11-кп/775/22/2015(м)
264/6477/14-к

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2015 року м. Маріуполь

Колегія суддів палати в кримінальних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарях ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на вирок Іллічівського районного суду міста Маріуполя від 28 жовтня 2014 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Калинівка Донецької області, громадянина України, українець, з середньо спеціальною освітою, не одруженого, в сили ст. 89 КК України не судимого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_1

засуджено за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді 2 місяців арешту

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку, ОСОБА_7 10 липня 2014 року в денний час, знаходячись в лісосмузі неподалік будинку АДРЕСА_2 , з метою незаконного придбання наркотичного засобу, зрізав вісім кущів дикорослої коноплі, які переніс за місцем свого проживання в будинок АДРЕСА_2 , поклав на дах гаражу, та в порушення статті 12 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 22 грудня 2006 року став незаконно зберігати для особистого вживання без мети збуту. 11 липня 2014 року о 19 -00 годині, в ході огляду вказаного домоволодіння, працівниками міліції було знайдено та вилучено особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, масою в перерахунок на суху речовину 187,5 грами, сито з особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом, масою в перерахунок на суху речовину 3,6 грами, паліетиленові пляшки на внутрішньої поверхні яких виявлені мікрочастинки коноплі та мікрокількість екстракту каннабісу, які ОСОБА_7 незаконно придбав та зберігав для особистого вживання без мети збуту.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду змінити в частині формулювання обвинувачення та в частині призначення покарання.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, захисник послався на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Вказує, що при призначені покарання судом першої інстанції не було враховано, що обвинувачений хворіє туберкульозом лівих легенів та знаходиться на обліку у туберкульозному диспансері, на час ухвалення вироку працював та мав постійний дохід.

Крім того, суд першої інстанції повинен був врахувати обставиною, що пом`якшує покарання, активне сприяння розкриттю злочину.

Також захисник посилається на те, що вирок суду щодо встановлених обставин скоєння кримінального правопорушення за частиною 1 статті 309 КК України містить в собі суперечності, що впливає на правильність призначення міри покарання.

Заслухавши суддюдоповідача, захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляцію, прокурора, який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , воно розглянуто у порядку, передбаченому частиною 3 статті 349 КПК України.

За змістом апеляційної скарги захисник оспорює фактичні обставини справи, а саме формулювання обвинувачення, що є неможливим відповідно до зазначеної норми кримінального процесуального закону, тому це питання колегією суддів не вирішується.

Що стосується призначеного судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, то колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до положень статті 65 КК України щодо загальних засад призначення кримінального покарання між інших обставин враховуються ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 вид і розмір кримінального покарання, дотримав положення зазначеної норми кримінального закону.

Наявність захворювання не перешкодило ОСОБА_7 вчинити злочин. Колегія суддів вважає, що суд 1-ї інстанції обґрунтовано обрав обвинуваченому покарання у вигляді арешту. Цей вид покарання ні є самим суворим з передбачених санкцією ч.1ст.309 КК України.

При обранні міри покарання в якості пом`якшуючої покарання обставини судом враховано щире каяття ОСОБА_7 . Обрана міра покарання близька до мінімально передбаченої законом.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що не має підстав для пом`якшення обраного покарання чи призначення більш м`якого виду покарання.

Призначене ОСОБА_7 покарання є достатнім і необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів.

Порушень процесуального закону, які тягнуть скасування вироку, припущено не було.

На підставі викладеного та керуючись ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Іллічівського районного суду міста Маріуполя від 28 жовтня 2014 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді