УХВАЛА

АПЕЛЯЩЙНОГО
СУДУ ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 квітня 2007
року м.Ужгород

Апеляційний суд
Закарпатської області в складі:

головуючого -
Лізанця П.М. суддів - Кондора Р.Ю., Дідика В.М.

за
участю прокурора - Сирохман Л.І. адвоката ОСОБА_1. представника ОСОБА_2
засудженого ОСОБА_3.

розглянув
у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією представника
ОСОБА_2 в інтересах потерпілої ОСОБА_4. на вирок Хустського районного суду від
22 грудня 2006 року.

Цим вироком

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, мешканця АДРЕСА_1 Хустського району Закарпатської
області, не судимий засуджений за ч.2 ст.286 КК України на три роки позбавлення
волі.

На підставі ст. 7 5 КК України звільнено від відбування покарання з
випробуванням з однорічним іспитовим строком з покладенням обов'язків
повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання,
роботи або навчання, періодично з'являтись для реєстрації у вказані органи.

Цивільний позов
потерпілої в окреме
провадження для вирішення в порядку цивільного судочинства.

Справа: № 192

ОСОБА_3 визнано винуватим у тому, що він 18 липня 2006 року близько 21
години, керуючи не зареєстрованим автомобілем «Опель-Омега», не маючи прав на
керування транспортним засобом в порушення пунктів 1.5, 2.1, 12.1 Правил
дорожнього руху, рухаючись по об'їзній дорозі Хуст-Мукачево з швидкістю близько
120-130 км/год, не доїжджаючи 1 км. до АЗС «Мавекс» м.Хуст не впорався з
керуванням, виїхав на зустрічну смугу руху, з'їхав в кювет і перекинувся,
внаслідок ДТП пасажиру
автомобіля потерпілій ОСОБА_4. заподіяно тяжкі тілесні ушкодження.

В апеляції та доповненні до неї представник ОСОБА_2 потерпілої ОСОБА_4.
порушує питання про скасування вироку і направлення справи на додаткове
розслідування з посиланням на неповноту та однобічність досудового і судового
слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, не
доведеність всіх обставин, що підлягають доказуванню, зокрема, не
зареєстрований автомобіль в органах ДАІ та незаконно доставлений в Україну,
яким керував засуджений, невідповідність призначеного покарання тяжкості
злочину та особі засудженого. Вказує, що засудженим не відшкодовано потерпілій
шкоду, а також оспорює безпідставність виділення цивільного позову та
направлення на вирішення в порядку цивільного судочинства.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2, який підтримав
апеляцію, засудженого та його захисника про відмову в задоволенні апеляції,
промову прокурора, який вважає вирок законним та обгрунтованим, перевіривши
справу та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що підстав для її
задоволення немає.

Як видно з матеріалів справи вирок щодо ОСОБА_3 ґрунтується на доказах, які
є у матеріалах справи, зібраних з дотриманням вимог кримінально-процесуального
закону. Суд навів у вироку мотиви свого висновку щодо доведеності обвинувачення
ОСОБА_3 та юридичної кваліфікації його дії за ч.2 ст.286 КК України.

Водночас наведені в апеляції доводи про однобічність та неповноту
досудового та судового слідства та направлення справи на додаткове
розслідування колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до вимог п.9 ст.348
КПК України потерпілий і його представник мають право подати апеляцію у
частині, що стосується інтересів потерпілого, але в межах вимог заявлених ними
в суді першої інстанції.

З
протоколу судового засідання вбачається, що представник потерпілої

ОСОБА_2 в суді першої інстанції при
розгляді справи вимог про направлення

справи
на додаткове розслідування, а також призначення підсудному ОСОБА_3 суворого
покарання не заявляв, (а.с. 133).

При вирішенні цивільного позову
представника потерпілої у частині відшкодування завданої потерпілій ОСОБА_4.
матеріальної та моральної шкоди суд відповідно до вимог цивільного і
кримінально-процесуального закону навів
у вироку мотиви
і підстави виділення

цивільного
позову із кримінальної справи і вирішення його в окремому провадженні в порядку
цивільного судочинства, у зв'язку з необхідністю зібрати та дослідити певні
документи та докази, допитати осіб, що проводили лікування потерпілої.

Крім того, відповідно до вимог ч.3 ст.28 КПК України цивільний позов в
обґрунтування вимог може бути пред'явлений під час як досудового та дізнання,
так і судового розгляду справи, але до початку судового слідства.

Як убачається з матеріалів справи представник потерпілої вперше заявив про
заподіяння потерпілій ОСОБА_4. матеріальну шкоду на суму 38 744 гривні до
початку розгляду справи.

Згідно з протоколом судового засідання судове слідство
було розпочате 3 листопада 2006 року, під час розгляду справи представник
потерпілої доповнив позовну заяву додатковими вимогами матеріального характеру,
а 1 грудня 2006 року морального характеру.

Суд належно мотивував прийняте рішення щодо розгляду цивільного позову в
окремому порядку цивільного судочинства, оскільки це не позбавляє потерпілу
права вирішити його в цивільному порядку. Тому немає підстав для скасування
вироку в цій частині і направлення справи на новий розгляд.

Доводи в апеляції представника про відмову засудженого відшкодувати
потерпілій заподіяну шкоду є необгрунтованими.

Під час розгляду справи в апеляційній інстанції ОСОБА_3 подано поштові
квитанції про часткове відшкодування потерпілій шкоди в сумі 3500 грн.

Призначене засудженому покарання відповідає тяжкості вчиненого злочину,
даним про його особу. Вимоги ст.65 КК України дотримано.

Керуючись
ст.ст.365, 366 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляцію представника ОСОБА_2 в
інтересах потерпілої ОСОБА_4 залишити без задоволення, а вирок Хустського
районного суду від 22 грудня 2006 року щодо засудженого ОСОБА_3 без змін.