АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №639/4998/14к, Провадження №11кп/790/1243/15 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.115 КК України

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2015 року м.Харків
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Харківської області апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні і захисника ОСОБА_8 на вирок Жовтневого районного суду м.Харкова від 29 квітня 2015 року відносно

ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Харкові, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Жовтневого районного суду м.Харкова від 29 квітня 2015 року ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 Кримінального кодексу України, і засуджено до 5 років позбавлення волі.

Судом першої інстанції встановлено, що 8 березня 2014 року о 22 годині 30 хвилин ОСОБА_9 прийшов до розважального закладу "Амбар" за адресою: м.Харкова, вул.Полтавський Шлях,123, маючи при собі розкладний ніж, де вже знаходились малознайомі йому ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Трохи пізніше в кафе "Амбар" завітав рідний дядько ОСОБА_9 ОСОБА_13 . Близько 23 годині ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вийшли з розважального закладу для того, щоб попалити, і знаходились біля входу в кафе.
В цей момент до них підійшли чотири молодих чоловіки, серед яких були і знайомі ОСОБА_9 , а саме ОСОБА_7 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 . В цей момент малознайомі ОСОБА_9 ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , з якими він відпочивав у кафе, пішли до розважального закладу, а сам ОСОБА_9 та його дядько ОСОБА_13 залишились на вулиці біля входу у приміщення кафе. У ході спілкування ОСОБА_9 та ОСОБА_13 з ОСОБА_7 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 між ними зав`язався словесний конфлікт що переріс у бійку, в ході якої ОСОБА_9 , знаючи що в нього в кишені знаходиться розкладний ніж, дістав його із внутрішньої кишені своєї куртки та став ним розмахувати, після чого наніс ОСОБА_7 один удар по життєво важливим органам в області черева останнього.
Далі ОСОБА_9 кинув ніж на асфальт та разом із дядьком ОСОБА_13 з місця вчинення правопорушення зник. Після чого ОСОБА_15 викликав швидку допомогу ОСОБА_7 , яка доставила останнього до Харківської міської клінічної лікарні №31.
Згідно висновку експерта №1667-ая/14 від 26 травня 2014 року у ОСОБА_7 маються колото-різані поранення живота, що утворилися в результаті дії гострого предмету, маючого колото-ріжучи властивості. Враховуючи характер колото-різаного поранення живота ОСОБА_7 , що супроводжувалося пошкодженням печінки та стінок шлунку, а також враховуючи значні крововтрати (до 2200-2250мл) зазначене ушкодження є тяжким за ступенем тяжкості, та без своєчасного надання ОСОБА_7 медичної допомоги, дане колото-різане поранення призвело б до смертельного результату (т.2 а.с.160-164).
Прокурор у кримінальному провадженні і захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_8 оскаржили зазначений вирок Жовтневого районного суду м.Харкова.

Прокурор у своїй апеляційній скарзі, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотні порушення кримінального процесуального закону і неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, просив вирок скасувати і ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 Кримінального кодексу України, призначити йому покарання у виді 8 років позбавлення волі і задовольнити цивільний позов прокурора, стягнувши з обвинуваченого на користь держави витрати на лікування потерпілого ОСОБА_7 в сумі 4.315 гривень 67 копійок.
Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор зазначив, що рішення суду про перекваліфікацію дій обвинуваченого з ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 Кримінального кодексу України на ч.2 ст.121 Кримінального кодексу України є необґрунтованим, оскільки ОСОБА_9 , усвідомлюючи небезпечний характер своїх дій і передбачаючи, що їх наслідком може стати смерть потерпілого, завдав ОСОБА_7 цілеспрямований удар ножем у життєво важливі органи.
Про наміри обвинуваченого, на думку прокурора, свідчить також та обставина, що свої протиправні дії ОСОБА_9 припинив після втручання свідка ОСОБА_15 , а також те, що після завдання удару ножем ОСОБА_7 обвинувачений продовжував тримати ніж і брутально лаяти оточуючих.
Вимагаючи скасування вироку, прокурор також послався на порушення судом першої інстанції вимог ст.ст.374,129 Кримінального процесуального кодексу України, які полягають в тому, що суд у вироку не дав правової оцінки показанням свідка ОСОБА_16 , а також не розглянув по суті позов прокурора в інтересах держави про стягнення з винного на користь держави витрати на лікування потерпілого ОСОБА_7 в сумі 4.315 гривень 67 копійок (т.2 а.с.179-182).
Захисник ОСОБА_8 у своїй апеляційній скарзі просила вирок Жовтневого районного суду м.Харкова змінити і на підставі ст.75 Кримінального кодексу України звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням, врахувавши при цьому обставину, що пом`якшує покарання, а саме часткове відшкодування завданої потерпілому матеріальної шкоди (т.2 а.с.174-176).
Під час апеляційного розгляду прокурор підтримала доводи апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні і заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника. Потерпілий ОСОБА_7 , обвинувачений ОСОБА_9 і його захисник ОСОБА_8 проти апеляційної скарги прокурора заперечували, підтримали апеляційні вимоги сторони захисту і просили звільнити обвинуваченого від відбування покарання.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи учасників апеляційного розгляду, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги прокурора і захисника є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Суд першої інстанції під час судового розгляду повно і всебічно дослідив всі обставини справи. Винність ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення доведена дослідженими в судовому засіданні доказами, належність і достовірність яких у суду апеляційної інстанції не викликає сумніву, зокрема:

- свідченнями потерпілого ОСОБА_7 , який повідомив, що ОСОБА_9 8 березня 2014 року наніс йому ножове поранення. Він у супроводі ОСОБА_15 та ОСОБА_14 підходив до кафе «Амбар», там стояло чотири чоловіки, з яких він впізнав ОСОБА_9 , інших він не знав. Вони підійшли до них привітатись, та між ОСОБА_9 і ОСОБА_15 виник конфлікт. Вони почали дискутувати, внаслідок чого виникла бійка, в якій приймав участь ОСОБА_13 . Він, ОСОБА_15 і ОСОБА_9 почали примиряти всіх та пропонували зупинити бійку. Він схопив ОСОБА_9 щоб його відтягнути, а ОСОБА_13 схопив його за ноги тому, що він лежав на землі. Він ( ОСОБА_7 ) почав падати, втрачати рівновагу, схопився за ОСОБА_9 , і вони впали разом. ОСОБА_9 знаходився зверху на ньому. Коли ОСОБА_9 вставав, він ( ОСОБА_7 ) закрив голову, бо чекав, що може бути удар. Закривши голову, відчув різкий удар в живіт. Одразу він не зрозумів , що трапилось. ОСОБА_9 стягнув ОСОБА_15 . Він ( ОСОБА_7 ) відчув, що йому перешкоджає щось дихати. До нього підбіг ОСОБА_14 , і він йому показав рану. Вони перейшли через дорогу і підійшли за кут. Він зателефонував приятелю та повідомив, що його вдарив ножем ОСОБА_9 . В подальшому бійки не було, але ОСОБА_9 стояв біля кафе та погрожував всім ножем. Потерпілий також уточнив, що ОСОБА_9 ножем не розмахував. У нього ножа в руках не було. ОСОБА_9 ніж дістав, коли вони лежали на землі, коли ОСОБА_9 був зверху, тоді він і дістав ніж з кишені. До цього ножа в руках у ОСОБА_9 не було. Коли отримав удар у живіт у руках ОСОБА_9 нічого не бачив. ОСОБА_9 позаду ніхто штовхнути не міг, оскільки там нікого не було;
- поясненнями свідка ОСОБА_14 , який повідомив суду, що пригода відбулася 8 березня 2014 року о 22 годині 12 хвилин. Він, ОСОБА_17 , ОСОБА_12 приїхали в «Шашличний двір», святкували "8 березня" та вживали спиртні напої. Перебуваючи у приміщенні кафе біля 30-40 хвилин вони вийшли на вулицю та зустріли своїх знайомих і запропонували приєднатися до них. Перебуваючи біля кафе, вони домовились прогулятися та направились до кафе «Андерпаб» випити пива. Перед входом в заклад стояли декілька чоловіків, серед яких був ОСОБА_9 , ОСОБА_13 . Вони привіталися з останніми, та ОСОБА_13 почав вести себе агресивно, внаслідок чого почалася бійка. ОСОБА_7 та ОСОБА_9 відійшли та почали штовхати один одного. ОСОБА_13 схопив ОСОБА_7 за ногу та останній впав на землю, потягнувши за собою ОСОБА_9 . Він ( ОСОБА_14 ) самого удару ножем не бачив, а бачив ніж у руках ОСОБА_9 тільки після того, як ОСОБА_7 показав рану. ОСОБА_15 відтягнув ОСОБА_9 від ОСОБА_7 . На той момент ОСОБА_9 був агресивний, некерований. Це, можливо, було викликано алкогольним сп`янінням. Вони стояли під баром, стояли роздягнені. Він вважає, що у ОСОБА_9 була можливість нанести удари ножем, оскільки він перебував в безпосередній близькості від ОСОБА_7 ;
- показаннями свідка ОСОБА_15 , який надав суду пояснення відповідні до показань свідка ОСОБА_14 та потерпілого ОСОБА_7 , а також додав, що в руках ОСОБА_9 під час бійки та після цього ніяких предметів не бачив. Як ОСОБА_9 наносив ОСОБА_7 удар ножем, він не бачив;
- поясненнями свідка ОСОБА_13 про те, що 8 березня 2014 року біля кафе його побили невідомі. Про те, що сталося, йому відомо зі слів племінника ОСОБА_9 ;

- показаннями свідка ОСОБА_18 , який повідомив, що ОСОБА_9 є його онуком. Останній позитивно характеризується. Батькам потерпілого він частково відшкодував збитки, про що є розписка;
- висновками судово-медичних експертиз №1130-ая/14 від 23 квітня 2014 року та №1667-ая/14 від 26 травня 2014 року, згідно яким потерпілому ОСОБА_7 спричинені наступні тілесні ушкодження: одне колото-різане поранення живота в правій підреберній області,проникаюче в черевну порожнину, яка супроводжувалася пораненням лівої частки печінки і шлунка, яка ускладнилася в своїй течії загальною внутрішньочеревною кровотечею 3-й степеню. Дане колото-різане поранення утворилося в результаті дії гострого предмету з колючо-ріжучими властивостями, незадовго до надходження потерпілого до стаціонару лікарні від 8 березня 2014 року і таким чином, могло бути отримано в строк, зазначеному в постанові. За ступенем тяжкості вище вказане колото-різане поранення живота у потерпілого, проникаюче в черевну порожнину і супроводжується пошкодженням печінки і шлунку, відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя. Зазначені тілесні ушкодження, без своєчасного надання медичної допомоги, закінчуються або можуть закінчитися смертю;
- протоколом слідчого експерименту від 23 квітня 2014 р. за участю потерпілого ОСОБА_7 , в ході якого він показав та розповів про вчинений відносно нього злочин обвинуваченим ОСОБА_9 ;
- висновком судово-медичної експертизи №1304-02/14 від 28 квітня 2014 року, який підтвердив відповідність свідчень потерпілого під час слідчого експерименту механізму завдання тілесного ушкодження;
- висновками експертів імунологів №945-И/14 від 19 березня 2014 року, №955-И/14 від 27 березня 2014 року, №1115-И/14 від 4 квітня 2014 року, №1116-И/14 від 7 квітня 2014 року, під час яких було зроблено дослідження крові обвинуваченого ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_7 , а також слідів крові, виявлених на речових доказах. На досліджених речових доказах встановлені сліди крові, які відносяться до потерпілого та обвинуваченого;
Проаналізувавши перелічені та інші докази у сукупності, суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_9 у спричиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент його заподіяння, і правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.1 ст.121 Кримінального кодексу України.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильної кваліфікації дій обвинуваченого такий висновок не спростовують. Суд першої інстанції в мотивувальній частині вироку дав належну правову оцінку всім доказам, що свідчать про наміри ОСОБА_9 під час вчинення ним протиправних дій щодо ОСОБА_7 . При цьому суд врахував, що обвинувачений і потерпілий раніше знайомі не були, неприязних відносин між ними також не було, під час обопільної бійки обвинувачений завдав лише один неприцільний удар ножем в область живота, після чого будь-яких фізичних дій по відношенню до потерпілого не вчиняв, а кинув ніж і залишив місце пригоди.
За таких обставин суд першої інстанції зробив цілком обґрунтований висновок про відсутність у сторони обвинувачення достовірних доказів, що свідчать про наявність у ОСОБА_9 прямого умислу, спрямованого на позбавлення життя потерпілого. До того ж, під час апеляційного розгляду потерпілий ОСОБА_7 заявив, що, на його думку, обвинувачений не мав наміру позбавляти його життя.
Розглядаючи доводи апеляційних скарг прокурора і захисника в частині правильності призначення ОСОБА_9 покарання, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ст.65 Кримінального кодексу України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_9 , суд першої інстанції взяв до уваги об`єктивні обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також відомості про особу обвинуваченого, зокрема, те, що він раніше не судимий, має постійне місце реєстрації і проживання, характеризується задовільно, на обліку у нарколога і психіатра не перебуває.

Обставин, що пом`якшують покарання, судом не встановлено. Обставиною, що обтяжує покарання, суд правильно визнав вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Проаналізувавши обставини кримінального правопорушення і відомості про особу обвинуваченого, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_9 покарання цілком відповідає вимогам ст.65 Кримінального кодексу України. Воно є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження з його боку нових злочинів. Підстав для скасування або зміни вироку Жовтневого районного суду м.Харкова, призначення ОСОБА_9 більш суворого покарання або звільнення його від відбування покарання на підставі ст.75 Кримінального кодексу України, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Відсутність у мотивувальній частині вироку правової оцінки показань допитаного під час судового розгляду свідка ОСОБА_16 , а також відсутність в резолютивній частині вироку рішення за позовом прокурора в інтересах держави про стягнення з обвинуваченого на користь держави витрат на лікування потерпілого ОСОБА_7 не можуть бути самостійними підставами для скасування вироку Жовтневого районного суду м.Харкова.
Зі змісту свідчень ОСОБА_16 , які були відтворені в ході апеляційного розгляду, вбачається, що 8 березня 2014 року зазначена особа не була очевидцем завдання потерпілому ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, а прибула на місце події пізніше і обвинуваченого на місці події не бачила. Отже суттєвого впливу на висновки суду щодо об`єктивних обставин кримінального правопорушення і кваліфікації дій обвинуваченого показання свідка ОСОБА_16 не мають.
Фактичне залишення без розгляду позову прокурора, відповідно до ст.207 Цивільного процесуального кодексу України, не позбавляє його права знову звернутися з позовом до суду в порядку цивільного судочинства. До того ж, зміст позовної заяви прокурора не відповідає вимогам ст.119 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки в ній відсутнє посилання на докази, що підтверджують обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Зазначені обставини виключають можливість ухвалення судом апеляційної інстанції рішення за позовом прокурора (т.2 а.с.34).
Беручи до уваги наведене, керуючись статтями 404,405,407,418,419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні і захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м.Харкова від 29 квітня 2015 року відносно ОСОБА_9 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності негайно і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - у той самий строк після отримання копії ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4