Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
10 березня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0005025 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Катеринівка, Сарненського району Рівненської області, проживаючої в АДРЕСА_1 , з вищою освітою, не одруженої, раніше не судимої, обвинуваченої за ч.1, 2 ст.307, ч.2 ст.309 КК України,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 22 грудня 2014 року відносно ОСОБА_5 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_5 визнано винною та засуджено:

за ч.1 ст.307 КК України на чотири роки позбавлення волі;

за ч.2 ст.307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на п`ять років позбавлення волі;

за ч.2 ст.309 КК України на три роки позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено покарання п`ять років роки позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком три роки та покладено обов`язки передбачені п.п. 2-4 ч.1 ст. 76 КК України.

Судом вирішено питання щодо речових доказів по справі.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_5 , в порушення порядку встановленого Законом України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів», «Про заходи протидії незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними» влітку 2014 року, перебуваючи по вул. Д.Галицького в м. Рівне, шляхом привласнення знайденого придбала речовину, яка згідно висновку експерта № 808 від 16.09.2014 року є психотропною речовиною метамфетамін (первентин) загальною масою 0,0495г. -0,0261г., яку 21 серпня 2014 року о 19 год. перебуваючи у власному автомобілі марки «Хюндай Соната» д.н.з. НОМЕР_1 по вул. С. Крушельницької в м. Рівне, в ході проведення оперативної закупівлі незаконно збула за 350 грн. ОСОБА_8 .

В подальшому, восени 2014 року перебуваючи по вул.. Д. Галицького в м. Рівне, шляхом привласнення знайденого придбала речовину, яка згідно висновку експерта № 1009 від 29.11.2014 року є психотропною речовиною метамфетамін (первінтин) загальною масою 0,088г., яку 14 листопада 2014 року о 22 год. 30хв., перебуваючи за місцем свого проживання у АДРЕСА_1 , в ході проведення оперативної закупівлі незаконно збула за 100 грн. ОСОБА_9 . Крім того, під час огляду вище вказаної квартири, працівниками міліції, виявлено та вилучено речовину, яка згідно висновку експерта № 1008 від 29.11.2014 року є психотропною речовиною метамфетамін «первентин», загальною масою 0,5054г., яку зберігала для власного вжитку.

В поданій на вирок суду апеляційній скарзі, прокурор, не оскаржуючи вирок в частині доведеності вини та кваліфікації дій обвинуваченої, вважає його незаконним з невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального провадження та особі обвинуваченої в наслідок м`якості. Доводить, що ОСОБА_5 вчинила тяжкий злочин, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до десяти років з конфіскацією майна. Крім того, зазначає, що після вчинення, нею, в серпні місяці злочину передбаченого ч.1 ст. 307 КК України та передачі обвинувального акту щодо цього до суду, вона вчинила нові злочини передбачені ч.2 ст. 307, ч.2 ст.309 КК України.

Просить вирок в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_5 визнати винною та засудити за ч.1 ст.307 КК України на чотири роки позбавлення волі, за ч.2 ст.309 КК України на два роки позбавлення волі, за ч.2 ст.307 КК України на шість років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання шість років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора щодо задоволення апеляційних вимог, пояснення обвинуваченої ОСОБА_5 та її захисника-адвоката ОСОБА_7 , про залишення вироку без зміни, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно всіх фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. Судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст фактичних обставин справи і немає сумнівів у добровільності їх позиції, що й не оскаржується в апеляційній скарзі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України в кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.

Доводи прокурора про те, що ОСОБА_5 вчинила особливо тяжкий злочин і покарання не відповідає його тяжкості не заслуговують на увагу.

Відповідно до ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

У п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 р. №7 (з наступними змінами) „Про практику призначення судами кримінального покарання" зазначено, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті , так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень) склад сім`ї, його матеріальний стан тощо.

Призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд у вироку зазначив, що, як пом`якшуючі покарання обставини, він визнає її щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Крім того, при врахуванні особи обвинуваченої суд зазначив, що вона раніше не судима, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, має на утриманні неповнолітню дитину, працює.

Наведені обставини, дають підстави вважати, що виправлення ОСОБА_5 та попередження нових злочинів можливо досягти без ізоляції її від суспільства, але в умовах здійснення контролю за її поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Прокурор, висловивши в апеляційній скарзі прохання про скасування вироку та постановлення нового, зазначив, що призначене обвинуваченій покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та її особі, що при цьому суд не зважив на суспільно небезпечні наслідки вчиненого злочину і на особу винної.

Разом з тим, прокурор в апеляції не спростував обставини, на підставі яких суд визнав за можливе застосувати ст.69 КК України, та не зазначив, які дані про особу винного при цьому не були враховані.

Також прокурором не надано будь-яких даних щодо неможливості виправлення обвинуваченої без ізоляції від суспільства.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ОСОБА_5 призначив покарання, яке є необхідним та достатнім для її виправлення і попередження нових злочинів та відповідає вимогам ст.65 КК України, підстав для зміни чи скасування вироку, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 22 грудня 2014 року щодо ОСОБА_5 обвинуваченої за ч.ч.1-2 ст.307, ч.2 ст. 309 КК України залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С У Д Д І :

(підпис) (підпис) (підпис)

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

З оригіналом згідно

Суддя: ОСОБА_1