Апеляційний суд Івано-Франківської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2012 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Гандзюка В.П.,

суддів Шкрібляка Ю.Д., Кавацюка М.Ф.,

з участю: прокурора Журавльова Є.Є.,

засудженого ОСОБА_1,

захисника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на вирок Тлумацького районного суду від 18.03.2010 року,-

в с т а н о в и л а :

Цим вироком ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець та житель ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, одружений, відсторонений від посади міського голови м. Тисмениці, пенсіонер, не судимий, громадянин України,-

засуджений за ч.1 ст.367 КК України до 2500 грн. штрафу з позбавленням права займати посади, повязані з виконанням адміністративно-господарських і організаційно- розпорядчих функцій в органах влади і місцевого самоврядування та функцій представника влади, а також з позбавленням права обіймати на підприємствах, установах й організаціях усіх форм власності посади, повязані з виконанням постійно чи тимчасово адміністративно-господарських й організаційно-розпорядчих функцій, на 1 рік 6 місяців.

На підставі ч.4 ст.74 КК України його звільнено від основного й додаткового покарання.

Скасовано постанову слідчого про відсторонення ОСОБА_1 від посади.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь резервного фонду держбюджету України 24500 грн.

Цим вироком ОСОБА_1 визнано винним у неналежному виконанні службових повноважень міського голови м. Тисмениці при складанні списків постраждалих від повені 2008 року, що привело до безпідставного перерахування окремим жителям цього міста 38000 грн. з резервного фонду держбюджету.

В апеляції прокурор вважає вирок суду незаконним, посилаючись на те, що висновки суду про відсутність у ОСОБА_1 корисливого мотиву на вчинення інкримінованого йому злочину не відповідають обставинам справи, оспорює кваліфікацію дій засудженого, мякість призначеного йому покарання. Просить скасувати вирок, винести новий, яким визнати його винним за ст.ст. 364 ч.2, 366 ч.2 КК України та призначити покарання в межах санкцій зазначених статтей.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав подану апеляцію, перевіривши матеріали справи та обговоривши викладені в апеляції доводи, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи, обвинувачення, предявлене ОСОБА_1 на досудовому слідстві та підтримане в судах першої та апеляційної інстанції, полягає в тому, що останній допустив службові порушення в процесі виконання обовязків та завдань з ліквідації наслідків стихійного лиха повені 2008 року в місті Тисмениця Івано-Франківської області.

Такі порушення виразилися в складанні та підписанні недостовірних списків потерпілих від повені, внаслідок чого окремі мешканці м. Тисмениця, які не мали права на державну допомогу та субвенції, незаконно отримали з державного бюджету кошти в сумі 38 000 грн. Вважаючи те, що міський голова ОСОБА_1 діяв протиправно, умисно та корисливо в інтересах виборців з метою здобуття в них авторитету та видимості успішності професійної діяльності на виборчій посаді, органи досудового слідства кваліфікували його дії за ст.ст. 364 ч.2 та 366 ч.2 КК України. Зазначене обвинувачення підтримано прокурором у суді та аргументується в апеляції.

Суд першої інстанції не погодився з правильністю встановлення обставин злочину на досудовому слідстві та кваліфікацією протиправних діянь ОСОБА_1, і в процесі судового слідства прийшов до висновку про те, що допущені порушення міського голови за встановлених обставин повинні кваліфікуватися як неналежне виконання службових повноважень.

Колегія суддів, провівши судове слідство, погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності перекваліфікації дій засудженого на ст. 367 ч.1 КК України та, даючи відповіді на апеляційні покликання прокурора, виходить із встановлених наступних обставин.

Встановлені в процесі судового слідства при апеляційному перегляді дійсні обставини, за яких діяв засуджений як службова особа, вказують на те, що останній в період з 23 по 27 липня 2008 року знаходився в надзвичайно важких умовах стихійного лиха, змушений був приймати багато управлінських рішень щодо організаційних негайних рятувальних та інших робіт. При цьому, в зазначений період були відсутні конкретні інструкції та правові акти, які би чітко врегульовували послідовність та направленість дій певних службових осіб, в тому числі і міського голови.

Жодними даними не спростовані показання ОСОБА_1 про те, що в період різкого збільшення рівня води та затоплення території міста він керувався загальними нормами для надзвичайних ситуацій, місцевими рішеннями органів самоврядування, в тому числі і усними вказівками вищих органів. Загально відомим є те, що перші нормативні документи, направлені на ліквідацію наслідків повені та компенсації заподіяної населенню шкоди, органи державної влади прийняли тільки 28 липня 2008 року.

Серед таких були розпорядження Кабінету Міністрів України від 28.07.08р. № 1008 «Про виділення коштів для проведення невідкладних заходів з ліквідації наслідків стихійного лиха 23-27 липня 2008 року.

Аналіз вказаного документу вказує на те, що постраждалим від повені сім'ям необхідно було виплатити по 1000, 2500 і 5000 грн., в строк до 30.07.08р. на підставі списків, складених органами райдержадміністрацій та міськвиконкомів.

Згідно розпорядження Тисменицької РДА від 28.07.08р. (т.2 а.с.33-34) ОСОБА_1, як міський голова, зобовязаний був невідкладно забезпечити підготовку списків постраждалих для виплати грошової допомоги.

Таким чином, у завдання міського голови було поставлено організацію складання списків і своєчасне подання їх в Тисменицьке РДА. При цьому, ні форми списків, ні критеріїв для визначення осіб постраждалих, яких слід було включити в такий список, ці розпорядження не визначали.

ОСОБА_1, як у суді першої інстанції, так і в апеляційному суді, ствердив, що в даному випадку жодного наміру у нього на зловживання службовим становищем і підробку документів не було. В даних екстримальних умовах при необхідності терміново скласти списки людей постраждалих від повені він розпорядився працівникам очолюваної ним міської ради, житлово-комунального господарства, дитячого садочка «Сонечко» скласти списки потерпілих від повені для виплати їм грошової допомоги. Такі списки цими людьми складались на підставі усних повідомлень громадян, телефонних дзвінків, земельно-облікових книг, списків виборців та відомостей оподаткування фізичних осіб. Потім уже на місця надійшло розпорядження Кабінету Міністрів України №1008 від 28.07.2008 року про встановлення цим людям виплат відповідно сімям загиблих 100000 грн., на сімю власникам житлових будинків, які повністю зруйновані 5000 грн., які відселені з житлових будинків, що підлягають капітальному ремонту -2500 грн., житлові будинки яких пошкоджені 1000 грн. Вказівок про обстеження будинковолодінь потерпілих від цієї стихії ніхто не давав, тому це ніким не робилось.

Разом з тим, фактично обстежувати стан пошкоджень будівель не було можливості, оскільки внаслідок підтоплення будинків вільний доступ до більше як тисячу дворів був заблокований. Крім цього, часу для повного та обєктивного обстеження не було, а зволікання зі складанням списків керівниками району визнавалося злочином проти людей, які постраждали.

Засуджений вважає, що в період з 23 по 27липня 2008 року діяв адекватно ситуації, що склалася, і жодних злочинних діянь, як це ставиться йому у вину, не вчинив. Ці показання підтверджені допитаними в судовому засіданні свідками працівниками, які фактично формували списки.

З цими твердженнями слід погодитися з підстав, зазначених вище.

Крім цього, обвинувачення дії ОСОБА_1 в період з 23 по 27 липня не визнало злочинними, оскільки в обвинувальному висновку міститься висновок, що міський голова «зловживав службовим становищем» починаючи з 28 липня по 6 серпня 2008 року (а.с.177 т.8).

Проведеним судовим слідством встановлено те, що списки, недостовірність яких поставлено в обвинувачення засудженому, були складені та передані в Тисменицьку РДА 27 липня 2008 року, а після повернення для доопрацювання підписані засудженим та відправлені назад 28 липня 2008 року.

Щодо інших списків, які на твердження обвинувачення були направлені після 1 серпня, а саме 2.08.2008 року, 3.08.2008 року, 6.08.2008 року, то суд першої інстанції детально перевірив вказані обставини і прийшов до висновку, що вказані дати не відповідають дійсності, оскільки списки були направлені швидше та за обставин, про які наполягав засуджений.

Так, список, в який було включено ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 був направлений ще до 1.08.2008 року, оскільки, як це підтверджує довідка управління праці та соціального захисту населення Тисменицької РДА, вказані особи 1.08.2008 року вже отримали компенсації (т.3 а.с. 43-63).

Таким чином, повністю спростовані твердження обвинувачення, що ОСОБА_1 після 1 серпня 2008 року умисно коригував та незаконно вносив у списки постраждалих вказаних осіб.

Як доказ про те, що списки від Тисменицької міської ради поступали 1, 2, 3 та 6 серпня 2008 року, тобто після прийняття Постанови Кабінету Міністрів № 688 від 30.07.2008 року, якою встановлено порядок формування списків осіб, які постраждали від стихійного лиха, проводити обстеження майна та складати про це акти слідство запропонувало записи в журналі вхідної кореспонденції робочої групи Тисменицької РДА, вказавши про наявність такого доказу в т.6 а.с. 51-52 та т.7 а.с. 145-147.

Однак, таких письмових доказів на вказаних аркушах справи немає, як і немає в справі взагалі. В зв'язку з цим, дати оцінку щодо офіційності та достовірності описаного доказу обвинувачення немає можливості. Самі протоколи по вилучення цих документів є процесуальними документами та не замінюють сам письмовий доказ.

Так само, суд правильно не визнав достовірними і деякі інші запропоновані докази, які очевидно не відповідають матеріалам справи, або є упередженими.

Зокрема, оцінивши показання заступників голови Тисменицької РДА ОСОБА_9 та ОСОБА_10, суд вказав що їх пояснення суперечать офіційному інформаційному повідомленню самої РДА, тобто ці особи, дали суперечливі показання. Не є логічними і показання, дані на досудовому слідстві, що формуючи списки міський голова використовував списки саме тих виборців, які голосували за нього, оскільки в зв'язку з процедурою таємного голосування такі списки не можуть існувати.

Суд першої інстанції також належно дослідив і мотив діяння засудженого та спростував те, що останній не перебував в будь-яких відносинах з особами, що були зайво включені в списки постраждалих. Ці особи, будучи допитані як свідки в суді підтвердили, що у жодних стосунках із підсудним не перебували, за будь-якою допомогою до нього чи до інших працівників міськради з приводу відшкодування збитків не зверталися і не знають, яким чином їх було включено в списки. Жодних доказів про те, що ОСОБА_1 в процесі службової діяльності діяв з особистих корисливих чи інших сприятливих для нього мотивів слідством не наведено. Покликання обвинувачення, що такими діями винний сприяв у підвищенні власного авторитету збільшення кількості виборців та інших переваг, є припущенням та суперечить принципам діяльності державного службовця, завданням якого є підтримання авторитету державного органу та спрямування своєї діяльності для забезпечення прав і потреб громадян. У жодному випадку такий мотив не може визнаватися злочинним.

Злочином у формі зловживання службовим становищем визнаються дії з використанням службового становища всупереч інтересам служби за наявністю корисливого мотиву чи іншого особистого чи інтересу інших осіб.

Даючи юридичну оцінку діям ОСОБА_1, суд таких ознак складу злочину не встановив і правильно перекваліфікував протиправні дії.

Апеляція прокурора про те, що така перекваліфікація є неправильною чи необґрунтованою, є безпідставною і спростована наведеними вище доводами, в тому числі і в процесі апеляційного перегляду.

Разом з тим, те, що ОСОБА_1 підписав списки постраждалих осіб без впевненості в тому, що такий документ містить абсолютно правдиві дані, вказує на те, що останній несумлінно ставився до своїх обовязків, неналежно виконав їх.

Засуджений визнав, що розумів та допускав можливість помилок, однак враховуючи обставини справи, вирішив підписати списки чи корегувати їх без додаткової перевірки.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів погоджується з кваліфікацією протиправних діянь ОСОБА_1 за ст.367 ч.1 КК України, так як халатні дії останнього спричинили істотну шкоду державі у виді зайво сплачених бюджетних коштів.

Що стосується обвинувачення за ст.366 КК України, то така входила в ідеальну сукупність злочинів із ст.364 КК України і в процесі перекваліфікації трансформується в частину обєктивної сторони службової недбалості.

Відхиляючи апеляцію прокурора щодо неправильності перекваліфікації, слід відмовити і у його вимогах щодо мякості призначеного покарання, оскільки таке визначено за злочин невеликої тяжкості.

З матеріалів справи слідує, що злочин, який законом віднесений до злочинів невеликої тяжкості, був вчинений в період 28 липня по 6 серпня 2008 року, тобто більше як три роки назад, тобто на час апеляційного перегляду закінчився встановлений ст.49 КК України строк давності.

Враховуючи те, що виникненню можливості застосування строку давності передував вирок суду, який перекваліфікував дії підсудного на менш тяжкий злочин, і підстав для його скасування не встановлено, а строк давності закінчився під час апеляційних та касаційних проваджень, то апеляційний суд вважає за можливе звільнити засудженого від кримінального покарання, як це передбачено п.5 ст.74 КК України.

Таким чином, доводи апеляції прокурора є спростовані і до задоволення в повному обсязі не підлягають, оскільки апеляційних підстав для постановлення нового вироку та засудження ОСОБА_1 за вчинення злочинів, передбачених ст.ст. 364, 366 КК України, колегія суддів не встановила.

Керуючись ст.ст. 365, 366, 367 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляцію прокурора задовольнити частково.

Вирок Тлумацького районного суду від 18.03.2010 року відносно ОСОБА_1 змінити.

Згідно ч.5 ст.74 КК України, на підставах ст.49 КК України ОСОБА_1 від призначеного вироком покарання звільнити.

В решті вирок залишити без зміни.

Головуючий В.П. Гандзюк

Судді Ю.Д. Шкрібляк

ОСОБА_11

Згідно з оригіналом

Суддя В.П. Гандзюк