УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №296/2176/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 186 ч.2 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 липня 2015 року Апеляційний суд Житомирської області
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю: секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вільшанка Вільшанського району Кіровоградської області, громадянина України, неодруженого, з середньою освітою, не працюючого, невійськовозобов`язаного, без постійного місця проживання, раніше судимого:
- 16.04.2008 року Долгинцевським районним судом м. Кривий Ріг за ст.ст. 186 ч. 2, 304 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі;
- 21.01.2014 року Онуфріївським районним судом Кіровоградської області за ст.ст. 185 ч. 1, 277 ч. 1 КК України на 2 роки позбавлення волі з іспитовим строком на один рік;
- 09.02.2015 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області за ст. 186 ч. 2 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі, -
засуджено за ст. 186 ч. 2 КК України на 5 років позбавлення волі.
На підставі ст. 70 ч. 4 КК України шляхом часткового складання покарань за вказаним вироком та вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09.02.2015 року за ст.ст. 186 ч. 2, 71 ч. 1 КК України, визначено обвинуваченому ОСОБА_7 остаточне покарання - 5 років 6 місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 вирішено рахувати з 09 грудня 2014 року.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_8 - 1000 гривень матеріальної та 2500 гривень моральної шкоди в часткове задоволення цивільного позову.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави 235 грн. 87 коп. процесуальних витрат за проведення судово-товарознавчої експертизи.
Згідно вироку суду, 07 грудня 2014 близько 21 години 30 хвилин ОСОБА_7 разом із невстановленою слідством особою, перебуваючи за адресою: м. Житомир, Київське шосе, 1 помітили незнайому ОСОБА_8 . В цей час, місці та за вказаних обставин у ОСОБА_7 разом із невстановленою слідством особою виник злочинний умисел, направлений на повторне відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для здоров`я.
Реалізуючи свій злочинний умисел на повторне відкрите викрадення майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілої, керуючись корисливим мотивом, ОСОБА_7 разом із невстановленою слідством особою, за попередньою змовою та згідно розподілених ролей підійшли до ОСОБА_8 , яка у руці тримала жіночу сумочку. Шляхом ривку ОСОБА_7 намагався заволодіти сумкою, яка належить ОСОБА_8 , але остання тримала сумку міцно та не відпускала її з руки. Під погрозами застосування насильства ОСОБА_7 та невстановленої слідством особи, ОСОБА_8 сама передала грошові кошти в сумі 400 гривень, після чого ОСОБА_7 в останньої з рук вирвав гаманець, в якому знаходилися грошові кошти в сумі 600 гривень.
Продовжуючи свій злочинний умисел, під психологічним впливом, почали вимагати у ОСОБА_8 мобільний телефон марки «Samsung S3600» в корпусі бузкового кольору, вартістю 119 грн. 52 коп., в якому знаходилася сім-карта мобільного оператора «Київстар», вартістю 15 грн., на якій були гроші для розмови в сумі 20 грн., який остання передала ОСОБА_7 .
Після цього, ОСОБА_7 разом із невстановленою слідством особою, утримуючи викрадене майно при собі, місце вчинення кримінального правопорушення залишили та в подальшому розпорядилися викраденим майном на власний розсуд, чим спричинили ОСОБА_8 матеріальної шкоди на загальну суму 1154 грн. 52 коп.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду, в зв`язку з невідповідністю фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, постановити ухвалу, якою призначити йому менш суворе покарання. Вказує на наявність у нього на утриманні вагітної дружини.
Заслухавши доповідача, міркування прокурора ОСОБА_6 , яка вважала що вирок є законним та обгрунтованим, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у відкритому викраденні чужого майна, поєднаному із насильством, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілої, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, обґрунтований сукупністю розглянутих у судовому засіданні й наведених у вироку доказів, яким суд дав належну оцінку. Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст. 186 КК України кваліфіковані правильно.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, повністю підтверджується, зокрема:
-показаннями потерпілої ОСОБА_8 , яка в судовому засіданні місцевого суду показала, що у вказані в обвинуваченні день, час та місці вона, переходячи через міст по Київському шосе, побачила, що позаду неї по мосту йдуть дві особи чоловічої статі, серед яких був й обвинувачений. Через деякий час її наздогнав невідомий чоловік, з яким вони впали з мосту. Після цього до них підійшов ОСОБА_9 , який разом з іншою особою заволодів її майном. При цьому обвинувачений повністю підтримував дії першої особи своїми діями та виглядом;
-протоколом огляду місця події від 07.12.2014 року з участю потерпілої ОСОБА_8 , згідно якого остання вказала на місце по АДРЕСА_1 , де трапилась вказана подія;
-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімком від 16.12.2014 pоку, згідно якого потерпіла ОСОБА_8 впізнала особу, яка відкрито заволоділа її грошовими коштами та мобільним телефоном, якою є обвинувачений ОСОБА_7 .
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення та не вбачає підстав для скасування вироку суду в зв`язку з невідповідністю фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Крім того, в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 не наведено обґрунтування його вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність вироку, яким його засуджено.
Як вбачається з вироку суду першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд послався на те, що обставин, які пом`якшують його покарання не встановлено, обставиною, яка обтяжує його покарання є рецидив злочинів.
Суд також врахував ступінь тяжкості скоєного злочину, який є тяжким, особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, не має постійного місця проживання, на даний час відбуває покарання за вироком суду.
Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень неможливе без його ізоляції від суспільства та призначив покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст. 186 КК України.
З наведеним висновком місцевого суду погоджується і апеляційний суд, оскільки ні з матеріалів кримінального провадження, ні з доводів апеляційної скарги не вбачається підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_7 більш м`якого покарання.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про наявність у нього на утриманні вагітної дружини є безпідставними, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні дані, які б підтверджували дану обставину, крім того, вказана обставина не може бути підставою, відповідно ст. 66 КК України, для пом`якшення покарання.
Місцевий суд вірно застосував норми ч.4 ст.70 КК України та визначив обвинуваченому ОСОБА_7 остаточне покарання шляхом часткового складання покарань за даним вироком та вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09.02.2015 р.
На підставі викладеного, вирок суду щодо ОСОБА_7 слід залишити без зміни.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 18 травня 2015 року щодо нього - без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її винесення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 протягом трьох місяців з дня вручення йому копії ухвали.
Судді: