Справа № 0203/1854/2012
П О С Т А Н О В А

14 лютого 2015 р. Вінницький районний суд Вінницької області

В складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

адвоката: ОСОБА_4

підсудної: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, освіта вища, заміжньої, непрацюючої, раніше несудимої;

за ст. 166 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Органами досудового слідства ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що являючись матір`ю малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , злісно не виконує встановлені для матері обов`язки по догляду за своєю дитиною.

Згідно ст. 51 Конституції України, ст. 150 Сімейного кодексу України, ст. ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я відповідно до закону. У разі відмови від надання дитині необхідної медичної допомоги, якщо це загрожує її здоров`ю, батьки несуть відповідальність згідно з законом.

Однак, в порушення вказаних нормативно правових актів, ОСОБА_5 , достовірно знаючи, що при лабораторному дослідженні крові №632/911 від 15.09.2004 року у неї були виявлені антитіла до вірусу імунодефіциту, з приводу чого вона взята на диспансерний облік в КЗ «Вінницький обласний Центр профілактики та боротьби зі СНІДом», умисно, власних переконань, відмовилася під час вагітності приймати антиретровірусні препарати для профілактики вертикальної трансмісії ВІЛ від матері до дитини, а після пологів також відмовлялась надавати антиретровірусні препарати своїй новонародженій дитині ОСОБА_6 .

Згідно записам в історії пологів та карті розвитку новонародженої, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 о 17 год. 40 хв. народила живу доношену дитину жіночої статі вагою 3 кг 700 грамів, на зріст 56 см без видимих вад розвитку. При лабораторних дослідженнях №433 від 08.04.2011 року про визначення рівня вірусного навантаження виявлено велику кількість вірусу імунодефіциту (2115473 копій/мл). 16.11.2011 року проведено підтверджувальний аналіз крові (методом імунного блоту - BLOT) за №4263, в якому виявлено всі позитивні білки до ВІЛ.

ОСОБА_5 будучи неодноразово попереджена медичними працівниками про негативні наслідки для здоров`я її малолітньої дитини ОСОБА_6 через ненадання їй необхідного специфічного лікування, злісно не виконуючи обов`язки по догляду за дитиною, що встановлені ст. 12 Закону України Про охорону дитинства, нехтуючи рекомендаціями лікарів, відмовлялася під час вагітності приймати антиретровірусні препарати для профілактики вертикальної трансмісії ВІЛ від матері до дитини, а після пологів також відмовилася давати антиретровірусні препарати своїй новонародженій дитині ОСОБА_6 .

Зокрема, у «Історії пологів» № 943 Вінницької ЦРЛ від 27.12.2010 року, у «Медичній карті амбулаторного хворого» №2208 від 30.06.2011 року, у «Медичній карті амбулаторного хворого» №2063 від 25.10.2011 року, 07.11.2011 року, 10.11.2011 року та 18.11.2011 року, у «Медичній карті стаціонарного хворого» №13042 ВОДКЛ від 24.11.2011 року містяться записи про відмову ОСОБА_5 від специфічного лікування, як особі, так і своїй малолітній дитині ОСОБА_6 , серед яких також і власноручні заяви ОСОБА_5 про таку відмову.

Внаслідок неодноразових відмов ОСОБА_5 під час вагітності приймати антиретровірусні препарати для профілактики вертикальної трансмісії ВІЛ від матері до дитини, а після пологів від надання антиретровірусних препаратів своїй новонародженій дитині ОСОБА_6 спостерігається погіршення стану її здоров`я, що підтверджується висновком судово медичної експертної комісії №24к від 14.02.2012 року, згідно якого після обстеження ОСОБА_6 25.10.2011 року встановлено остаточний діагноз: «ВІЛ інф., ІІІ кл. ст., тромбоцитопенія, анемія ІІ-го ст., ПГЛ, ГСМ».

Крім цього, про суттєве погіршення стану здоров`я ОСОБА_6 свідчить і те, що останнім часом ОСОБА_5 змушена була неодноразово звертатись за допомогою лікарів. Це підтверджується тим, що з 15.11.2011 року по 23.11.2011 року ОСОБА_6 знаходилася на стаціонарному лікуванні в інфекційному відділенні Вінницької ЦРЛ з діагнозом: «В 23.8.Клінічна стадія ІІІ. Імуносупресія середнього ступеня. Гострий гастроентероколіт. Синдром виснаження. Орофарингіальний кандиноз. Дисбактеріоз кишківника. Рахіт ІІ. Підгострий перебіг. Затримка психомоторного розвитку. Синдром пригнічення».

З 23.11.2011 року по 25.11.2011 року вона знаходилася на стаціонарному лікуванні у Вінницькій ОДКЛ з діагнозом: «В 23.8. кл. стадія ІІІ. Кандинозне ураження слизових оболонок ротової порожнини та шкіри промежини. Симптоматична тромбоцитопенія та дефіцитна анемія ІІІ ст. Рахіт ІІ, підгострий перебіг».

Отже, злісне невиконання ОСОБА_5 обов`язків по догляду за своєю малолітньою дитиною ОСОБА_6 , що виразились у неодноразовій відмові під час вагітності приймати антиретровірусні препарати для профілактики вертикальної трансмісії ВІЛ від матері до дитини, а після пологів від надання антиретровірусних препаратів своїй новонароджені дитині ОСОБА_6 перебуває у причинному зв`язку з подальшим розвитком захворювань у ОСОБА_6 .

В судовому засіданні захисником підсудної ОСОБА_5 адвокатом ОСОБА_4 подано до суду клопотання про закриття даної кримінальної справи та звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки Церкві християн віри Євангельської «Благодать», відповідно до ст. ст. 44, 47 КК України.

Підсудна ОСОБА_5 , якій роз`яснено суть обвинувачення, підстави звільнення від кримінальної відповідальності та правові наслідки такого звільнення, просить кримінальну справу відносно неї закрити, передати на поруки Церкві християн віри Євангельської «Благодать», членом якої вона являється.

Представник малолітньої потерпілої ОСОБА_6 ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилася, попередньо надавши суду заяву про подальший розгляд кримінальної справи без її участі, зазначивши про те, що вона не заперечує про закриття справи та передачі ОСОБА_5 на поруки релігійній громаді.

Заслухавши пояснення підсудної, її захисника, думку прокурора, які вважають, що по справі наявні підстави для її закриття зі звільненням ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності та передачею її на поруки, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 47 КК України особу, яка вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості та щиро покаялась, може бути звільнено від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки колективу підприємства, установи чи організації за їхнім клопотанням за умови, що вона протягом року з дня передачі її на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчинені злочину середньої тяжкості, після його вчинення усвідомила протиправність поведінки, що свідчить про її щире каяття, а релігійна громада Церкви християн віри Євангельської «Благодать», членом якої вона являється, клопоче перед судом про її передачу на поруки та зобов`язується нести відповідальність за її поведінку в побуті та громадських місцях, здійснювати заходи виховного характеру, спрямовані на недопущення вчинення ОСОБА_5 нових злочинів.

З таких обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання та закриття кримінальної справи із звільненням ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності та її передачею на поруки.

Враховуючи вищевикладене, керуючись п.п 10, 11 перехідних та прикінцевих положень КПК України (в ред. 2012 року), ст. 47 КК України, ст. ст. 7-1, 10, 273, 282 КПК України ( в ред. 1960 року), суд -

ПОСТАНОВИВ:
Кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченому ст. 166 КК України закрити із звільненням підсудної від кримінальної відповідальності з передачею на поруки релігійній громаді Церкви християн віри Євангельської «Благодать» за умови, якщо протягом року з моменту її передачі на поруки вона виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Вінницької області протягом 7 діб з моменту її проголошення.

Суддя: