АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2007 року

Колегія суддів
судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області
в складі:

головуючого: Коваленка Є.П.

суддів: Вавріва І.З.,
Римар Т.М.

з участю
прокурора Парусова A.M.

захисника ОСОБА_1

засудженого ОСОБА_2

розглянула
у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі кримінальну справу за,
апеляційними скаргами захисника ОСОБА_1, в інтересах засудженого ОСОБА_2, потерпілого ОСОБА_3 на
вирок Тернопільського міськрайонного суду
від

15 січня 2007 року, яким засуджено:

ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя АДРЕСА_1, українця, громадянина України, з
вищою освітою, не працюючого, одруженого, на утриманні двоє неповнолітніх
дітей, раніше не судимого

за ч.2 СТ.286 КК України, із
застосуванням ст.69 КК України, до 4 років позбавлення волі,

без позбавленням
права керувати транспортними засобами.

На
підставі ст.75 КК
України ОСОБА_2
звільнено
від відбування покарання
з

випробуванням із
встановленням йому іспитового строку 2 роки.

Цивільний позов
потерпілого ОСОБА_3
задоволено частково та стягнуто в його

користь із засудженого ОСОБА_2 24 810, 21 грн.
матеріальної шкоди, 3 500 грн. за

надання правової допомоги та 12 000
грн. моральної шкоди.

Цим вироком ОСОБА_2
визнано винним і засуджено за те, що він 24 травня 2005 року близько 08 год. 55 хв., керуючи
технічно справним вантажним автомобілем «ЗИЛ-130», p. н. з. НОМЕР_1,
рухаючись по 14 км + 100 м. об'їздної автодороги
м. Тернополя, повертаючи на вулицю Текстильну, всупереч вимог п.10.1 Правил
дорожнього руху України не переконався перед зміною напрямку руху, що це буде
безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, а також в
порушення вимог п. п. 10.4, 16.3 Правил дорожнього руху України, виконуючи
поворот ліворуч не дав дорогу зустрічному транспорту, а саме -

Справа №
11-78
Головуючий у першій інстанції: Очеретяний Є.В.

категорія:сг.286
ч.2 КК України Доповідач:
Ваврів І.З.

автомобілю «Seat Toledo 1.6 E»,
p. н. з. НОМЕР_2, під керування водія ОСОБА_3, що
рухався по рівнозначній дорозі у зустрічному напрямку прямо, не зупинився,
пересік осоьову лінію, виїхав на зустрічну смугу руху, внаслідок чого допустив
зіткнення керованого ним вантажного автомобіля «ЗИЛ-130» з автомобілем «Seat Toledo 1.6 Е».
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «Seat Toledo 1.6 Е»
ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої травми живота з розривом
селезінки, які за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння відносяться
до тяжких тілесних ушкоджень. В апеляціях:

·
захисник ОСОБА_1, в інтересах засудженого ОСОБА_2, просить вирок
суду скасувати та направити справу прокурору для організації проведення
додаткового розслідування, мотивуючи тим, що висновок судової автотехнічної
експертизи, на який послався суд при постановленні вироку, реально не
відображає розвитку обставин дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого
допущено неповноту та необ'єктивність дослідження обставин справи;

·
потерпілий ОСОБА_3, вважаючи, що суд необ'єктивно оцінив
суму моральної шкоди та необгрунтовано її зменшив, а також порушив його право
на відшкодування матеріальних збитків та необгрунтовано відмовив у
відшкодуванні повної суми коштів, потраченої на оплату послуг адвоката, просить
змінити вирок суду, збільшивши стягнення із засудженого в його користь вказаних
виплат.

Заслухавши суддю-доповідача,
захисника ОСОБА_1 та засудженого ОСОБА_2 які підтримавши подану захисником
апеляцію просять вирок Тернопільського міськрайонного суду від 15 січня 2007
року скасувати, направивши справу для проведення додаткового розслідування;
прокурора який вважає, що вирок суду є законним та обґрунтованим і тому просить
залишити його без зміни, перевіривши матеріали кримінальної справи та
дослідивши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що подані апеляції до
задоволення не підлягають з таких підстав.

Висновки суду
щодо винуватості ОСОБА_2 у вчиненні злочину, відповідальність за який
передбачена ч.2 ст.286 КК України, не суперечать фактичним обставинам справи,
підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд дав належну
правову оцінку, і є обґрунтованими.

Суд першої
інстанції правильно послався на пояснення потерпілого ОСОБА_3, який ствердив,
що 24 травня 2005 року близько 09-00 год. він рухався на автомобілі «Seat Toledo 1.6 Е»
об'їздною дорогою м. Тернополя зі сторони с Гаї Шевченківські і наближаючись до
перехрестя помітив автомобіль «ЗИЛ-130», в якого був увімкнутий лівий показник
повороту. Оскільки він знаходився на головній дорозі, то продовжив рух, однак
доїжджаючи до перехрестя
побачив, що автомобіль
«ЗИЛ-130» почав виконувати маневр повороту ліворуч
відносно напрямку його руху. Внаслідок цього на його смузі руху відбулося
зіткнення транспортних засобів, (а. с.369)

Показання
потерпілого ОСОБА_3 щодо
місця зіткнення автомобілів, об'єктивно стверджуються іншими доказами,
дослідженими в судовому засіданні:

протоколом
огляду місця події та схемою дорожньо-транспортної пригоди від 24 травня 2004
року, яким зафіксовано, що місцем ДТП
є смуга по якій рухався автомобіль «Seat
Toledo 1.6 Е» під керуванням ОСОБА_3 (а. с.4-9);

висновком
судової транспортно-трасологічної експертизи від 15 червня 2005 року, згідно
якого місце зіткнення транспортних засобів відбулося на смузі руху автомобіля «Seat Toledo 1.6 Е» в
напрямку м. Тернополя (а. с.61-65);

висновком
судової транспортно-трасологічної експертизи від 18 липня 2006 року № 5-336,
яким також підтверджено, що зіткнення автомобілів «ЗИЛ-130» та «Seat Toledo 1.6 Е»
відбулося на правій смузі руху об'їздної дороги, тобто - на смузі руху
автомобіля «Seat
Toledo 1.6 Е» (а. с.284-288).

Твердження
засудженого ОСОБА_2
про те, що в момент перетину його автомобілем осьової лінії він зустрічного
автомобіля не бачив, повністю спростовуються протоколом відтворення обставин та
обстановки події із ОСОБА_2
від ЗО липня 2005 року, під час якого встановлено, що повна видимість для
водія автомобіля «ЗИЛ-130» в
момент виконання ним маневру настає на відстані 190 м. (а. с. 107-108).

Необґрунтованість
показань ОСОБА_2, який
стверджував про винність у ДТП
водія автомобіля «Seat
Toledo 1.6 Е» ОСОБА_3,
підтверджено також висновком автотехнічної експертизи від 28 лютого 2006 року №
9-17, з якого слідує, що покази водія ОСОБА_2 щодо механізму
виконання ним повороту є неспроможні з технічної точки зору, а водій автомобіля
«Seat
Toledo 1.6 Е» не мав технічної можливості уникнути зіткнення
шляхом застосування своєчасного гальмування з моменту виникнення небезпеки для
руху, оскільки діями водія автомобіля «ЗИЛ-13 0»
була створена аварійна ситуація (а. с.207-228).

Твердження
захисника ОСОБА_1 про невідповідність висновку автотехнічної експертизи від 28
лютого 2006 року № 9-17 реальним обставинам розвитку дорожньо-транспортної
пригоди, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказане експертне
дослідження фактично підтверджено висновками неодноразово проведених по справі
транспортно-трасологічних експертиз, які, в свою чергу, повністю узгоджуються з
протоколом огляду місця події і схеми ДТП,
проколами огляду транспортних засобів, протоколами відтворення обстановки і
обставин події, що проводились як за участі засудженого ОСОБА_2, так і
потерпілого ОСОБА_3

Крім того,
вищенаведені експертні висновки є науково обґрунтованими, переконливими, виконані висококваліфікованими спеціалістами з
великим стажем роботи за фахом і сумнівів у колегії суддів не викликають.

На думку колегії суддів, зібрані досудовим слідством і
досліджені судом докази в їх сукупності доводять винність ОСОБА_2 в порушенні
правил безпеки дорожнього руху, що спричинили потерпілому тяжке тілесне
ушкодження і спростовують посилання засудженого та його захисника на
необ'єктивність досудового та судового слідства. Тому, підстави для задоволення
апеляційної скарги захисника ОСОБА_1, в інтересах засудженого ОСОБА_2,
відсутні.

Згідно ст.328 КПК України постановляючи обвинувальний
вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову,
задовольняє його повністю або частково чи відмовляє в ньому.

У відповідності до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31
березня 1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної шкоди суд
визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних, тощо), яких зазнав позивач та з урахуванням інших обставин, залежно
від доведеності підстав і розміру позову

Вирішуючи цивільний позов, заявлений потерпілим ОСОБА_3,
суд першої інстанції, дотримуючись вимог вищевказаних нормативно-правових
актів, на думку колегії суддів, вірно визначив розмір відшкодування потерпілому
матеріальних та моральних збитків.

Зокрема, суд врахував, як підстави для відшкодування моральної шкоди,
душевні страждання, які зазнав потерпілий у зв'язку із втратою здоров'я,
внаслідок чого він пережив стрес і що призвело до затяжної депресії.

Виходячи з цих міркувань, враховуючи вимоги розумності, виваженості та
справедливості, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, вірно прийшов до
висновку про часткове задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_3,
стягнувши в його користь із засудженого ОСОБА_2 заподіяну йому моральну шкоду в
розмірі 12 000 грн. та матеріальну шкоду в сумі 24 810, 21 грн., яка
підтверджена документами про ремонт автомобіля, витрат на дорогу та проведене
лікування, а також З 500 грн. на правову допомогу. При цьому, суд аргументовано
мотивував своє рішення щодо розміру грошових сум, які підлягають відшкодуванню
потерпілому.

Враховуючи дані обставини колегія суддів не приймає до
уваги твердження потерпілого, викладені в апеляційній скарзі, про неправильне
вирішення судом цивільного позову, а тому не вбачає підстав для задоволення
поданої ним апеляції.

На думку судової
колегії вирок суду є обґрунтованим і законним. Будь-яких передбачених ст. З 67
КПК України підстав до його зміни чи скасування не виявлено при перевірці
справи в апеляційному порядку, а тому апеляційні скарги захисника ОСОБА_1, в
інтересах засудженого ОСОБА_2
та потерпілого ОСОБА_3 до
задоволення не підлягають.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст.365, 366 КПК України, колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляції
захисника ОСОБА_1, в інтересах засудженого ОСОБА_2 та потерпілого ОСОБА_3 залишити без
задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду від 15 січня 2007 року
відносно ОСОБА_2 - без зміни.