УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2007 року м.
Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Стефанів
Н.С.

суддів Кривобокової
Н.М., Флісака Р.Й.,

з участю

засудженого ОСОБА_1

захисника ОСОБА_3

представника потерпілого ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну
справу за апеляцією засудженого ОСОБА_1 на вирок Долинського районного суду від
22 січня 2007 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним
вироком

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, українець,
уродженець та житель АДРЕСА_1, не працює, з неповною середньою освітою,
одружений, на утриманні одна неповнолітня дитина, раніше не судимий, громадянин
України, засуджений за ст. 125 ч.2 КК України на 150 годин громадських робіт.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винним в тому, що він 9
серпня 2006 року біля 14 годин 40 хвилин, в м. Долині на під'їздній дорозі до
гаражів, поблизу будинку АДРЕСА_2, під час суперечки між його батьком ОСОБА_4
та потерпілим ОСОБА_5, яка виникла з приводу паркування потерпілим його
автомобіля, що перешкоджало проїзду, втрутився в цю суперечку та умисно наніс
потерпілому удар кулаком в обличчя, від якого ОСОБА_5 впав, втративши
свідомість, чим спричинив потерпілому легкі тілесні ушкодження з короткочасним
розладом здоров"я.

В апеляції засуджений вважає вирок суду незаконним в
зв'язку з тим, що судом неправильно оцінено досліджені в судовому засіданні
докази, висновки суду про його винуватість не відповідають фактичним обставинам
справи і є суперечливими, зазначає, що його вина у вчиненні злочину не доведена
і це встановлено показаннями свідків, яким суд дав неналежну правову оцінку.
Також судом не вжито заходів для допиту інших осіб, показання яких мають
істотне значення для справи, не витребувано інших доказів, що свідчить про
однобічність, неповноту та необ"єктивність судового слідства.

Просить
вирок суду скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.

Справа 11-177 за 2007 рік Головуючий
1 інстанції Монташевич С.М.

Категорія ст. 125 ч.2 КК України Доповідач
Стефанів Н.С.

2

Заслухавши
доповідача, пояснення засудженого та його захисника, які підтримали апеляцію,
представника потерпілого ОСОБА_2, який заперечив апеляції, вважає вирок суду
законним та обгрунтованим, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи
апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція до задоволення не підлягає з таких
підстав.

Суд першої
інстанції правильно встановив фактичні обставини справи і його висновок про
доведеність вини засудженого ОСОБА_1 у злочині, за який його засуджено, є
правильним та ґрунтується на сукупності досліджених судом доказів, яким дано
правильну юридичну оцінку.

Вина засудженого
підтверджена послідовними показаннями потерпілого ОСОБА_5, який пояснив, що
09.08.2006 року після обіду, він вийшов з будинку забрати свій автомобіль, який
перешкоджав проїзду, там з ним почав сварку батько засудженого, який чекав, бо
не міг проїхати по під'їздній дорозі. Під час їх суперечки до них підбіг
засуджений ОСОБА_1 і вдарив його кулаком в обличчя, від чого він впав, на
кілька секунд втративши свідомість. Піднявшись, від"їхав автомобілем, в
той же день звернувся в Долинську ЦРЛ за меддопомогою. Перебував на
стаціонарному лікуванні, так как був перелом кісток носа та забій головного
мозку.

Показання
потерпілого послідовні і повністю узгоджуються з іншими зібраними та
дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема, показаннями свідків,
висновком судово-медичного огляду, письмовими доказами.

Так, свідок
ОСОБА_6 пояснила, що в зазначений день, вона повідомила чоловіка, щоб він
забрав автомобіль, бо дорогою не може проїхати інша автомашина. Коли чоловік
вийшов, його не було певний час, їй подзвонила сусідка ОСОБА_7 і сказала, що
чоловік з обличчям в крові знаходится в дворі на землі. Коли вийшла, то
побачила на обличчі у чоловіка кров з розбитого носа, їй він повідомив, що його
вдарив незнайомий на той час ОСОБА_9 через те, що довго його чекали і не могли
проїхати.

Показаннями
свідка ОСОБА_8 встановлено, що дійсно, 09.08.2006 року через те, що власник
автомобіля, який перешкоджав проїзду автомобілю, в якому знаходились він та
ОСОБА_1 з батьком, вийшов забрати автомобіль тільки через 20 хвилин, відбулась
суперечка між ним та ОСОБА_4 ОСОБА_1 виходив з автомобіля і через на 1-2
хвилини повернувся разом з батьком.

В своїх
показаннях в судовому засіданні та в поясненні під час апеляційного розгляду
засуджений ОСОБА_1 не заперечував того, що між ними та потерпілим відбулась
суперечка з вищезаначеного приводу. Що стосується його заперечення про
нанесення удару потерпілому, то суд першої інстанції правильно не прийняв до
уваги їх показання в цій частині, обґрунтовуючи це бажанням ухилення від
кримінальної відповідальності.

Крім того, вина
засудженого підтверджена письмовими доказами, в тому числі даними медичних та
амбулаторних карт хворого, оглянутими в судовому засіданні.

Згідно висновку
судово-медичного дослідження №269/210-Д від 18.09.2006 року у ОСОБА_5 мались
тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного
мозку, перелом кісток носа без зміщення, синець та підшкірні крововиливи з
припухлістю м"яких тканин на обличчі, які спричинені від дії тупого
твердого предмета, можливо в термін, вказаний оглянутим, і відносяться до
легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров"я.

Судом першої
інстанції належним чином досліджено та перевірено зібрані докази, в тому числі
і послідовні показання потерпілого та зроблено обґрунтований висновок про їх
правдивість і узгодженість з іншими зібраними доказами.

Таким чином,
твердження в апеляції засудженого про те, що його вина не доведена, є
безпідставними та спростовані наведеними доказами, яким суд дав правильну
юридичну оцінку.

Не є обгрунтованими вимоги апеляції про неповноту і однобічність досудового
слідства, що виразилась в невитребуванні судом інших доказів, допиті нових
свідків. Як видно із протоколу судового засідання, всі заявлені засудженим та
його захисником

3

клопотання про виклик свідків, витребування документів
були задоволені, інших клопотань засуджений чи його захисник не пред'являли.

Дії
засудженого за ст. 125 ч.2 КК України
кваліфіковано правильно.

Призначаючи покарання ОСОБА_1, суд в повній мірі врахував
суспільну небезпечність вчиненого, особу винного та обставини, які пом'якшують
покарання.

Апеляційних підстав для скасування вироку та направлення
справи на новий судовий розгляд, про що йдеться в апеляції, колегією судців не
встановлено.

Керуючись
ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія судців, -

УХВАЛИЛА:

Апеляцію засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення, а вирок Долинського
районного суду від 22 січня 2007 року відносно нього, - без зміни.