Ухвала

іменем україни

23 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Головуючого ОСОБА_19,
суддів ОСОБА_20 і ОСОБА_21,
при секретарі судового засідання ОСОБА_22,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця с. Вітрянка Сокирянського району Чернівецької області, мешканця АДРЕСА_1,

за участю прокурора ОСОБА_23,
захисників ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ВСТАНОВИЛА:

З касаційною скаргою до суду касаційної інстанції звернувся прокурор з вимогами про перевірку судових рішень щодо ОСОБА_5

Вироком Кельменецького районного суду Чернівецької області від 21 липня 2014 року ОСОБА_5 визнано невинуватим та виправдано у пред'явленому обвинуваченні за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Виправдовуючи ОСОБА_5 суд визнав недоведеним пред'явлене останньому обвинувачення, зазначивши, що суду не надані належні і допустимі докази, які підтвердили б вину ОСОБА_5 у вбивстві потерпілого.

Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 5 листопада 2014 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 залишено без зміни.

В касаційній скарзі прокурор посилаючись на безпідставність виправдання ОСОБА_5 з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотного порушенням вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Органами досудового розслідування ОСОБА_5 було предʼявлено обвинувачення в тому, що він 17 квітня 2013 року приблизно о 9 годині 30 хвилин у приміщенні літньої кухні домогосподарства ОСОБА_9 по АДРЕСА_2, в ході суперечки, яка переросла в обопільну бійку з ОСОБА_9, з метою позбавлення життя останнього, фрагментом дошки завдав численні удари по обличчю, голові та тілу потерпілого, заподіявши тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, які перебувають у прямому причинному зв'язку з фактом настання смерті ОСОБА_9

Заслухавши доповідача, захисників, які вважали судові рішення законними та обґрунтованими, та просили залишити їх без зміни, прокурора, який не підтримав касаційну скаргу прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з вимогами ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 370 КПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі обʼєктивно зʼясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Обвинувальний вирок, відповідно до вимог ч. 3 ст. 373 КПК України, не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Оцінюючи та аналізуючи наявні у кримінальному провадженні докази вини ОСОБА_5 у їх сукупності, суд, згідно з вимогами ст. 94 КПК України надав відповідну увагу їх належності, допустимості та достовірності. Так, визнаючи недопустимим, як доказ, протокол огляду місця події, місцевий суд навів належні доводи щодо такого свого висновку, вказавши на порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені під час досудового розслідування кримінального провадження щодо ОСОБА_5 Оскільки узгодженими між собою показаннями ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 спростовано показання ОСОБА_13 та ОСОБА_14 суд обґрунтовано не врахував як докази показання останніх про те, що при огляді місця події були присутні поняті. Оскільки під час огляду місця події було вилучено дошку, на якій згідно висновку експертизи №77 від 3 березня 2013 року, виявлено генетичні ознаки клітин ОСОБА_5, то суд обґрунтовано визнав зазначений висновок експерта недопустимим доказом.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 95 КПК України визнання вини ОСОБА_5 на досудовому розслідуванні не може бути доказом вини обвинуваченого. Зазначене твердження суду у вироку перевірив та визнав законними й апеляційний суд. Такий висновок апеляційного суду підтримує й колегія суддів при розгляді касаційної скарги.

Іншими доказами у провадженні не підтверджено вину ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, і жоден із свідків не надав показань, які вказували б на винуватість ОСОБА_5

Вирішуючи питання, зазначені у ст. 368 КПК України, суд встановив, що досудовим розслідуванням не надано належні і допустимі докази, які б підтвердили вину ОСОБА_5 в умисному вбивстві, та з огляду на зазначене, законно й обґрунтовано виправдав останнього у предʼявленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 115 КК України, виклавши свій висновок у мотивованому судовому рішенні, що відповідає вимогам ст.ст. 370, 374 КПК України.

Отже, суд першої інстанції обґрунтував свої висновки щодо виправдання ОСОБА_5 за обвинуваченням в умисному вбивстві, вони відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд дав належну оцінку, і є обґрунтованими. Перевіряючи оскаржуваний прокурором вирок, апеляційний суд дотримався вимог законодавства щодо провадження в суді апеляційної інстанції.

Проаналізувавши всі надані досудовим розслідуванням, досліджені в судовому засіданні місцевого суду, а також здобуті під час розгляду апеляції прокурора в апеляційному суді, докази, апеляційний суд дійшов ґрунтовного висновку про відсутність в матеріалах провадження будь яких доказів на підтвердження обвинувачення.

Апеляційний суд надав обґрунтовану оцінку: причинам неврахування місцевим судом висновку експерта №31 від 17 травня 2013 року; причинам відхилення клопотання прокурора про допит експертів ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17; причинам відмови суду першої інстанції в призначенні додаткової комісійної судово-медичної експертизи для встановлення часу смерті потерпілого ОСОБА_9; висновкам районного суду про недопустимість доказів по справі. З таким висновком апеляційного суду погоджується й суд касаційної інстанції при розгляді даного провадження.

Дослідивши докази у провадженні, показання свідків, надані під час судового слідства в суді першої інстанції, допитавши потерпілого ОСОБА_18, свідків ОСОБА_14 й ОСОБА_13, оцінивши вказані докази їх у взаємозвʼязку, апеляційний суд також не встановив безспірних доказів, які підтверджували б винуватість ОСОБА_5 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.

З урахуванням наведеного апеляційний суд підставно визнав виправдувальний вирок щодо ОСОБА_5 законним та обґрунтованим та навів відповідні мотиви й висновки щодо такого свого рішення.

Колегією суддів не встановлено порушень вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді провадження щодо ОСОБА_5 як в суді першої інстанції так і в апеляційному порядку. Колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду щодо законності й обґрунтованості вироку щодо ОСОБА_5

В ухвалі апеляційного суду, яка відповідає вимогам ст. 419 КПК України, наведено переконливі підстави прийняття рішення, дано вичерпну відповідь на доводи апеляційної скарги та належним чином сформульовано висновок щодо обґрунтованості виправдання ОСОБА_5

Не спростовують висновків суду щодо законності виправдання ОСОБА_5 й доводи касаційної скарги про залишення без задоволення апеляційним судом клопотання прокурора про призначення додаткової комісійної судово-медичної експертизи для встановлення часу смерті потерпілого ОСОБА_9 Апеляційний суд не вбачав підстав для призначення такої експертизи, належно мотивував свій висновок з цього питання у відповідній ухвалі, з яким погоджується й колегія суддів.

Також колегія суддів вважає цілком ґрунтовними висновки судів щодо законності експертизи №38 від 23 квітня 2014 року, та погоджується з ними.

Враховуючи зазначене, підстав для скасування судових рішень щодо ОСОБА_5 колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 434, 436 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Кельменецького районного суду Чернівецької області від 21 липня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 5 листопада 2014 року щодо ОСОБА_5 - без зміни.

Ухвала набуває чинності з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_19 ОСОБА_21 ОСОБА_20