Дата документу Справа № 331/6082/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 331/6082/14-к Головуючий в 1 інстанції
№ провадження 11-кп/778/914/15 ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 121 Доповідач в 2 інстанції
КК України ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі

головуючого ОСОБА_3 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9

представника потерпілого ОСОБА_10

розглянула в м. Запоріжжі у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ст. прокурора прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_11 , потерпілого ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 лютого 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець і мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, який має середню освіту, офіційно не працевлаштований, не одружений, який не має судимості,

Визнаний винним у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 2 ст. 121 КК України і призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі.

Тримається під вартою з 26 грудня 2011 року.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду в розмірі 32 171 гривню 43 коп. та моральну шкоду в розмірі 100 000 гривень, а всього стягнути 132 171 гривень 43 копійки.

У відповідності до ст. 100 КПК України вирішено питання щодо речових доказів.

Вироком знято арешт з 1/4 частки квартири АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_12 , який накладений постановою слідчого від 17.01.2012 року.

Згідно вироку, 15 грудня 2011 року, ОСОБА_13 , з метою вчинення образи ОСОБА_14 в присутності ОСОБА_15 , підшукав, раніше йому знайомих і добре фізично розвинених ОСОБА_7 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , а також водія автомобілю ОСОБА_18 .

В цей же день, у післяобідній час, ОСОБА_13 , знаходячись в районі універмагу Україна, що по проспекту Леніна, буд. 147 в м. Запоріжжі, зустрівся із ОСОБА_7 , ОСОБА_16 і ОСОБА_18 , та біля кафе Парк Авеню, що по проспекту Леніна в м. Запоріжжі зустрівся із ОСОБА_17 , де кожному окремо розповів, відведену їм роль та їхні дії під час вчинення образи ОСОБА_14 , проте, ОСОБА_18 , свій замисел ОСОБА_13 не доводив.

Таким чином, особи, які брали участь у замислі, не були поставлені, до відома щодо дій один одного.

Так, згідно відведених ролей, ОСОБА_7 , ОСОБА_17 та ОСОБА_16 прибувають на автомобілі ДЕО Ланос під керуванням ОСОБА_18 до будинку № 21 по проспекту Леніна в м. Запоріжжі, де очікують сигналу ОСОБА_13 про прибуття ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . По прибуттю вказаних осіб, ОСОБА_7 , ОСОБА_17 та ОСОБА_16 , мають підійти до ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , при цьому:

- ОСОБА_7 , ОСОБА_17 та ОСОБА_16 без застосування фізичної сили, шляхом нецензурних висловлювань, повинні образити ОСОБА_14 і, таким чином, принизити його честь та гідність в очах ОСОБА_15 ;

- ОСОБА_18 на автомобілі ДЕО Ланос, під своїм керуванням, повинен доставити ОСОБА_7 , ОСОБА_17 та ОСОБА_16 до зазначеного вище місця, а, безпосередньо, після вчинення ними обумовлених дій, відвести звідти.

Досягнувши домовленості, всі учасники направились до будинку АДРЕСА_3 , де стали очікувати на прибуття ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .

Приблизно о 21 годині 10 хвилин, ОСОБА_13 повідомив ОСОБА_7 , ОСОБА_17 та ОСОБА_16 про те, що за декілька хвилин до будинку мають прибути ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , а сам покинув місце по своїм справам.

Далі, приблизно о 21 годині 30 хвилин, ОСОБА_17 , ОСОБА_16 та ОСОБА_7 , перебуваючи біля четвертого під`їзду будинку АДРЕСА_3 , почали словесно ображати ОСОБА_14 , в результаті чого між ОСОБА_7 - з одного боку, та ОСОБА_14 - з іншого, зав`язалась бійка.

Під час бійки, яка проходила на внутрішньо-квартальній проїзній частині, навпроти четвертого під`їзду будинку АДРЕСА_3 , ОСОБА_7 , вийшовши за рамки домовленості з ОСОБА_13 , яка була спрямована лише на образу ОСОБА_14 , маючи намір на завдання умисних тяжких тілесних ушкоджень, тобто умисних тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння та, усвідомлюючи, що від його дій може настати смерть ОСОБА_14 , завдав йому не менше шести ударів ножем, що знаходився у нього в руці, два з яких - в праву надключичну область, два - у ліву сідницю, по одному - в область правої клубової кістки та у верхню третину лівого стегна по задній поверхні, заподіявши ОСОБА_14 два сліпих колото-різаних поранення грудної клітини і лівого стегна з пошкодженням правої легені і крупної кровоносної судини - лівої стегнової артерії, з крововиливом в плевральну порожнину, що призвело до гострої крововтрати. Зазначені ушкодження, як кожне окремо, так і в сукупності, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя та перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_14 .

В апеляційних скаргах:

прокурор прокуратури м. Запоріжжя, який брав участь у розгляді справи у суді першої інстанції просить скасувати вирок щодо ОСОБА_7 у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання ступені тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_19 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України та призначити покарання у вигляді 9 років позбавлення волі. Мотивуючи свою незгоду з вироком суду першої інстанції прокурор посилається на те, що дії ОСОБА_7 призвели до найтяжчих наслідків, якими вважається смерть людини.

- потерпілий ОСОБА_9 не погоджується з вироком суду в частині призначеного покарання та вирішення цивільного позову, просить скасувати вирок суду першої інстанції, постановити новий вирок, яким призначити покарання у максимальному розмірі, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, задовольнити цивільний позов у повному обсязі стягнувши матеріальну шкоду 72 171,43 грн. та моральну у розмірі 200 000 грн. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що, на його погляд призначене покарання є несправедливим через м`якість. Вказує, що суд не прийняв до уваги обставини справи, тяжкі наслідки, вчинення злочину з особливою жорстокістю, що матеріальні збитки у сумі 40 000 відшкодовані не самим ОСОБА_7 , а його родичами та ОСОБА_13 . На думку потерпілого, розмір моральної шкоди, встановлений судом, не відповідає моральним стражданням спричиненим діями обвинуваченого.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 посилається на необґрунтованість вироку в частині призначеного покарання, яке, на його погляд, не відповідає вимогам ст.. 69-1 КК України, ступені тяжкості та особі обвинуваченого через суворість. Просить з урахуванням позитивних даних про особу, каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування частини завданого збитку, застосувати ст. 69 КК України та призначити покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора та потерпілого щодо можливості збільшення суми моральної шкоди, та заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого; потерпілого ОСОБА_9 та його представника, які просили задовольнити апеляційну скаргу потерпілого та залишити апеляцію захисника обвинуваченого без задоволення; захисника, який підтримав апеляцію захисту та заперечували проти задоволення апеляційних скарг прокурора та потерпілого; пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який в дебатах та в останньому слові просив задовольнити апеляційну скаргу його захисника, а інші апеляції залишити без задоволення; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, які викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурорів, захисника задоволенню не підлягають, а апеляційна скарга потерпілого підлягає задоволенню частково.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у скоєнні зазначеного у вироку злочину та його дій за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, в апеляційних скаргах не оспорюються.

Переглядаючи вирок відповідно до ст. 404 КПК України в межах апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

При апеляційному розгляді справи не встановлені обставини для висновку, що призначене покарання ОСОБА_7 за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через його суворість або м`якість.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції виконав вимоги ст. 65 КК України, а саме врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, особу винного та обставини, що помякшують покарання. Обставин, що обтяжують покарання, встановлено не було.

Так, суд врахував, що ОСОБА_7 вперше притягається до кримінальної відповідальності, навчався у вищому навчальному закладі, де характеризувався позитивно, та який покинув після смерті батька у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем, має постійне місце проживання, де також характеризується позитивно, проживає однією сім`єю з матір`ю, яка страждає на онкологічне захворювання. На погляд колегії суддів, суд обґрунтовано визнав за обставини, що пом`якшують покарання: визнання вини ОСОБА_7 , його щире каяття, сприяння розкриттю злочину, та добровільне часткове відшкодування матеріальної шкоди, та обґрунтовано призначив покарання в межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України.

У відповідності до вимог ст. 69-1 КК України, за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, тобто щирого каяття або активного сприянню розкриттю злочину, та у разі добровільного відшкодування заподіяної шкоди в повному обсязі або усунення наслідків злочину, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів провадження, наряду з визнанням вини обвинуваченим, його каяттям та сприянням розкриттю злочину, потерпілому заподіяна шкода не була відшкодована в повному обсязі, що виключає застосування до ОСОБА_7 положень ст. 69-1 КК України.

Колегія суддів також не вбачає підстав для застосування положень ст.ст. 69 та 75 КК України.

Колегія суддів вважає, що особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів, а посилання в апеляційних скаргах на невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, визнає не обґрунтованими.

Колегія суддів вважає, що цивільний позов потерпілого в частині відшкодування матеріальної шкоди вирішений відповідно до цивільного та кримінального процесуального законодавства.

Як вбачається з уточненого позову, потерпілим заявлені позовні вимоги щодо відшкодування заподіяної матеріальної шкоди в розмірі 72 171,43 гривень та моральної шкоди в розмірі 200 000 гривень.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позови про відшкодування шкоди випливають із предявленого обвинувачення.

Матеріали справи містять підтвердження часткового відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 40 000 гривень, у зв`язку з чим суд обґрунтовано постановив стягнути решту заявленої матеріальної шкоди в розмірі 32 171,43 гривень.

Згідно з вимогами ч.1 п. 3 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції може змінити вирок в бік збільшення сум, які підлягають стягненню, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

Колегія суддів вважає, що при розгляді питання про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції не дав належної оцінки моральним стражданням і переживанням потерпілого ОСОБА_9 , пов`язаних з втратою сина, що негативно відобразилося на стані його здоров`я та життя в цілому, а тому колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги щодо моральної шкоди підлягають задоволенню у повному обсязі та приходить до висновку про збільшення її до суми 200 000грн.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 408 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційні скарги прокурора прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_11 , який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, та адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 лютого 2015 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині відшкодування моральної шкоди, збільшивши її до 200 000 гривень. Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 200 000 гривень. З урахуванням матеріальної шкоди в розмірі 32 171 гривень 43 копійки, всього підлягає стягненню 232 171 гривень 43 копійки.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Касаційна скарга може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді : 1 2 3