єм введеної та виведеної з сечею рідини; у разі погіршення загального стану - переведення до лікувальної установи III рівня для надання медичної допомоги в Обласну дитячу клінічну лікарню (ОДКЛ) м. Донецька; а також лікувальні заходи - санація шлунку та кишечника, ентеросорбція; ентеральне або парентеральне водне навантаження з стимуляцією діурезу; кишковий діаліз; ситуаційна і коригуюча терапія.

Порушуючи посадові обов`язки завідуючої педіатричного відділення Красноармійської ЦРЛ, недооцінивши загальний стан дитини ОСОБА_14 і клінічні прояви, з урахуванням особливостей течії отруєнь у дітей, проявляючи бездіяльність, протягом наступного часу після вищезгаданого огляду, аж до закінчення свого робочого дня, тобто до 18.00 год. 23.09.2011, ОСОБА_8 в динаміці за хворою ОСОБА_14 не спостерігала, перегляд невірно виставленого первинного діагнозу "Функціональне порушення шлунково-кишкового тракту" не проводила, інше лікування не призначала, та як наслідок цього медична допомога лікарем ОСОБА_16 дитині ОСОБА_14 була надана неправильно, несвоєчасно, об`єм, характер і терміни надання цієї медичної допомоги не відповідали істинному захворюванню, а призначені нею лікувальні заходи, у зв`язку з неправильно встановленим діагнозом, не відповідали тяжкості патологічного процесу та були неадекватними стану дитини- ОСОБА_14

24.09.2011 року, у зв`язку з ускладненням гострого отруєння, обумовленого наростаючими явищами поліорганної недостатності, хвора ОСОБА_14 по лінії санавіації була переведена в реанімаційне відділення Обласної дитячої клінічної лікарні (ОДКЛ) м. Донецька.

Відповідно до медичної карти № 11032, при госпіталізації постраждалої в реанімаційне відділення Обласної дитячої клінічної лікарні (ОДКБ) м. Донецька - 24.09.2011р., о 7-55 годині, загальний стан дитини оцінений, як "прогнозтически важкий".

Не дивлячись на заходи, що проводилися, ІНФОРМАЦІЯ_4 о 23.00 год. ОСОБА_14 у реанімаційному відділенні Обласної дитячої клінічної лікарні (ОДКБ) м. Донецька померла.

Причиною смерті дитини- ОСОБА_14 стала поліорганна, з переважанням гострої печінкової недостатності, що розвинулася внаслідок гострого отруєння похідними кумарину (речовинами, що входять до складу засобів для боротьби з гризунами, - родентицидами).

В результаті неналежного виконання лікарем ОСОБА_8 своїх професійних і посадових обов`язків, внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення, нею не був переглянутий раніше встановлений дитині ОСОБА_14 лікарем ОСОБА_7 неправильний діагноз, інше лікування нею не призначалося, та як наслідок цього медична допомога надана лікарем ОСОБА_8 дитині ОСОБА_14 була надана неправильно, несвоєчасно, обсяг, характер і строки надання медичної допомоги не відповідали дійсному захворюванню, що несприятливим чином вплинуло на результат гострого отруєння та спричинило тяжкі наслідки для неповнолітнього, а у подальшому настання смерті дитини ОСОБА_14 .

В апеляційній скарзі та доповненні до неї прокурор, не оспорюючи кваліфікацію дій обвинувачених, зазначає, що призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення , та особам обвинувачених, яке є явно несправедливим через м`якість. В частині прийнятого судом першої інстанції рішення щодо цивільного позову потерпілих, вважає вирок законним та таким, який не підлягає скасуванню чи зміні. Просить скасувати вирок місцевого суду, в частины призначенного покарання та постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права обіймати посади в галузі охорони здоров`я та пов`язані з наданням медичних послуг строком на 2 роки, ОСОБА_8 призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в галузі охорони здоров`я та пов`язані з наданням медичних послуг строком на 2 роки.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинувачених просить скасувати вирок та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю складу злочину в діяннях ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції, на її погляд, не перевірив обставини, за наявності яких відповідальність за ст. 140 КК України виключається. Зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки суд, на її погляд, не взяв до уваги докази, які могли вплинути на його висновки, а саме, не дав оцінку всім висновкам судово-медичних експертиз. На погляд захисника, висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду. Вважає, що суд незаконно змінив диспозицію ст. 140 КК України, яка не має ознаки у подальшому настання смерті.

Також захисник вказує на порушення процесуальних норм. Так, суд закінчив судове слідство за звинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 139 КК України, та 18.03.2014 року видалився до нарадчої кімнати для постановлення вироку, але, незважаючи на те, що діючим КПК не передбачений вихід із нарадчої кімнати та відновлення судового слідства, 19.03.2014 року суд вийшовши з нарадчої кімнати, оголосив ухвалу про відновлення судового слідства у зв`язку з необхідністю допиту обвинувачених та потерпілих (а.с. 116, т. 4), не зазначивши обсяг та мету такого додаткового допиту, чим скористався прокурор та змінив обвинувачення в суді, висунувши звинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за більш тяжким злочином ч. 2 ст. 140 КК України та розглянув справу за новим обвинуваченням.

Крім того, адвокат зазначає, що суд невірно вирішив цивільний позов потерпілих. Захисник не погоджується з висновками суду щодо задоволення позовних вимог щодо витрат на поховання, посилаючись на те, що відсутній причино-слідчий зв`язок з діями обвинувачених та настанням смерті дитини. Вказує на математичну помилку суду при розрахунках сум витрати на поховання, не погоджується з висновками суду щодо розміру моральної шкоди, вказуючи що суд не зазначив в чому вона полягає, не погоджується також з рішенням суду щодо стягнення витрат на проведення експертиз. Посилається, що на її погляд, судовий розгляд був упередженим в бік обвинувачення.

В апеляційній інстанції ОСОБА_8 просила звільнити її від призначеного судом покарання на підставі п. в ст. 1 Закону України Про амністію у 2014 році № 1185-VII від 08 квітня 2014 року, оскільки вона має двох неповнолітніх дітей.

Потерпіла ОСОБА_12 належним чином повідомлена про розгляд справи в апеляційній інстанції та прохала розглянути справу за її відсутностю.

Заслухавши доповідача, обвинувачених та адвоката ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу захисника, та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи у суді першої інстанції, та заперечував проти апеляційної скарги захисника, яка, на його погляд, є необґрунтованою та наполягав на ухвалі нового вироку у частині призначення покарання, погоджуючись з розміром та видом покарання яке викладене в апеляції прокурора, та пропонував задовольнити клопотання ОСОБА_8 про застосування амністії; потерпілого ОСОБА_10 , який заперечував проти доводів апеляції захисника, та просив задовольнити апеляцію прокурора, яка на його погляд є обґрунтованою, а призначене покарання щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 м`яким; провівши судові дебати, надавши обвинуваченим останнє слово, в якому ОСОБА_8 просила звільнити її від призначеного судом покарання на підставі Закону України Про амністію у 2014 році, перевіривши, матеріали кримінального провадження, судова колегія вважає що, апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 409 КПК України передбачені підстави для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції. Підстав для скасування судового рішення, передбачених ч. 1 ст. 409 КПК України, при розгляді в апеляційному порядку не встановлено.

З огляду на положення ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції щодо висновків про винність обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , кваліфікації їх дій, не допустив цих порушень кримінального процесуального закону.

Зокрема, свій висновок про доведеність винуватості цих осіб у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 140 КК України, як неналежне виконання медичним працівником своїх професійних обов язкі внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки неповнолітньому, суд зробив на підставі доказів, які він дослідив та оцінив із дотримання положень ст. 94 КПК України. Суд навів у вироку докладні мотиви прийнятого рішення відповідно до вимог ч.3 ст. 374 КПК України.

Доводи апеляційної скарги захисника, не викликають сумнівів у правильності судового рішення в цій частині, й спростовуються зібраними у провадженні доказами.

Так, в основу вироку суд обґрунтовано поклав послідовні показання потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_12 з яких вбачається, що 22 вересня 2011 року вони зверталися до медичних працівників Красноармійської ЦРЛ з приводу різкого погіршення стану здоров`я їх малолітньої доньки ОСОБА_14 , яка неодноразово рвала та висловлювала скарги на печію в області горла. При цьому медичними працівниками педіатричного відділення Красноармійської ЦРЛ їх донці належна медична допомога не надавалася, пропозиції батьків щодо перегляду встановленого діагнозу не виконувалися, та лікування було неадекватним. На протязі усієї ночі 22.09.2011 року їх доньку тричі знудило. Лікар ОСОБА_7 до палати не заходив. Вранці приходила лікар ОСОБА_17 , та сказала, щоб вони продовжували приймати ті ліки, які призначив їй попередній лікар. Потім вони разом ходили до ОСОБА_8 та ОСОБА_17 жалілись, що стан дитини погіршився, але вони заспокоювали, кажучи, що все нормально, дівчина просто втомилася, в неї чистий шлунок, тому робити клізму та промивати шлунок непотрібно. На протязі усього дня 23.09.2011 року лікарі ніяких дій не приймали, поки ОСОБА_10 не сходив до головного лікаря ОСОБА_18 , після чого дитині поставили систему. Вночі стан дитини погіршився, та було викликано санавіацію з м. Донецька, які вказали ОСОБА_19 ,, який чергував вночі, що діагноз встановлений невірно, та те, що в дитини отруєння. Після чого їх доньку госпіталізували до ОДКБ м. Донецька, де не дивлячись на усі зроблені реанімаційні дії, їх донька померла.

Щодо винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суд обґрунтовано виходив з даних, отриманий при допитів свідків, які були попереджені про кримінальну відповідальність за давання завідомо неправдивих показань, а також приведені до присяги, у відповідності до вимог ст. 352 КПК України, а саме пояснень :

- свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , які у судовому засіданні показали, що вони працюють на станції швидкої допомоги. 22.09.2011 року разом виїхали на виклик до с. Новоєлізаветівка до хворої дівчини ОСОБА_14 , у якої були скарги на нудоту та біль біля пупка. Також хвора скаржилась на біль у горлі за декілька годин до їх приїзду, батьки повідомили, що вона з`їла гумку чи цукерку, хвору відвезли до Красноармійської ЦРЛ, по дорозі її знудило;

- свідка ОСОБА_22 , яка у судовому засіданні показала, що вона працює на посаді медсестри педіатричного відділення Красноармійської ЦРЛ, та чергувала з 22 на 23 вересня 2011 року, лікарем ОСОБА_7 хворій ОСОБА_14 було встановлено діагноз функціональне порушення шлунково-кишкового тракту, о півночі у хворої була блювота, про що вона повідомила ОСОБА_23 , який оглянув ОСОБА_14 , але після огляду будь-яких розпоряджень їй не надав, та хвору не відвідував;

- свідка ОСОБА_24 з яких вбачається, що в період знаходження у відпустці вона на прохання завідуючий відділенням ОСОБА_8 23.09.2011 року оглянула ОСОБА_14 , яка скаржилась на нудоту та слабкість, у дівчини було взято аналіз крові та свідок погодилась із встановленим діагнозом ФШПКТ;

- свідка ОСОБА_25 , яка суду показала, що вона є медсестрою педіатричного відділення Красноармійської ЦРЛ, 23.09.2011 року та лікарі їй не надавали розпоряджень промити шлунок ОСОБА_14 ;

- свідка ОСОБА_18 , яка у суді показала, що ОСОБА_14 знаходилась на стаціонарному лікуванні їй стало відомо від батька, бо він скаржився на те, що стан дитини погіршується, а лікарі нічого не роблять, після цього вона зателефонувала ОСОБА_8 , та з`ясувала стан дитини, 25.09 їй стало відомо, що дівчини померла у Донецькій лікарні;

- свідків ОСОБА_26 та ОСОБА_27 , згідно показів яких на протязі трьох днів з 22.09.2011року по 24.09. 2011 року він спілкувався з ОСОБА_10 по телефону та чув постійні переживання батька за доньку про періодичні погіршення стану здоров`я дитини, та намагання батька зробити усе можливе для її порятунку;

- свідка ОСОБА_28 у судовому засіданні, згідно з якими вона чергувала у педіатричному відділенні з 23 на 24 вересня 2011 року та впродовж дня 23.09.2011 року хвору ОСОБА_14 , яка знаходилась на лікуванні у відділенні, оглядала ОСОБА_8 , яка підтвердила діагноз, який встановив лікар ОСОБА_7 , свідок стверджувала, що ОСОБА_10 у відділенні конфліктував зі ОСОБА_8 з приводу того, що стан здоров я його дочки не покращується, дівчині встановлювалась лише система, після прибуття лікарів санавіаці робила їй промивання шлунку;

- свідка ОСОБА_19 , який суду показав, що 24.09.2011року він чергував у дитячому відділенні Красноармійської ЦРЛ після лікаря ОСОБА_8 , де знаходилась ОСОБА_14 із діагнозом Функціональне порушення шлунково-кишкового тракту, він оглядав хвору, але діагноз не змінив, до ранку дівчині стало дуже погано та було викликано санавіацію з м. Донецька, та лікарі санавіації зазначили, що не виключено отруєння дурманом, що діагноз встановлено невірно;

- свідка ОСОБА_29 , яка суду першої інстанції показала, що працює дитячим лікарем неврологом, 24.09.2011 року їй зателефонував ОСОБА_19 з приводу огляду ОСОБА_14 , на момент огляду стан дівчини був важкий, викликали лікарів санавіації, які відхили її діагноз менінгоепцефаліт, та встановили діагноз-отруєння, хвору забрали до м. Донецька;

- свідків ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , які в суді пояснили, що у складі реанімаційної бригади санавіації прибули до Красноармійська біля 05-00 години для надання допомоги ОСОБА_14 , їм було повідомлено, що у дівчини гострий менінгоенцефаліт. Але, коли вони прибули до Красноармійської ЦРЛ, у дівчини було встановлено діагноз отруєння кумарином. Ними було промито шлунок та зроблено інфузійну медикаментозну терапію. Вважає, що якщо б дитину у перший день госпіталізували до Донецького відділення де були б здійснені вірні заходи щодо лікування, то можливо, підсумок лікування був би задовільний, без настання смерті дівчини.

Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 537-КЗ/2011г./пп від 13.01.2012 року, яка проведена у Харківському обласному бюро судово-медичних експертиз: причиною смерті дитини необхідно вважати поліорганну, із перевагою гострої недостатності печінки, яка виникла внаслідок гострого отруєння похідними кумарину, що в даному випадку, найбільш імовірно, мало місце отруєння родентицидами сильнодіючими ядовитими речовинами, які належні для боротьби із гризунами.

Даними вказаної експертизи було встановлено, що з аналізу даних, викладених в медичній карті № 912, як при надходженні дитини ОСОБА_14 до педіатричного відділення Красноармійської ЦРЛ так і до настання тяжких ускладнень, перегляд встановленого первісного діагнозу не проводилося. Встановлений дитині у вказаній медичній установі діагноз - Функціональне порушення шлунково-кишкового тракту, у даному випадку, можливо розглядати як посиндромний, не маючий якого-небудь об`єктивного клініко-лабораторного обґрунтування.

У зв`язку з тим, що фактично у дитини патологія яка мала місце встановлена не була, дослідження дитини та об`єм проведених в умовах Красноармійської ЦРЛ заходів, не відповідали вимогам як Тимчасових стандартів медичних технологій діагностично-лікувального процесу стаціонарної допомоги дорослому населенню в лікувально-профілактичних закладах України за спеціальності дитяча токсикологія, так і наказам МОЗ України № 897 від 20.10.2010 р. Про затвердження клінічних протоколів надання медичної допомоги при гострих отруєннях у відношенні відповідної категорії хворих.

Відповідно до висновку цієї експертизи, заходи в умовах Красноармійської ЦРЛ не відповідали важкості паталогічного процесу та були неадекватними стану дитини у зв`язку із невірно встановленим діагнозом (а.с. 3-64 т. 2);.

Згідно висновків додаткової судово-медичної експертизи № 278-КЗ/2012г./пп від 08.08.2012 року вбачається, що діагноз дитині ОСОБА_14 при надходженні до Красноармійської ЦРЛ був встановлений невірно. Об`єм та напрямок медичної допомоги, наданої дитині ОСОБА_14 за період перебування у Красноармійській ЦРЛ, дає змогу вважати її несприятливим фактором, який вплинув на підсумок гострого отруєння (а.с. 102-115 том 2);

З висновків додаткової судово-медичної експертизи № 39-КЕ/2013 від 03.04.2013 року: вбачається, що експертна комісія вважає, що клінічний діагноз Функціональне порушення шлунково-кишкового тракту встановлюється проведенням диференціальної діагностики, шляхом виключення інших більш загрозливих причин хворобливого стану дитини. У разі остаточного встановлення вищезазначеного діагнозу та визначення конкретної форми розладу, об`єм медичної допомоги повинен відповідати вимогам Протоколу діагностики та лікування функціональних гастроінтестинальних розладів у дітей. Експертна комісія вважає, що діагноз, встановлений хворій ОСОБА_14 на етапі стаціонарного лікування в Красноармійській ЦРЛ, не відображав основну патологію, що зумовила тяжкість стану дитини. Виходячи з наявності гострого отруєння похідними кумарина, медичну допомогу, яка була надана дитині ОСОБА_14 на етапі стаціонарного лікування в Красноармійській ЦРЛ, не можна вважати такою, що була надана своєчасно та правильно(а.с. 87-106 том З);

Відповідно до акту експертного контролю якості медичної допомоги № 8 від 14.10.2011 року: встановлено, що виявлено ряд недоліків по обстеженню, нагляду за дитиною та веденню медичної документації (а.с. 202-203 том 1);

Згідно із даних протоколу засідання клініко-експертної комісії головного управління охорони здоров`я Донецької облдержадміністрації від 18.10.2011 з приводу смерті ОСОБА_14 , анамнез захворювання ОСОБА_14 в історії хвороби Красноармійської ЦРЛ відображений не в повному обсязі, за час перебування у дитячому відділенні дитину було обстежено в неповному обсязі, що не дозволило скорегувати терапію, виявлено недооцінку важкості стану дитини зав. відділенням ОСОБА_8 на другий день перебування в ЛПУ, при появі ознак погіршення у стані здоров`я дитини не був створений консиліум для визначення тактики подальшого ведення хворої дитини, у тому числі виклику фахівців Центру та переводу на Ш рівень надання медичної допомоги (ОДКЛ) (а.с. 206-208 том 1);

Допитані в судовому засіданні експерти ОСОБА_32 , та ОСОБА_33 підтвердили свої висновки при проведенні судових експертиз, та вважали виводи повними, які ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та показах свідків, медичної документації зібраної в ході досудового розслідування. Вказавши, що медична допомога надана ОСОБА_14 в період її перебування в Красноармійській ЦРЛ була надана не своєчасно та не правильно, що несприятливим чином вплинуло на результат гострого отруєння настання смерті.

Крім того, судом обґрунтовано не взято до уваги показання самих обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 щодо непричетності до вчинення кримінального правопорушення та які пояснювали, що прийняли всі необхідні заходи направленні на встановлення діагнозу та поліпшення стану здоров я в ході проведеного лікування ОСОБА_14 .

Твердження обвинувачених про те, що вони зробили усе необхідне для поліпшення стану ОСОБА_14 суд першої інстанції прискіпливо перевірив та обґрунтовано визнав, що вони спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Із висновків комісійної судово-медичної експертизи № 537-КЕ/2011р/пп, додаткових судово-медичної експертиз № 278-КЕ/2012р./пп., № 39-КЕ/2013 вбачається, що діагноз, встановлений хворій ОСОБА_14 на етапі стаціонарного лікування в Красноармійській ЦРЛ, не відображав основну патологію, що зумовила тяжкість стану дитини. Виходячи з наявності гострого отруєння похідними кумарина, медичну допомогу, яка була надана ОСОБА_14 на етапі стаціонарного лікування в Красноармійській ЦРЛ, не можна вважати такою, що була надана своєчасно та правильно.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що висновки експертиз є неповними, суперечливими, взаємовиключними, не відповідають фактичними обставинами справи, оскільки з висновків наведених експертиз вбачається, що комісіями експертів дані всі відповіді на поставлені запитання, які не є взаємовиключними, крім того, допитані в судовому засіданні в суді першої інстанції експерти дали відповіді на всі додаткові та уточнюючи запитання, та підтвердили висновки викладені в експертизах.

Отже, висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України, за наведених у вироку обставин, ґрунтується на повному, всебічному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, з дотриманням вимог ст. 91 КПК України та підтверджені сукупністю належних, допустимих, достовірних доказів, досліджених судом і яким суд першої інстанції з точки зору достатності та взаємозв`язку, дав належну оцінку.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій обвинувачених за ч. 2 ст. 140 КК України є правильною. Оскільки неналежне виконання своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення, а саме несвоєчасний та неправильно встановлений діагноз спричинило тяжкі наслідки неповнолітньому, до яких відноситься і настання смерті дитини.

Посилання в апеляційній скарзі захисника на упередженість суду першої інстанції та неправильну кваліфікацію дій обвинувачених є необґрунтована.

Відповідно до вимого ч.3 ст. 404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно, якщо про їх дослідження учасники судового провадження заявляли клопотання, або вони стали відомі після ухвалення судового рішення.

Проте, до суду апеляційної інстанції від учасників судового провадження не надійшло клопотань про повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, та про повторне дослідження доказів на умовах, передбачених ч.3 ст. 404 КПК України.

Таким чином, підстав для повторного допиту свідків чи дослідження доказів у апеляційного суду не було, а судове слідство у суді апеляційної інстанції не повинно дублювати дослідження доказів, яке проводилось у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.03.2014 року було відновлено судове слідство. Відповідно до вимог ст. 338 КПК України, 28.03.2014 року обвинувачення щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було змінено з ч.1 ст. 139 КК України на ч. 2 ст. 140 КК України ( т.4 а.с. 121-134), що відповідно до вимог ст. 412 КПК України, не визнано істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Учасники судового провадження отримали копії обвинувального акту (т.4 а.с135-140). Суд роз`яснив обвинуваченим, що вони будуть захищатися в судовому засіданні від нового обвинувачення, та розгляд справи було відкладено до 05.06.2014 року. Клопотання про необхідність дослідження доказів щодо нового обвинувачення були відсутні.

За таких обставин, посилання захисника на наявність порушення права на захист безпідставні.

Доводи апеляційної скарги захисника, що судом не дана оцінка усім висновки судово-медичних експертиз, щодо дослідження, яких сторона захисту не заявляла ні яких клопотань, правильність висновків суду щодо доведеності провини обвинувачених у неналежному виконанні професійних обов`язків, не спростовують.

Відповідно до вимог ст. 128 КПК України, особи, яким кримінальним правопорушенням завдано майнову та моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинувачених.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку, а також, врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив з наявності підстав для відшкодування позивачу матеріальної та моральної шкоди, розмір якої суд правильно визначив, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи ступінь моральних страждань і переживань позивачів.

Згідно ст. 118 КПК України витрати, пов`язані із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів відносяться до процесуальних витрат, які у відповідності до ст. 124 КПК України стягуються з обвинуваченого на користь потерпілого у разі ухвалення обвинувального вироку, а відтак є спростованими доводи апеляційної скарги захисника про безпідставність стягнення витрат на проведення експертиз.

Крім того, суд першої інстанції, задовольняючи цивільний позов частково, в частині матеріальної шкоди у сумі 11 585 гривень, як вбачається з вироку суду першої інстанції, обґрунтовано виходив з витрат на поховання дитини (в тому числі на ритуальні послуги і обряди, витрати на виготовлення пам`ятника та проведення експертиз), які підтверджені документами та знаходяться у кримінальному провадженні на а.с.18-20 т.4.

Між тим, відповідно до товарного чеку №44, накладної № 5 витрати на поховання становлять: 1715 грн, 500 грн.; пам`ятник та установка 5650 грн., за проведення експертиз відповідно до квитанції №№ 5, 49 2338,92 грн., 1831,96 грн. тобто це становить 12 035грн. 88 коп, що є більшої сумою ніж стягнуто виром суду першої інстанції. Але переглядаючи справу в межах апеляцій захисника, судова колегія не має можливості погіршити становище обвинувачених в бік збільшення сум, які підлягають стягненню, оскільки потерпілим апеляційна скарга не подавалась, а погіршувати становище за скаргою захисника, на погляд колегії суддів, не можливо.

Що стосується клопотання потерпілих ОСОБА_10 ОСОБА_34 про скасування вироку в частині визначеного розміру відшкодування матеріальних витрат, та ухвалення нового вироку, яким просять задовольнити цивільний позов, посилаючись на інфляцію, тобто за змістом таке клопотання є апеляційної скаргою, але воно не підлягає задоволенню, оскільки потерпілими апеляційна скарга не подавалась відповідно до вимог ст. 395, 396 КПК України та в ході апеляційного розгляду, який вже розпочався, потерпілий ОСОБА_35 підтримав апеляцію прокурора, який знаходив рішення суду щодо вирішення цивільного позову обґрунтованим.

Що стосується призначеного обвинуваченим покарання, яке, на думку прокурора, є м`яким і не відповідає вимогам закону, то колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.

Так, призначаючи покарання обвинуваченим суд першої інстанції не в повній мірі врахував тяжкість вчиненого злочину, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, та призначив покарання, яке є явно несправедливим через м`якість.

Крім того, місцевий суд не звернув уваги на точні положення ст. 75 КК України, яка застосовується лише в тому разі, коли для цього є умови і підстави, на які слід послатися у вироку. При вирішенні зазначених питань суд має належним чином досліджувати і оцінювати всі обставини, які мають значення для справи та мотивувати своє рішення.

Звільняючи обвинувачених від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції фактично не розмежував мотиви призначення самого покарання і мотиви звільнення від його відбування з випробуванням, чим порушив вимоги п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, не навівши ніяких підстав на обґрунтування такого рішення

Таким чином, доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного обвинуваченим інстанції покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особам обвинувачених через м`якість, а також необґрунтованість застосування ст. 75 КК України, колегія суддів визнає слушними.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції на підставі ст. ст. 409, 413, 414 КПК України в частині призначеного обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 покарання підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 420 КПК України апеляційним судом свого вироку.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, колегія суддів враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, а також дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, характеризується за місцем роботи і проживання позитивно, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває.

Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання, немає.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, а також дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, характеризується за місцем роботи і проживання позитивно, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває.

Обставин, що обтяжують покарання, немає, до обставин, що пом`якшують покарання апеляційний суд визнає наявність неповнолітніх дітей: ОСОБА_36 - ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_37 ІНФОРМАЦІЯ_6 .

З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги роль кожного із обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, колегія суддів вважає необхідним призначити ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі, з позбавленням права займатися певною діяльністю, а ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій ч. 2 ст. 140 КК України, оскільки відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 КК України обмеження волі не застосовується до жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, та позбавити права займатися певною діяльністю.

У зв`язку з тим, що в судовому засіданні апеляційної інстанції обвинувачена заявила про застосування щодо неї положень Закону України Про амністію у 2014 році №1185-VII від 08 квітня 2014 року, колегія суддів вважає за необхідне застосувати щодо обвинуваченої, яка має двох неповнолітніх дітей, та не позбавлена батьківських прав, положення п. в ст. 1 вищевказаного Закону, відповідно до якої звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, які засуджені за умисні не тяжкі злочини, які не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, та звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання.

Заходи забезпечення кримінального провадження щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не застосувались.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів

ЗАСУДИЛА:
апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинувачених залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження у суді першої інстанції, задовольнити частково.

Вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 06 червня 2014 року відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі, з позбавленням права обіймати посади в галузі охорони здоров`я та пов`язані з наданням медичних послуг строком на 2 роки.

Призначити ОСОБА_8 покарання у виді 2 років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади в галузі охорони здоров`я та пов`язані з наданням медичних послуг строком на 2 роки.

На підставі п. в ст. 1 Закону України Про амністію у 2014 році №1185-VІІ від 08 квітня 2014 року звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі.

Строк відбуття покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання ним законної сили, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Судді: 1 2 3