Справа № 371/2318/14-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/287/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 12.03.2015

УХВАЛА
Іменем України
12 березня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

при секретарі ОСОБА_6

за участю прокурора ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0000483 за апеляційною скаргою заступника прокурора Київської області ОСОБА_8 на вирок Миронівського районного суду Київської області від 24 грудня 2014, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олександрія Кіровоградської обл., жителя АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України такого, що не судимий, -

засуджено за ст. 185 ч.3 КК України та призначено покарання три роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк в один рік, з покладенням на нього відповідно до ст.76 КК України обов`язків не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи.

Вироком вирішене питання речових доказів.

Колегія суддів,-

В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду ОСОБА_9 визнаний винним та засуджений за те, що він 20 вересня 2014 року біля 06--00 години , проходячи по АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_10 , виявив велосипед марки Азимут.

Переслідуючи мету на викрадення чужого майна, ОСОБА_9 , переконався у відсутності очевидців своєї злочинної діяльності, через огорожу проник на територію домоволодіння, що належить ОСОБА_10 та незаконно заволодів його велосипедом марки Азимут вартістю 2300 грн.

З викраденим велосипедом ОСОБА_9 з місця скоєння злочину зник та в послідуючому його продав ОСОБА_11 за 300 грн., а гроші витратив на задоволення своїх особистих потреб.

Своїми умисними діями ОСОБА_9 спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди на суму 2300 грн.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Київської області просить вирок суду змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості та вважати його засудженим за ч.1 ст.185 КК України до 1 (одного) року позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнити від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було неправильно кваліфіковано дії ОСОБА_9 за ч.3 ст. 185 КК України, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які відомості, що територія домоволодіння була спеціально пристосована для зберігання майна, а ввідтак в діях обвинуваченого відсутня така кваліфікуюча ознака кримінального правопорушення як проникнення у сховище, а тому дії ОСОБА_9 слід кваліфікувати за ч.1 ст.185 КК України.

При цьому апелянт вважає, що призначене ОСОБА_9 покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, перевіривши та дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, колегія суддів приходить до наступного.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження, відповідно до ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів та обмежився допитом обвинуваченого і дослідженням даних про його особу.

Відповідно до ч.2 ст.394 КПК України судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.394 КПК України.

За таких обставин встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення та кваліфікація дій обвинуваченого не можуть оспорюватись та оскаржуватись, а тому відповідно до вимог ст.404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряється.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд першої інстанції у відповідності до ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який вину визнав повністю, щиро покаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, посередньо характеризується за місцем проживання, в силу ст.89 КК України такий, що не судимий.

Тобто, вирішуючи питання про те, яка саме міра покарання повинна бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 50, 65 КК України врахував всі ті обставини, які повинні бути враховані ним при вирішенні цього питання і призначив покарання із застосуванням ст.75 КК України, яке є необхідним і достатнім для попередження нових злочинів.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що вирок суду є законним і обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування не має.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Миронівського районного суду Київської області від 24 грудня 2014 щодо ОСОБА_9 без змін.

На ухвалу суду безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, що тримається під вартою в той же строк з моменту отримання ними копії ухвали.

Судді: ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5