Справа № 157/685/14-к Провадження №11-кп/773/276/15 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ст. 286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 червня 2015 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 15 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, з базовою середньою освітою, не працевлаштований, одружений, має на утриманні двоє малолітніх дітей, раніше не судимий, засуджений за ч.2 ст.286 КК України до 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного йому основного покарання, з іспитовим строком на 2 роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає обов`язки, передбачені п.п.2, 3 ст.76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь Департаменту фінансів Волинської обласної державної адміністрації 10937,29 гривень та на користь фінансового управління Камінь-Каширської районної державної адміністрації 3258,47 гривень у відшкодування понесених витрат на стаціонарне лікування потерпілих від злочину.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 5005,50 гривень в рахунок відшкодування понесених витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги представника потерпілого у кримінальному провадженні.

Цивільний позов ОСОБА_9 залишено без розгляду.

Вироком вирішено долю речових доказів, -

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з вироку суду ОСОБА_8 визнаний винним у тому, що він 03 січня 2014 року, близько 24 год. в порушення п.п.1.2., 2.3 «б», 11.3, 12.1., 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху, керуючи технічно-справним легковим автомобілем марки «ВАЗ-2101», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі О 030430 (Щитинь-Черче-Бузаки) зі сторони с. Бузаки Камінь-Каширського району Волинської області, на 14 км +250 м, що поблизу с. Мостище Камінь-Каширського району Волинської області, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, проявив безпечність та неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій і легковажно розраховуючи на їх запобігання на даній ділянці дорозі, у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості, не обрав безпечну швидкість з урахуванням дорожньої обстановки і стану транспортного засобу, виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , які рухались на зустріч по зустрічній смузі руху.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 , згідно висновку судово-медичної експертизи №22 від 30.01.2014 року, отримав тілесні ушкодження, що відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров`я терміном більше як 21 день, а потерпілий ОСОБА_9 , у відповідності до висновку судово-медичної експертизи №23 від 30.01.2014 року, отримав тяжкі тілесні ушкодження як небезпечні для життя в момент заподіяння.

В поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Так, суд першої інстанції поклав в основу обвинувального вироку докази, які є сумнівними, а докази, що виправдовують обвинуваченого судом не враховані. Заперечує керування транспортним засобом ОСОБА_8 в стані алкогольного сп`яніння та вважає безпідставною відмову в застосуванні до обвинуваченого Закону України «Про амністію у 2014 році».

Вважає необгрунтованим стягнення в користь потерпілого ОСОБА_9 витрат, пов`язаних з оплатою допомоги представникові адвокату ОСОБА_11 в сумі 5005,5 грн., що є надто завищеним і не відповідає засадам розумності та справедливості.

Просить вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий, яким виключити як обтяжуючу покарання обставину вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, пом`якшити призначене покарання, відмінивши додаткове покарання позбавлення права керування транспортними засобам, зменшити суму судових витрат, стягнених за надання правової допомоги представнику потерпілого, та закрити кримінальне провадження на підставі закону про амністію.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку і доводи апеляції, захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які подану апеляційну скаргу підтримали частково, змінили вимоги та просили змінити вирок, виключивши обставину, яка обтяжує покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та звільнити від покарання за амністією, прокурора, який заперечив проти апеляції, і просив вирок залишити без змін, перевіривши її доводи, апеляційний суд вважає, що апеляція задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи і його висновок про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а саме у порушенні ним пунктів 1.2., 2.3 «б», 11.3, 12.1., 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху, які знаходяться у прямому причинному зв`язку із дорожньо-транспортною подією та наслідками, які наступили, ґрунтуються на об`єктивно досліджених доказах, які всебічно і повно перевірені судом з дотриманням вимог кримінально-процесуального законодавства.

Доводи, наведені у апеляційній скарзі захисника обвинуваченого, були предметом розгляду в суді першої інстанції. Їм дана правильна юридична оцінка і вони спростовані доказами у кримінальному провадженні.

Наявність в діях ОСОБА_8 ознак складу злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, підтверджується показаннями свідків, потерпілих, висновками експертів та іншими доказами, які є належними та допустимими.

Не заслуговують на увагу твердження апелянта про те, що ДТП сталась внаслідок порушення Правил дорожнього руху потерпілими, які йшли по центру дороги і зміщувалися вправо по ходу свого руху, рухалися на автомобіль, яким керував ОСОБА_8 , а також несподівано з`явилися в полі зору водія, про що свідчить, на думку апелянта, первинний контакт потерпілих із легковим автомобілем.

Спростовуючи такі твердження захисника, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до протоколу огляду місця події від 03 січня 2014 року, дорога в плані та повздовжньому профілі є горизонтальною, потерпілі бачили автомобіль обвинуваченого задовго до наїзду, що суперечить доводам захисника про раптовий вихід пішоходів на проїзну частину.

Суд враховує, що ділянка дороги в місці наїзду, не містить тротуару чи узбіччя, відведеного для пішоходів, що обумовлює рух пішоходів по проїзній частині.

Крім того, з появою автомобіля, що рухався назустріч, потерпілі почали сходити з проїзної частини та рухалися якомога правіше аж до здійснення на них наїзду.

Апеляційний суд не вбачає Порушення правил дорожнього руху ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , що призвели до дорожньо-транспортної пригоди.

В своїй апеляції захисник вказує, що водій ОСОБА_8 здійснював об`їзд вибоїн на автошляху, через що скерував свій автомобіль на зустрічну смугу руху, де відбувся наїзд на пішоходів, таким чином виправдовуючи обвинуваченого у порушенні Правил дорожнього руху.

Згідно п.11.3 ПДР на дорогах із двохстороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу.

Відповідно до п.1.10 ПДР перешкода для руху - нерухомий об`єкт у межах смуги руху транспортного засобу або об`єкт, що рухається попутно в межах цієї смуги (за винятком транспортного засобу, що рухається назустріч загальному потоку транспортних засобів) і змушує водія маневрувати або зменшувати швидкість аж до зупинки транспортного засобу.

Як вбачається із апеляційної скарги та показань обвинуваченого ОСОБА_8 , на смузі його руху перешкоди були відсутні, а тому маневрів обгону та об`їзду перешкод обвинувачений не здійснював. Інших підстав, дозволених для виїзду поза населеним пунктом на зустрічну смугу руху, Правилами дорожнього руху не передбачено.

За таких обставин,суд першої інстанції, оцінюючи докази, які були досліджені, прийшов до правильного висновку про наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_8 , що виразилися у порушенні п.п.1.2, 2.3 «б», 11.3, 12.1, 12.2, 12.3 ПДР із наслідками, що настали.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями, наведеними у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорт, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною статті 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

При перевірці вироку в частині призначеного покарання за доводами апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що судом враховано обставини, на які посилається апелянт, однак твердження про те, що ОСОБА_8 не перебував у стані алкогольного сп`яніння є безпідставним.

У вироку суду першої інстанції зазначено, що крім результатів медичного огляду, факт перебування ОСОБА_8 у стані алкогольного спяніння підтверджується також заключенням лікаря-нарколога від 03.01.2014 року, показаннями потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 про те, що вони в день описуваної у вироку події вживали з ОСОБА_8 алкогольні напої, а також показаннями допитаного в судовому засіданні лікаря нарколога ОСОБА_14 , який підтвердив наявність у засудженого на момент огляду всіх ознак стану алкогольного спяніння та пояснив можливі причини відсутності алкоголю у відібраних та досліджених у медичній установі зразках крові ОСОБА_8 . За таких обставин, перебування засудженого у стані алкогольного спяніння під час вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення є доведеним.

При призначенні ОСОБА_8 покарання, суд врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є необережним і відноситься до категорії тяжких, і визнав необхідність та достатність призначення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, визначивши строк ближче до мінімальної межі, передбаченої санкцією ч.2 ст.286 КК України.

Враховано судом як обставину, що обтяжує покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, так і обставини, що характеризують його особу, а саме те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, є особою молодого віку, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні двох малолітніх дітей, крім того хоча й не викликав карету швидкої допомоги для потерпілих, проте вжив заходів, спрямованих для надання медичної допомоги, внаслідок яких потерпілі були доставлені у лікарню, забезпечив останніх необхідними медикаментами та частково відшкодував їм шкоду, врахував думку потерпілих, які не наполягали на реальній мірі покарання.

З врахуванням наведеного суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_8 можливе без ізоляції від суспільства.

Незважаючи на дані, що позитивно характеризують особу обвинуваченого, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни вироку в частині призначення додаткового покарання, оскільки ОСОБА_8 вчинив тяжкий злочин, внаслідок якого потерпіло двоє осіб, грубо порушив правила дорожнього руху, виїхавши на зустрічну смугу руху, свою вину у вчиненому визнав частково, а тому апеляційний суд вважає необхідним для виправлення обвинуваченого призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на визначений судом першої інстанції строк.

З врахуванням наведеного, суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 вірну міру покарання у виді позбавлення волі на певний строк із позбавленням права керування транспортними засобами та звільнив від відбування основного покарання з іспитовим строком.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта щодо задоволення стягнення на користь потерпілого ОСОБА_9 витрат, пов`язаних із оплатою допомоги представникові адвокату ОСОБА_11 в сумі 5005, 59 грн..

Зазначені витрати, які поніс потерпілий підтверджуються актом здачі-прийомки наданих послуг від 14 жовтня 2014 року та не суперечать чинному законодавству, яке регулює оплату праці адвоката.

Клопотання обвинуваченого та його захисника про застосування до ОСОБА_8 Закону України "Про амністію в 2014 році" також є безпідставним.

Відповідно до п. "є" ст. 8 Закону України "Про амністію у 2014 році" від 08.04.2014 року, амністія не застосовується до осіб, яких засуджено за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, що спричинили смерть потерпілого або заподіяли тяжке тілесне ушкодження, вчинене особою у стані алкогольного сп`яніння або у стані, викликаному вживанням наркотичних або інших одурманюючих засобів (частина друга статті 286 КК України 2001 р.).

Враховуючи вищенаведене, до ОСОБА_8 , якого засуджено за порушення правил безпеки дорожнього руху, що заподіяло тяжке тілесне ушкодження, вчинене особою у стані алкогольного сп`яніння, амністію застосувати не можна.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування вироку щодо ОСОБА_8 .

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 15 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим - в той же строк з дня вручення копії даної ухвали.

Головуючий:

Судді:/