АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа №11/796/36/2015 Категорія: ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 122 КК України
Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого-судді: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарях: ОСОБА_5 , ОСОБА_6

за участю прокурора: ОСОБА_7

потерпілого: ОСОБА_8

представника потерпілого: ОСОБА_9

захисника: ОСОБА_10

засудженого: ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальну справу за апеляцією захисника засудженого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_10 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 03 червня 2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком

ОСОБА_11 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України,

освіта повна загальна середня, одруженого, працюючого

приватним підприємцем, раніше не судимого,

проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 296 та ч. 1 ст.122 КК України і призначено йому покарання за ч. 2 ст. 296 КК України у виді 3 років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 122 КК України у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів і шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_11 покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 49 та ч. 5 ст. 74 КК України звільнено засудженого ОСОБА_11 від покарання за цим вироком у зв`язку із закінченням строків давності.

Судом вирішено питання щодо цивільного позову.

Згідно з вироком суду, засуджений ОСОБА_11 17.03.2009 року в період часу з 05 години 20 хвилин до 06 години в групі з невстановленою особою, відносно якої кримінальна справа виділена в окреме провадження, перебуваючи в громадському місці, а саме біля будівлі військової комендатури, що неподалік станції метро «Вокзальна», які розташовані на площі Приміського залізничного вокзалу станції Київ-Пасажирський, що в Солом`янському районі м. Києва, керуючись хуліганськими мотивами і проявляючи при цьому явну неповагу до суспільства, у присутності сторонніх громадян та діючи з особливою зухвалістю, яка виразилась в нанесенні тілесних ушкоджень, побили потерпілого ОСОБА_8 .
При цьому, невстановлена слідством особа підійшла до потерпілого, який знаходився біля свого автомобіля марки «Деу-Ланос» державний номерний знак НОМЕР_1 , що був припаркований навпроти станції метро «Вокзальна», та під приводом того, що з ним хоче поспілкуватись його знайомий, провів потерпілого до місця, де їх чекав засуджений ОСОБА_11 . Коли потерпілий підійшов до ОСОБА_11 , то останній, запитавши де його електрошокер, відразу вдарив ОСОБА_8 кулаком в обличчя, а невстановлена особа, перебуваючи позаду потерпілого, нанесла ОСОБА_8 удар тупим предметом в ділянку задньої поверхні лівого колінного суглоба, від чого потерпілий впав на спину, а ОСОБА_11 разом з невстановленою особою продовжували протягом 5-7 хвилин наносити потерпілому удари ногами в різні частини тіла і по голові, не реагуючи на зауваження перехожих. При цьому потерпілий кричав від болю та намагався закриватись від ударів. Останній удар кулаком в обличчя наніс потерпілому ОСОБА_11 , запитавши у ОСОБА_8 , чи зрозумів він, хто головний на вокзалі. Після цього, близько 06 години невстановлена особа та ОСОБА_11 сіли в автомобіль останнього, марки «Шкода Октавія» білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 , який був припаркований поруч, і переїхали з місця вчинення злочинів до кафе «Їдальня», яке розташоване неподалік. В результаті спільних злочинних дій ОСОБА_11 та невстановленої особи потерпілому ОСОБА_8 були спричинені: забій м`яких тканин голови та середньої тяжкості тілесні ушкодження за критерієм тривалості розладу здоров`я у виді закритої травми лівого колінного суглобу у вигляді переломів обох виростків великогомілкової кістки, розривів обох бокових і передньої хрестоподібної зв`язок, внаслідок чого потерпілий став інвалідом 3-ої групи довічно.

Не погоджуючись з рішенням суду, захисник засудженого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_10 подав апеляцію, у якій просить скасувати вирок суду та закрити провадження по справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 та ст. 376 КПК України 1960 року.

Вважає, що вирок суду винесений з порушенням вимог ст. 62 Конституції України, ст. ст. 323, 324, 327 КПК України 1960 року, ст. ст. 122, 296 КК України, п.п. 16, 17, 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 29 червня 1990 р. «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», Постанови Пленуму Верховного суду України № 10 від 22 грудня 2006 року «Про судову практику у справах про хуліганство».

Вказане у вироку суду обвинувачення повністю спростовується матеріалами справи, які були досліджені та перевірені під час судового слідства, зокрема, показаннями ОСОБА_11 під час досудового та судового слідства, показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_16 , які підтверджують алібі ОСОБА_11 , показаннями свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , які виправдовують ОСОБА_11 ; висновками експерта № 788/Е від 03 червня 2009 року, №1029/Е від 18 червня 2012 року, № 209-2013/о від 01 квітня 2014 року; протоколами огляду місця події від 22 червня 2012 року та відтворення обстановки і обставин подій від 14 червня 2012 року за участю потерпілого ОСОБА_8 ; Журналом амбулаторного прийому хворих травмпункту від 17 березня 2009 року №2649/2 тощо.

Зазначеними доказами спростовуються показання потерпілого ОСОБА_8 щодо обставин заподіяння йому тілесних ушкоджень.

Показання свідків ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , на які посилається суд як на підтвердження вини ОСОБА_11 , не відповідають дійним обставинам справи, є надуманими та не об`єктивними. Протоколи очних ставок від 03 квітня 2009 року, заява про злочин від 20 березня 2009 року, протокол пред`явлення фотознімків від 23 березня 2009 року, а також інші документи, на які посилається суд, як на докази вини ОСОБА_11 , також не підтверджують вину ОСОБА_11 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_10 та засудженого ОСОБА_11 , які підтримали апеляцію та просили її задовольнити, прокурора, потерпілого ОСОБА_8 та його представника ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляції захисника засудженого, провівши судове слідство, судові дебати, заслухавши останнє слово засудженого, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція захисника задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У відповідності зі ст. 323 КПК України (1960 р.) вирок суду має бути законним та обґрунтованим, підтвердженим перевіреними в судовому засіданні доказами, ґрунтуватись на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні всіх обставин та доказів по справі в їх сукупності і відповідати вимогам закону.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Судом першої інстанції при розгляді кримінальної справи відносно ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 296 та ч. 1 ст.122 КК України і призначенні йому покарання вказані вимоги кримінального і кримінально-процесуального законодавства дотримані, керуючись законом суд повно, всебічно та об`єктивно дослідив обставини справи і зібрані у справі докази в їх сукупності, реалізуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання кваліфікував дії засудженого і з урахуванням тяжкості вчиненого злочину та особи засудженого, його відношення до скоєного, прийшов до законного та обґрунтованого висновку про призначення засудженому покарання у виді позбавлення волі, яке відповідає тяжкості вчиненого злочину і особі засудженого та у відповідності із законом звільнив засудженого від покарання на підставі ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Фактичні обставини справи та винуватість ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджена зібраними у справі доказами, якими суд першої інстанції обґрунтував висновки, викладені у вироку суду.

Доводи апеляції захисника ОСОБА_10 про необхідність скасування вироку і закриття провадження по справі за відсутністю складу злочину в діях ОСОБА_11 є безпідставними, не відповідають фактичним обставинам справи і не ґрунтуються на законі.

Належним чином дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано критично розцінив показання ОСОБА_11 , які є намаганням уникнути відповідальності за вчинений злочин, та не прийняв до уваги показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та інших як такі, що не відносяться до часу вчинення злочинів, у зв`язку з чим не мають доказового значення, не відповідають фактичним обставинам справи і є необ`єктивними, оскільки вони з урахуванням характеру відносин свідків із засудженим лише відображають їх суб`єктивне сприйняття обставин справи з метою штучного створення доказів непричетності засудженого до вчинення злочинів, про що свідчить надмірна деталізація їх показань, безпідставне намагання поєднати ці показання з певним часом і місцем саме в день вчинення злочинів, незважаючи на ту обставину, що з моменту вчинення злочинів і до допиту вказаних свідків пройшов значний проміжок часу.

Посилання захисника на певні розбіжності в показаннях потерпілого і матеріалах справи не можуть бути достатньою підставою для скасування вироку суду, оскільки істотно не впливають на законність і обґрунтованість висновку суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_11 у вчиненні злочинів, причини вказаних розбіжностей наведені в показаннях потерпілого і пов`язані з його станом в момент та одразу після вчинення злочинів щодо нього.

Показання потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_29 , ОСОБА_30 є послідовними, узгодженими між собою та іншими доказами по справі, зокрема із заявою про вчинення злочину, висновками судово-медичних експертиз щодо механізму, тяжкості та обставин заподіяння та наслідків спричинених тілесних ушкоджень потерпілому, допитами віч-на-віч, протоколами та іншими доказами, і в своїй сукупності повністю підтверджують вину та обґрунтованість кваліфікації дій ОСОБА_11 за ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 296 КК України.

Підстав для скасування вироку суду колегією суддів не встановлено, вирок відповідає обставинам справи і здобутим доказам, яким суд дав належну оцінку, тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, а тому апеляція захисника задоволенню не підлягає, оскільки її доводи спростовуються зібраними у справі доказами в їх сукупності і суперечать повно і об`єктивно встановленим судом першої інстанції фактичним обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України (1960 р.), п. 15 Розділу XI (Перехідних положень) КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляцію захисника засудженого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_10

залишити без задоволення, а вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 03 червня 2014 року щодо ОСОБА_11 за ч.2 ст. 296 та ч. 1 ст.122 КК України без зміни.

Судді:

__________________ ______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4