У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати Верховного Суду України

у кримінальних справах у складі:

головуючого

Кравченка К.Т.,

суддів за участю прокурора

Кузьменко О.Т., Мороза М.А.
Морозової С.Ю.

розглянула
у судовому засіданні у м. Києві 24 квітня 2008 року кримінальну справу за
касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Мелітопольського міськрайонного
суду Запорізької області від 30 травня 2007 року та ухвалу Апеляційного суду
Запорізької області від 6 серпня 2007 року.

Вироком місцевого суду

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця та жителя с. Ромашки

Мелітопольського району Запорізької області,

такого, що не має судимості в силу

ст.89 КК України,

засуджено за ч.2 ст.286 КК України до позбавлення волі на пґять років з позбавленням
права керувати транспортними засобами строком на три роки.

Постановлено стягнути із ОСОБА_1 у
доход держави 411 грн. 28 коп. судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької
області від 6 серпня 2007 року апеляцію захисника в інтересах ОСОБА_1. залишено
без задоволення, а вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької
області від 30 травня
2007 року - без зміни.

Як визнав суд, 17 листопада 2006
року, приблизно о 19 годині 30 хвилин, ОСОБА_1, не маючи посвідчення на право
керування транспортним засобом, на порушення п.2.1 Правил дорожнього руху
України, керував автомобілем ВАЗ 2101, державний номерний знак НОМЕР_1.
Рухаючись другорядною автодорогою у с. Долинське Мелітопольського району
Запорізької області, ОСОБА_1 перевищивши швидкість та порушивши п.п.12.6, 12.9
а.б Правил дорожнього руху України, при наближенні до перехрестя із автошляхом
Одеса-Новоазовськ, на якому встановлено дорожній знак 2.1 “Уступи дорогу”, не
зупинив керований ним автомобіль і не надав перевагу у русі автомобілю “VOLVO”, державний
номерний знак НОМЕР_2 з причепом VAN HOOL, державний номерний знак НОМЕР_3, під керуванням
ОСОБА_2. Внаслідок порушення вимог п.п.16.11, 16.3, 33.2 Правил дорожнього руху
України ОСОБА_1 допустив зіткнення із причепом вказаного авто. Пасажир ОСОБА_3,
внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля під керуванням винного,
отримав тяжкі тілесні ушкодження від яких помер.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить судові рішення щодо нього змінити та з
урахуванням помґякшуючих обставин, призначити покарання із застосуванням ст.69
КК України.

У запереченні на касаційну скаргу засудженого потерпілі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просять
залишити його скаргу без задоволення, а судові рішення щодо ОСОБА_1 без зміни.
Потерпілі вважають, що підстав для помґякшення винному покарання немає.

Заслухавши доповідача, міркування прокурора про відсутність підстав для
задоволення скарни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи
засудженого та заперечення потерпілих, колегія суддів вважає, що скарга
засудженого не підлягає задоволенню з таких підстав.

Правильність висновків суду щодо доведеності винності ОСОБА_1. у вчиненні
злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, сумнівів не викликає і винним
фактично не оспорюється.

Доводи,
наведені у касаційній скарзі засудженого про невідповідність призначеного йому покарання тяжкості
вчиненого злочину та даним про його особу через суворість, не можна
визнати обгрунтованими.

Як
убачається із вироку, суд, призначаючи засудженому
покарання, дотримався вимог ст.65 КК України, урахував усі обставини справи, що мають значення для
правильного вирішення справи і зробив
підставний
висновок щодо призначення ОСОБА_1 покарання саме у виді позбавлення волі. При цьому суд урахував також помґякшуючі обставини, у
тому числі й ті, на які вказує засуджений у касаційній скарзі.

Суд урахував й те, що ОСОБА_1 характеризується посередньо, після вчинення
злочину продовжував керувати транспортним засобом не маючи посвідчення водія.

З огляду на вказані обставини, суд
дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення ОСОБА_1. не можливе без ізоляції
його від суспільства і підставно призначив йому реальне покарання - позбавлення
волі на 5 років.

Колегія суддів вважає, що призначене засудженому покарання, є необхідним і
достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Підстав для
застосування ст.69 КК України не знайдено.

Разом із тим, при призначенні покарання ОСОБА_1 суд позбавив його права
керувати транспортними засобами, хоча, як убачається із матеріалів справи,
засуджений не мав посвідчення водія, що давало б йому право керувати
автомобілем.

За таких обставин, у порядку, передбаченому ст.395 КПК України, рішення суду щодо призначення винному
додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами
строком на три роки підлягає виключенню із резолютивної частини вироку та з
ухвали суду апеляційної інстанції.

На підставі наведеного, керуючись ст.395, 396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30 травня 2007 року та ухвалу Апеляційного
суду Запорізької області від 6 серпня 2007 року щодо ОСОБА_1 змінити.

Виключити рішення суду про призначення ОСОБА_1додаткового покарання у виді
позбавлення права керувати транспортними засобами строком на три роки.

Судді:

Кравченко К.Т. Кузьменко О.Т. Мороз
М.А.