АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 534/2610/14-к Номер провадження 11-кп/786/140/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст. 121 КК України - Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 квітня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:
Головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000492, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 20 листопада 2014 року щодо

· ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Григоро-Бригадирівка Кобеляцького р-ну Полтавської обл., зареєстрованого в АДРЕСА_1 , раніше судимого,
якого визнано винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

за участю прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_6
В С Т А Н О В И В :
до Апеляційного суду Полтавської області звернувся обвинувачений ОСОБА_6 з апеляційною скаргою на вказаний вирок, у якій просить вирок суду скасувати та ухвалити новий. За змістом скарги ОСОБА_6 не визнає себе винним у вчиненні інкримінованого злочину, а кримінальне провадження вважає сфальсифіковане слідчим. Вказує, що на проголошенні вироку він не був присутній. Зазначає, що захисником і прокурорм було запропоновано йому укласти угоду за умови визнання вини та призначення покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 років.

Стверджує, що постановляючи обвинувальний вирок, суд прийшов до помилкових висновків про його винуватість, оскільки не взяв до уваги його показання про непричетність до вчиненого злочину, відеозапис слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_10 , де зафіксовано, що саме даний свідок ударив потерпілого ОСОБА_11 долонею 2 рази, при цьому потерпілий падав. Також вказує на неправдивість показань свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , які бачили, як ОСОБА_10 наносив удари потерпілому, однак у суді першої інстанції дали неправдиві свідчення, не повідомивши суд про дані обставини. У зв`язку з цим вважає, що вказаних свідків необхідно притягнути до кримінальної відповідальності за дачу завідомо неправдивих показань. Вказує, що суд не відреагував на постійну зміну показань свідка ОСОБА_10 та на недбале ставлення слідчої до виконання своїх службових обов`язків. Із наведених підстав вважає вирок суду незаконним.

Вироком Комсомольського міського суду Полтавської області від 20 листопада 2014 року ОСОБА_6 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено покарання у вигляді 10 років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь НДЕКЦ управління МВС України в Полтавській області 196 грн. 56 коп. витрат за проведення експертизи.

Вирішено питання про речові докази.

За вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим та засуджений за вчинення злочину за наступних обставинах.

13 липня 2014 року в період часу з 12-00 год. до 14-00 год. ОСОБА_6 , знаходячись в приміщенні гаражу № НОМЕР_1 блоку № НОМЕР_2 в гаражному товаристві № 1, розташованому по вул. Строна в м Комсомольську, де тимчасово проживав разом із приятелем ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , в ході сварки, що виникла між ним та потерпілим ОСОБА_11 , діючи з прямим умислом, із застосуванням значної сили, наніс потерпілому чисельні (не менше 16) удари руками та ногами у взутті в область голови, верхніх кінцівок та тулубу, та не менше двох ударів цеглиною в область голови, внаслідок чого заподіяв останньому чисельні тілесні ушкодження голови та тулуба, зокрема, ЗЧМТ , яка викликала крововиливи в м`які тканини голови, і згідно із висновком судово-медичної експертизи стала причиною смертельного наслідку.

Апеляційна скарга захисника ОСОБА_14 була повернута у зв`язку з не усуненням її недоліків.

Інші учасники вирок суду не оскаржували.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про незаконність та необґрунтованість вироку суду першої інстанції та необхідності його скасування, захисника ОСОБА_9 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення прокурорів, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про її безпідставність на підставі наступного.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Як вбачається з вироку, висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України ґрунтується на зібраних у справі доказах, які були перевірені у судовому засіданні і яким суд дав належну оцінку у вироку відповідно до вимог ст.374 КПК України.
Правильність кваліфікації дій обвинуваченого також знайшла своє повне підтвердження матеріалами справи.
На думку колегії суддів, докази, на які послався суд в обґрунтування своїх висновків доведенності вини ОСОБА_6 узгоджуються між собою, а тому повністю спростовують доводи обвинуваченого та його захисника про не причетність обвинуваченого до вчиненого злочину.
Вбачається, що у своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 викривляє зміст показань свідка ОСОБА_10 , дані ним під час проведення слідчого експерименту та у суді першої інстанції. ОСОБА_10 протягом досудового та судового слідства давав послідовні показання щодо обставин спричинення обвинуваченим ОСОБА_11 . При цьому показав, що саме ОСОБА_6 13 липня 2014 року у приміщенні гаражу наносив потерпілому тілесні ушкодження в область голови кулаками та цеглиною. Дані показання об`єктивно підтверджуються і висновком судово-медичної експертизи про отримання ОСОБА_11 тілесних ушкоджень внаслідок не менше 18 ударів, а не від падіння з висоти власного зросту, як про це стверджує обвинувачений. Цим висновком спростовуються і твердження ОСОБА_6 про спричинення ОСОБА_11 тілесних ушкоджень діями ОСОБА_10 . Як показав свідок ОСОБА_10 , напередодні після спільного розпивання спиртних напоїв, ОСОБА_11 заснув, і щоб розбудити його, - ОСОБА_10 легенько вдарив долонею його по обличчю, при цьому останній не падав.
Свідок ОСОБА_10 в ході слідчого експерименту вказав, що ОСОБА_6 під час спричинення тілесних ушкоджень потерпілому був одягнутий у темно-синю спортивну футболку із білою полосою на грудях. Даної обставини ОСОБА_6 не заперечував. Згідно протоколу огляду на місці вчинення злочину від 14.07.2014 року у гаражі була знайдена футболка темно-синього кольору із білими вставками, на якій малися сліди бурого кольору.
/а.с.52-57/
Відповідно до висновку імунологічної експертизи на наданій на дослідження футболці знайдено сліди крові, що можуть походити від ОСОБА_11
/а.с.114-117/
Також на інших речах: джинсах та сандалях, належних ОСОБА_6 була виявлена кров людини, що може походити від ОСОБА_11
/а.с.109-112/
Таким чино, наявність на одязі ОСОБА_6 значної кількості крові потерпілого підтверджує висновки суду першої інстанції про вчинення даноо злочину саме обвинуваченим.
Також слід вказати, що із показань свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 слідує, що наступного після події дня, тобто 14 липня 2014 року вони зайшли до приміщення гаражу, де ОСОБА_6 їх пригостив пивом. При цьому обвинувачений повідомив, що напередодні у нього з ОСОБА_11 був конфлікт і зараз він намагається примиритися із потерпілим. Також свідки показали, що на одязі ОСОБА_11 були сліди крові.
Обидва вказаних свідка та свідок ОСОБА_10 зазначили, що ОСОБА_6 часто після вживання спиртного поводив себе дуже агресивно, вчиняв бійки. Натомість свідки заперечували наявність такої агресії у поведінці ОСОБА_10 щодо ОСОБА_11 , як про це вказує у своїй скарзі ОСОБА_6 .
У певній мірі на підтвердження висновків суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого у вчинення тяжкого злочину щодо ОСОБА_11 , свідчить поведінка останнього після вчинення злочину. ОСОБА_6 відразу, як тільки зрозумів, що ОСОБА_11 мертвий, поспішно залишив приміщення гаражу, в якому останній час мешкав, та переховувався у с. Григоро-Бригадирівка, де і був затриманий.
Оцінивши у сукупності зібрані докази по справі, в тому числі на досудовому слідстві, суд прийшов до правильного висновку про наявність в діях обвинуваченого інкримінованого йому злочину.
На думку колегії суддів, хоча і мали місце порушення вимог ст. 376 КПК України з точки зору обо"язової присутності обвинуваченого під час проголошення вироку суду, проте такі порушення не вплинули на првильність висновків суду щодо винуватості ОСОБА_15 у вчиненні інкримінованого злочину.
Дії ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 121 КК України кваліфіковані правильно.
При призначенні покарання обвинуваченому судом першої інстанції враховано характер та ступінь тяжкості злочину, який відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який є раніше судимим, скоїв злочин під час непогашеної судимості за попередніми злочинами, негативно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, проте згідно висновку ЛКК потребує лікування від алкогольної залежності, не працює, не одружений.
Відповідно до ст.ст. 66, 67 КК України, обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого судом першої інстанції не встановлено.
З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише шляхом ізоляції від суспільства в межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України оскільки, покарання найбільше відповідатиме меті його призначення відповідно до вимог ст. 50 КК України.
Обрана обвинуваченому ОСОБА_6 міра покарання відповідає вимогам ст. 65 КПК України, та роз`ясненням, які викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховуючи тяжкість вчинених злочинів, дані про осіб винних та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Будь яких порушень кримінального чи кримінального - процесуального Закону під час перевірки вироку Комсомольського міського суду Полтавської області від 20 листопада 2014 року щодо ОСОБА_6 за обвинуваченням його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України не встановлено, підстав для його скасування немає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405 КПК України колегія суддів Апеляційного суду Полтавської області,

У Х В А Л И Л А :
апеляційну скаргу ОСОБА_6 на вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 20 листопада 2014 року залишити без задоволення, а вказаний вирок щодо ОСОБА_6 без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_6 в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4