У Х В А Л А

І М Е Н Е
М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду
України

у складі:

головуючого

Міщенка С.М.,

суддів

Глоса Л.Ф. і Кліменко М.Р.,

розглянувши
в судовому засіданні в м. Києві 23 вересня 2008 року кримінальну справу за
касаційною скаргою захисника ОСОБА_2на судові рішення щодо ОСОБА_1,

встановила:

вироком
Чуднівського районного суду
Житомирської області від 21 травня 2008 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,

уродженця
та жителя с. Дубище Чуднівського району Житомирської області, раніше не
судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 366 КК України на 1 рік і 6 місяців обмеження волі з
позбавленням права обіймати посади, пов'язані із здійсненням
організаційно-розпорядчих функцій строком на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від
відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

На підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_1 покладено обов'язок повідомляти органи кримінально-виконавчої системи
про зміну місця проживання й роботи.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 29 липня 2008 року цей
вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_1 залишено без зміни.

Згідно з зазначеним вироком ОСОБА_1 визнано винуватим та засуджено за те,
що він, працюючи на посаді начальника
Чуднівського селищного комунального підприємства в смт Чуднові Житомирської
області, протягом лютого - квітня 2006 року надав розпорядження підлеглим працівникам
скласти завідомо неправдиві договори від 1 лютого, 2 березня, 3 квітня 2006
року на виконання ОСОБА_3 підрядних робіт по вивезенню сміття з житлового фонду
селища з відповідною оплатою наданих послуг, знаючи, що ОСОБА_3 у договірні
стосунки з комунальним підприємством не вступав, а від його імені договори
підписувала інша особа.

На підставі цих договорів ОСОБА_1 дав
вказівку скласти видаткові касові ордери № 669 від 13.02.2006 року; № 672 від
14.02.2006 року; № 738 від
15.03.2006 року; № 775 від 29.03.2006 року; № 778 від 06.04.2006 року про
виплату винагороди ОСОБА_3 за нібито виконані останнім обумовлені договорами
роботи, хоча ці роботи були виконані іншою особою, яка й отримувала винагороду.

У
касаційній скарзі захисник вважає, що досудове слідство та судовий розгляд
справи проведено неповно, необ'єктивно, однобічно, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні злочину не
доведена, а вирок постановлений з обвинувальним ухилом. Зазначає про те, що
ОСОБА_1 не міг давати вказівки підлеглій ОСОБА_4 скласти фіктивні документи протягом
березня-травня 2007 року, оскільки розпорядженням
Чуднівського селищного голови від 11. 04. 2006 року його було звільнено з
посади начальника. Посилається на те, що попередній розгляд справи проведено
без участі засудженого та визнавальні
показання ОСОБА_1 були дані внаслідок застосування до нього психологічного
тиску з боку слідчих органів.

Заслухавши доповідь судді Верховного
Суду України, перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені у скарзі
доводи, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності винуватості
ОСОБА_1 у вчиненні злочину, за який його засуджено, ґрунтуються на
сукупності зібраних у справі доказів, і вони є правильними.

Як убачається із матеріалів справи,
засуджений ОСОБА_1 на досудовому слідстві, під час його допитів як підозрюваного та обвинуваченого визнав
свою вину і дав докладні показання про те, що він фактично сам займався
укладанням вказаних договорів, знав, що
укладає їх з ОСОБА_5, давав
вказівку на видачу грошей
останньому, якого касир не знала. Вчиняв вказані дії в інтересах ОСОБА_5 з
метою уникнення сплати останнім прибуткового податку, оскільки ОСОБА_3, як
приватний підприємець сплачував єдиний фіксований податок і не мав сплачувати
прибутковий податок.

Винуватість засудженого
підтверджується показаннями свідка ОСОБА_4, із яких убачається. що саме ОСОБА_1
давав їй вказівку оформляти договори з ОСОБА_3, давши їй анкетні дані
останнього, а в послідуючому наказував виплачувати гроші особі, яка за ними
приходила. Вона готували лише проекти договорів, які ОСОБА_1 забирав та
підписував.

Крім того, вина засудженого підтверджується показаннями свідків ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, згідно з якими ОСОБА_3
ніяких договорів не укладав, а під його іменем роботи у комунальному
підприємстві виконував ОСОБА_5; договорами та видатковими касовими ордерами,
висновком судово-почеркознавчої експертизи, актом перевірки
контрольно-ревізійного відділу у Чуднівському районі та іншими наведеними у
вироку доказами, сумніву щодо достовірності яких немає.

Що стосується доводів захисника про те, що ОСОБА_1 не міг
надавати вказівки підлеглій ОСОБА_4 у складанні документів протягом
березня-травня 2007 року, оскільки
розпорядженням Чуднівського селищного голови від 11. 04. 2006 року був
звільнений з посади начальника селищного комунального підприємства, не
заслуговують на увагу, оскільки
засудженого визнано винуватим у вчиненні злочинних дій протягом лютого - квітня 2006 року.

Суд провів попередній
розгляд справи з дотриманням
вимог ч. 1 ст. 240 КПК України,
згідно з якими ця стадія розгляду справи
здійснюється суддею одноособово з обов'язковою участю прокурора. Про день
досудового розгляду справи повідомляються також інші учасники процесу, однак їх
неявка не перешкоджає розгляду справи.

При перевірці встановлено, що суд належним чином
повідомив засудженого та прокурора про проведення попереднього розгляду справи
10 грудня 2007 року. (а. с. 154, 155).

Посилання захисника про те, що ОСОБА_1 визнавальні показання були дані під тиском з боку слідчих органів, перевірені
судом апеляційної інстанцій і свого підтвердження не знайшли. Колегія суддів знаходить
це рішення обґрунтованим і переконливим.

Таким чином, місцевий суд, дослідивши зібрані
докази і давши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про доведеність винуватості
ОСОБА_1 у вчиненні службового
підроблення та правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 366 КК України.

Перевіркою матеріалів кримінальної справи не встановлено
процесуальних порушень при збиранні, дослідженні й оцінці доказів, які б
ставили під сумнів обґрунтованість висновків суду та правильність кваліфікації
злочинних дій ОСОБА_9 Висновки суду ґрунтуються на достатніх та допустимих
доказах.

При призначенні покарання, відповідно до
вимог ст. 65 КК України, суд урахував тяжкість вчиненого злочину, дані про особу
засудженого. Обране покарання є необхідним
і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При перевірці даної
справи не виявлено передбачених ст. 398 КПК України підстав для перегляду судових
рішень щодо ОСОБА_1 у касаційному порядку з повідомленням осіб,
зазначених у ст. 384 КПК України.

Керуючись ст. 394 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

відмовити у
задоволенні касаційної скарги захисника ОСОБА_2

Судді:

Міщенко С.М. Кліменко М.Р. Глос Л.Ф.