Справа
№ 1-15//2007 p.
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 червня
2007 року. Варвинський районний
суд Чернігівської області

в складі судді
Семенченка О.М.,

при секретарі
Тарасенко А.О.,

з участю
прокурора Трохименка P.M.,

підсудного
ОСОБА_1

та його
захисника ОСОБА_2,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Варва кримінальну справу по
обвинуваченню

ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Прилуки Чернігівської області, громадянина України,
одруженого, освіта середня, жителя АДРЕСА_1, інваліда третьої групи, у вчиненні
злочину, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
обвинувачується в тому, що він, працюючи директором підприємства
"Оптиміст" Прилуцького міськрайонного об'єднання Союзу організації
інвалідів України, будучи наділеним організаційно-розпорядчими повноваженнями,
незважаючи на рішення Господарського суду Чернігівської області від 1 липня
2003 року та Київського апеляційного господарського суду від 12 листопада 2003
року, наказ Господарського суду Чернігівської області "про примусове
виконання рішення від 20 листопада 2003 року", згідно якого було вирішено
зобов'язати підприємство "Оптиміст" Прилуцького міськрайонного
громадського об'єднання Союзу організацій інвалідів України повернути
Прилуцькій міській раді зайняті земельні ділянки площею 1445 кв.м. по вул.
Київській та площею 334 кв.м. по вул. Ярмарковій в м. Прилуки і звільнити
вказані земельні ділянки від самовільно розміщених споруд. ОСОБА_1 з корисливих
мотивів, умисно і в категоричній формі відмовився у добровільному порядку
виконувати вищевказані рішення суду, що набрали законної сили, в зв'язку з чим
очолюване ним підприємство в період з 22 січня 2004 року до 30 травня 2006
року, незаконно продовжувало утримувати у своєму використанні і не повертало у
комунальну власність зазначені земельні ділянки в м. Прилуки площею 1445 кв. м
по вул.. Київській та 334 кв.
м по вул.. Ярмарковій, а також, будучи керівником підприємства і маючи
реальну можливість, відмовився звільнити ці земельні ділянки від самовільно
розміщених споруд, про що складені відповідні акти у виконавчому провадженні,
яке велося Прилуцьким відділом державної виконавчої служби. Натомість
продовжував збирати орендну плату з осіб, які орендували торгові місця і таким
чином перешкоджав виконанню судових рішень, збирати орендну плату з осіб, які
орендували торгові місця.

Органи
досудового слідства та прокурор в судовому засіданні кваліфікували дії ОСОБА_1
за ч. 1 ст. 382 КК України, як умисне невиконання службовою особою рішення,
ухвали суду, що набрали законної сили або перешкоджання їх виконанню.

Підсудний
ОСОБА_1 свою вину у пред"явленому обвинуваченні не визнав і пояснив, що
він був директором підприємства "Оптиміст" з дня створення
підприємства і до 2006 року. Спочатку підприємство налічувало троє осіб. На
земельній ділянці, виділеній Прилуцькою міською радою по вул. Київська і
Ярмаркова було розміщено торгівельний майданчик, де здійснювали торгівлю
продовольчими товарами близько 300 осіб на договірних умовах. Для цього на його
власні кошти та кошти підприємства була побудована споруда, зокрема, побудовані
металеві конструкції для розміщення і зберігання товарів, змонтована покрівля.
Споруда закривалася на ніч і охоронялася працівниками підприємства. Згодом
підприємство розширилося до 28 осіб працюючих, із них 68 відсотків становили
інваліди. Рішенням господарського суду Чернігівської області від 1

липня 2003 року
суд зобов'язав підприємство "Оптиміст" повернути зайняті земельні
ділянки площею 1445 кв.м. по вул. Київській та площею 334 кв.м. по вул.
Ярмарковій в м. Прилуки та звільнити вказані земельні ділянки від самовільно
розміщених споруд Прилуцькій міській раді. Вважаючи дане рішення незаконним,
він оскаржував його у вищі суди, але в їх задоволенні було відмовлено.
Незабаром його викликали в Державну виконавчу службу, де виконуюча обов'язки
начальника ДВС ОСОБА_3 повідомила про відкриття виконавчого провадження і
необхідність виконання зазначеного рішення суду. При цьому вона висловила свої
міркування, що не уявляє, як це можна здійснити практично, оскільки там працює
300 людей. Як громадянин він вважав, що рішення повинно бути виконане, але
коштів і засобів для цього у підприємства не було, оскільки на підприємстві
працювали переважно інваліди. Крім того, підприємство не мало технічної та
фінансової можливості знести торгівельний майданчик по вул.. Київська та
Ярмаркова в м. Прилуки, оскільки для цього необхідно було знести металевий
павільйон, де розміщалося більше 200 торгових точок, про що повідомив
державному виконавцю. На його знесення необхідна була техніка, металорізальне
устаткування, значна кількість людей. Згодом його знову викликали до ДВС, де
ОСОБА_3 повідомила про те, що вона повинна накласти на підприємство штраф. На
нього особисто штраф не накладали. Одначе він оскаржував дії працівників ДВС з
цього приводу. При цьому жодного разу і ніде він не висловлювався, що не буде
виконувати рішення суду чи якимось чином буде чинити перешкоди у виконанні
рішення суду іншими особами. У 2006 році він сам особисто розпочав демонтувати
металеві конструкції, але 15 липня 2006 року силами комунальних служб міста за
декілька тижнів торгівельний майданчик був знесений.

Заслухавши
доводи прокурора щодо обґрунтованості та доведеності висунутого обвинувачення,
заперечення підсудного ОСОБА_1 та його захисника ОСОБА_2 у наявності вини,
допитавши свідків та дослідивши матеріали кримінальної справи, суд вважає, що
вина підсудного ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК
України, в судовому засіданні не
доведена і не знайшла свого підтвердження доказами.

За
змістом цієї статті відповідальність настає у випадку невиконання службовою
особою вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або
перешкоджання їх виконанню. При цьому суд вважає, що невиконання судового
рішення повинно полягати в бездіяльності, що супроводжується незастосуванням
службовою особою передбачених законом і цим судовим рішенням заходів,
необхідних для його виконання, за умови, якщо на цю службову особу покладено
обов'язок і вона має реальну можливість виконати це судове рішення або в
перешкоджанні його виконання.

Судом
встановлено, що підсудний ОСОБА_1 наказом від 1 жовтня 1999 року призначений
директором підприємства "Оптиміст" Прилуцького міськрайонного
громадського об'єднання союзу організацій інвалідів України.

Судом
також встановлено, що згідно рішення Господарського суду Чернігівської області
від 1 липня 2003 року суд зобов'язав підприємство "Оптиміст"
Прилуцького міськрайонного громадського об'єднання Союзу інвалідів України ( м.
Прилуки, вул. Незалежності, 70-б ) повернути Прилуцькій міській раді ( м.
Прилуки, вул. Незалежності, 82) зайняті земельні ділянки площею 1445 кв.м. по
вул. Київській та площею 334 кв.м. по вул. Ярмарковій в м. Прилуки та звільнити
вказані земельні ділянки від самовільно розміщених споруд (т.1, а.с.17,18). У
добровільному порядку рішення суду не виконано.

Умови і
порядок виконання рішень судів , у разі невиконання їх у добровільному порядку
визначає Закон України "Про виконавче провадження". Згідно ст.. 2 цього Закону
примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу,
яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

22 січня
2004 року на підставі Наказу господарського суду в Чернігівській області
№10/128 від 20 листопада 2006 року виконуюча обов'язки начальника Прилуцького
міського відділу Державної виконавчої служби ОСОБА_3 Т.О. (згодом прізвище було
змінене на ОСОБА_7 в зв'язку з укладенням шлюбу) винесла постанову про
відкриття виконавчого провадження, якою запропоновано підприємству
"Оптиміст" добровільно виконати у строк до 29 січня 2004 року і
попереджено, що в разі невиконання рішення в

наданий строк
виконати його в примусовому порядку, стягнути виконавчий збір 850 гривень, та
роз'яснено порядок оскарження (а.с. 5 виконавчого провадження (ВП).

24 січня
2004 року директору підприємства "Оптиміст" ОСОБА_1 вручено копію
постанови, про що засвідчує повідомлення про вручення поштового відправлення
(а.с.7 ВП).

З лютого
2004 року в. о. начальника відділу ДВС Прилуцького міського управління юстиції
ОСОБА_3 було складено акт про те, що з участю понятих ОСОБА_9 та ОСОБА_4 у
присутності заступника начальника відділу ДВС ОСОБА_6 І.В. з"ясовано, що
станом на 3 лютого 2004 року підприємство "Оптиміст" рішення суду не
виконало, торгівельний комплекс "Оптиміст" не знесено і продовжує
функціонувати (а.с.14-15 ВП). Цієї ж дати ОСОБА_3 винесено розпорядження,
адресоване голові Прилуцького міського обєднання союзу організації інвалідів
України ОСОБА_1, яким зобов'язано керівника підприємства "Оптиміст",
а не підприємство "Оптиміст", як це зазначено в рішенні суду, на
виконання наказу Господарського суду Чернігівської області №10/128 від 20
листопада 2003року передати Прилуцькій міській раді зайняті земельні ділянки по
вул.. Київська та Ярмарковій в м.Прилуки та звільнити земельні ділянки від
самовільно займаних споруд до 12 лютого 2004 року і попереджено, що в разі
невиконання даного розпорядження його буде притягнуто до відповідальності
відповідно до ст.. 87 Закону України "Про виконавче провадження"
(а.с16 ВП).

13 лютого
2004 року в.о. начальника Прилуцького відділу ДВС ОСОБА_3 було складено акт, де
зазначалося, що з участю понятих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та в присутності заступника
начальника Прилуцького міського ВДВС ОСОБА_6 при виході за адресою на вул..
Київська та Ярмаркова м. Прилуки з'ясовано, що торгівельний комплекс
"Оптиміст" не знесено, функціонує, земельні ділянки Прилуцькій
міськраді не передані (а.с. 19-20 ВП).

Після 22
лютого 2004 року (точно дата судом не встановлена через її відсутність на
документі) на адресу голови Прилуцького міського об"єднання союзу
організації інвалідів України ОСОБА_1 в.о. начальника Прилуцького міського
відділу ДВС ОСОБА_3 знову винесено розпорядження, яким зобов'язано його, як
керівника підприємства "Оптиміст", а не підприємство, як це зазначено
в рішенні суду, передати Прилуцькій міській раді зайняті земельні ділянки по
вул.. Київська та Ярмарковій в м. Прилуки та звільнити земельні ділянки від
самовільно розміщених споруд до 10 березня 2004 року і попереджено про
відповідальність у відповідності зі ст.. 87 Закону України "Про виконавче
провадження" (а.с. 22 ВП).

10
березня 2004 року в.о. начальника Прилуцького відділу ДВС ОСОБА_3 було складено
акт, де зазначалося, що з участю понятих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та в присутності
заступника начальника Прилуцького міського ВДВС ОСОБА_6 при виході за адресою
на вул.. Київська та Ярмаркова м. Прилуки з'ясовано, що торгівельний комплекс
"Оптиміст" не знесено, функціонує, земельні ділянки Прилуцькій
міськраді не передані, від споруд не звільнені (а.с 27 ВП).

10
березня 2004 року постановою в.о. начальника ВДВС Прилуцького міськрайонного
управління юстиції ОСОБА_3 за невиконання рішення суду про зобов'язання
боржника вчинити певні дії, за невиконання розпорядження державного виконавця
на підприємство "Оптиміст" було накладено стягнення у виді штрафу у
розмірі 510 гривень. Крім того, цією ж датою було винесене розпорядження, яким
знову зобов'язано керівника підприємства "Оптиміст" виконати рішення
суду і попереджено, що в разі його не виконання буде накладено штраф на
підприємство у подвійному розмірі (а.с. 32, 36).

З червня
2004 року заступник начальника Прилуцького міського ВДВС ОСОБА_6 І.В. винесла
розпорядження, яким повторно зобов'язує ОСОБА_1, як керівника підприємства
"Оптиміст", виконати дії, зазначені в рішенні суду, до 8 червня 2004
року (а.с.65, 87).

З липня
2004 року в.о. начальника Прилуцького відділу ДВС ОСОБА_3 винесена постанова
про накладення стягнення у виді штрафу на підприємство "Оптиміст" за
невиконання рішення суду, що зобов"язує боржника виконати певні дії, без
поважних

причин - 1020 гривень. Також цією датою винесено розпорядження,
яким "повторно" зобов"язує ОСОБА_1 як керівника підприємства
"Оптиміст" передати Прилуцькій міській раді зайняті земельні ділянки
по вул.. Київська та Ярмаркова в м. Прилуки та звільнити їх від самовільно
розміщених споруд до 11 серпня 2004 року, та попереджає про кримінальну
відповідальність за ст. 382 КК України за невиконання рішення суду (а.с.
119-120).

27 липня
2004 року в.о. начальника Прилуцького відділу ДВС ОСОБА_3 надіслане подання
Прилуцькому міськрайонному суду, а 5 серпня 2004 року - Прилуцькому
міськрайонному прокурору з проханням вирішити питання про притягнення до
кримінальної відповідальності за невиконання рішення суду голову Прилуцького міськрайонного
громадського об'єднання Союзу організації інвалідів України ОСОБА_1 (а.с.
111-114; 187-190 ВП).

Виконавче
провадження неодноразово призупинялося і поновлювалося. При цьому суд зазначає,
що посадовими особами державної виконавчої служби порушено двомісячний строк
виконання рішення суду, передбачений ст.25 Закону "Про виконавче
провадження". У виконавчому провадженні є не всі постанови, якими
призупинялося виконавче провадження чи поновлювалося. Зокрема, в матеріалах
виконавчого провадження є постанова про поновлення виконавчого провадження від
1 червня 2003 року, проте постанова про його призупинення відсутня. Відсутні і
будь-які дані про його зупинення. Зазначена обставина не дозволяє суду точно
встановити строк, протягом якого здійснювалося виконавче провадження.

30
травня 2006 року постановою заступника начальника державної виконавчої служби у
місті Прилуки та Прилуцькому районі Деревянко А.В. виконавче провадження з
примусового виконання наказу №10/12 Господарського суду Чернігівської області
від 20 листопада 2003 року закінчено у зв'язку з відкликанням виконавчого
документа стягувачем. Також було знято арешт, накладений виконавчою службою на
кошти в сумі 1360 гривень, які знаходилися на всіх банківських рахунках
підприємства "Оптиміст".

Таким
чином, з наведеного вбачається, що дії виконавчої служби по виконанні рішення
господарського суду зводилися до винесення постанови про відкриття виконавчого
провадження, стягнення виконавчого збору, накладення штрафів на підприємство та
винесення розпоряджень, яким зобов'язували керівника підприємства
"Оптиміс" виконати рішення суду. Крім того, суд зазначає, що згідно
ст.. 11 Закону України "Про виконавче провадження" боржником може
бути фізична або юридична особа, яка зобов'язана за рішенням вчинити певні дії
(передати майно, виконати інші обов'язки, передбачені рішенням) або утриматися
від їх виконання, і вважає, що боржником у виконавчому провадженні є
підприємство "Оптиміст", а не його директор ОСОБА_1 , оскільки
рішенням суду зобов'язання були покладені на підприємство, а не на його
директора. Проте в своїх розпорядженнях державні виконавці ОСОБА_3 та ОСОБА_6
зобов'язували не підприємство "Оптиміст", а його директора ОСОБА_1.

Згідно
ст. 76 Закону України "Про виконавче провадження" після відкриття
виконавчого провадження по виконавчому документу, який зобов'язує боржника
вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець
відповідно до ст. 24 цього Закону визначає йому строк добровільного виконання
рішення. У разі невиконання без поважних причин цих вимог державний виконавець
застосовує до боржника штрафні санкції чи інші заходи, передбачені
законодавством, і призначає новий строк виконання. Якщо після цього рішення не
буде виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний
виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому
Законом, а з боржника стягується двократний розмір витрат на проведення
виконавчих дій.

Якщо
виконати рішення без участі боржника неможливо, виконавчий документ постановою
державного виконавця, затвердженою начальником відповідного відділу державної
виконавчої служби, повертається до суду чи іншого органу, що видав виконавчий
документ.

Проте, з
матеріалів справи вбачається, що виконавча служба, виконуючи рішення суду, не
виконала всіх покладених на неї обов'язків, а саме, не провела організацію
виконання рішення суду без участі боржника. Проте жодних заходів по примусовому
виконанню рішення суду без участі боржника державною виконавчою службою не було
вжито і це питання ніким не досліджувалося, з цього приводу висновки не
робилися. Зокрема, ст.. 24
Закону "Про виконавче провадження" покладає обов'язок на державного
виконавця в постанові про відкриття виконавчого провадження встановити строк
для добровільного виконання рішення, та попереджає боржника про примусове
виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням
виконавчого збору. І витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій. Проте,
при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження ці вимоги не були
дотримані, як не дотриманні при винесенні наступних розпоряджень.

Суд
вважає, що рішення суду могло бути виконане без участі боржника, оскільки ВДВС
в м. Прилуки та Прилуцькому районі в жодному документі виконавчого провадження
не було відмічено тієї обставини, що рішення суду неможливо виконати без участі
боржника.

Обставина
можливості виконання рішення суду без участі підприємства "Оптиміст"
чи його посадових осіб підтверджується тим фактом, що звільнення земельної
ділянки по вул..Київській та Ярмарковій в м. Прилуки було проведено
комунальними службами міста без участі підприємства "Оптиміст" та
його посадових осіб, за рішенням Прилуцької міської ради (т.2, а.с.590) Це
підтвердили в судовому засіданні і свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6.

Крім того,
подання Прилуцького ВДВС начальнику ДВС Чернігівської області С.М. Рожцю про
утворення та функціонування виконавчої групи в органах державної виконавчої
служби для виконання зазначеного рішення суду, яке було надіслане лише 30 січня
2006 року, засвідчує про не використані всі можливі заходи примусового
виконання рішення суду. При цьому в поданні зазначається, що при виконанні
рішення суду зачіпаються інтереси третіх осіб - не менше 200 приватних
підприємців , що мають торгові місця на згаданому критому ринку, не бажають
звільняти його і погрожують політико-соціальним вибухом. На ДВС у місті
Прилуках та Прилуцькому районі з приводу виконання рішення суду чиниться тиск з
боку різних політичних організацій, громадських об"єднань, депутатів та
державних установ. Сукупність вказаних обставин дає підстави вважати, що
проведення виконавчих дій призведе до негативних наслідків як під час виконання
даного рішення, так і в подальшій роботі державної виконавчої служби у м.
Прилуки.

З
наведеного вбачається, що посадові особи ВДВС у м. Прилуки та Прилуцькому
районі визнають, що станом на 30 січня 2006 року ДВС не виконала всіх
передбачених Законом виконавчих дій для примусового виконання рішення
Господарського суду Чернігівської області від 20 листопада 2003 року.

У відповідності
із ст. 87 Закону України "Про виконавче провадження" у разі
невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк
рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, які можуть бути виконані
лише боржником, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець
виносить постанову про накладення штрафу на боржника-фізичну особу в розмірі
від двох до десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових
осіб - від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на
боржника - юридичну особу - від двадцяти до тридцяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та призначає новий строк для виконання.

У разі
повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний
виконавець у тому ж порядку накладає штраф на боржника у подвійному розмірі.
При подальшому невиконанні рішення боржником державний виконавець порушує
клопотання перед судом про кримінальну відповідальність боржника відповідно до
Закону.

Таким
чином, Закон передбачає звернення до суду про кримінальну відповідальність
боржника лише у випадку, коли виконання рішення суду неможливе без участі
боржника.

Суд не вбачає в діяннях
ОСОБА_1, пов'язаних з виконанням рішення суду складу злочину, оскільки
відповідальність за ч.1 ст. 382 КК України настає у разі, коли службова особа
не виконує передбачених законом і рішенням суду заходів, необхідних для його
виконання. Досудове слідство та прокурор не вказують на те, яким законом і які
дії покладені в обов'язок директору підприємства "Оптиміст" ОСОБА_1,
які він не виконав. Крім того, рішенням суду зобов'язано підприємство
"Оптиміст" повернути Прилуцькій міській раді зайняті земельні ділянки
по вул.. Київська та по вул.. Ярмаркова в м. Прилуки та звільнити вказані
земельні ділянки від самовільно розміщених споруд підприємство
"Оптиміст", а не його директора ОСОБА_1. На виконання конкретних дій
директора підприємства ОСОБА_1 не покладалися і державним виконавцем.

Не
знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і обвинувачення ОСОБА_1 в
тому, що він з корисних мотивів, умисно і в категоричній формі відмовився у
добровільному порядку виконати рішення суду. Допитані в судовому засіданні
свідки ОСОБА_6, ОСОБА_3 (ОСОБА_7) пояснили, що ОСОБА_1 не висловлювався про
небажання виконувати рішення суду чи про намір чинити перешкоду. А їх
твердження про те, що ОСОБА_1 постійно оскаржував дії державних виконавців і
цим затягував виконання рішення суду є безпідставним, оскільки можливість
оскарження дій державного виконавця передбачено законом.

У справі
відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_1, будучи директором підприємства і
маючи реальну можливість, відмовився звільнити земельні ділянки по вул..
Київській та Ярмарковій в м. Прилуки від самовільно розміщених споруд. Не
підтверджують цієї обставини і відповідні акти, на які посилається прокурор в
обвинувальному висновку, оскільки в них відсутні дані про залучення ОСОБА_1 до
огляду земельної ділянки та складання актів взагалі і там відсутні будь-які
дані про зазначені обставини.. Крім того, суд не може взяти до уваги акти як
докази, які були складені державним виконавцем ОСОБА_3, оскільки вони були
складені з порушенням вимог, передбачених ст..
16 Закону України "Про виконавче провадження". Зокрема, як понятою була залучена
при складанні актів ОСОБА_4, яка була у родинних відносин з державним
виконавцем ОСОБА_3, а також ОСОБА_9, яка працювала в Прилуцькому міськрайонному
управлінні юстиції і могла бути заінтересованою в провадженні виконавчих дій.
Крім того, пояснення допитаних в судовому засіданні учасників проведеного
огляду з приводу самих подій та складання актів ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_4 та
ОСОБА_6 мають суттєві розбіжності щодо місця складання актів, їх безпосередньої
участі в огляді земельної ділянки. Зокрема, свідок ОСОБА_4 пояснила, що один
раз приймала участь в огляді, а повторний акт ОСОБА_3 принесла їй підписати на
робоче місце. Викликає у суду сумнів у достовірності складених актів і та
обставина, щодо державний виконавиць ОСОБА_3 стверджувала, що акти складено нею
особисто на місці розміщення торгівельного майданчика, проте не змогла пояснити
суду ту обставину, чому у двох актах записи проведені чорнилами декількох
кольорів, та відсутній підпис ОСОБА_6 на одному з актів.

Не
знаходить свого підтвердження і та обставина, що підприємство
"Оптиміст" мало фінансову та технічну можливість виконати рішення
суду у добровільному порядку, оскільки це не витікає з матеріалів справи і
фактичних обставин справи.

З
виписок банківського рахунку підприємства, фінансових звітів, звітів про
зайнятість та працевлаштування інвалідів (т.2,а.с, 582 - 635) вбачається, що на
підприємстві більшість працівників (від 16 до 18 осіб), в тому числі і ОСОБА_1
визнані інвалідами. Підприємств не мало значних надходжень на банківські
рахунки. Надходження були близькими до витрат. Залишки на рахунку були значно
меншими від тих коштів, які використані, як вбачається з матеріалів справи (т.2
а.с. 450-458), комунальними службами міста при знесенні торгівельного
майданчику, а саме, затрати становлять близько 70000 гривень. Підприємство "Оптиміст"
також не мало достатніх технічних засобів, спеціальних машин, які необхідні
були для звільнення земельних ділянок від збудованих споруд, що підтверджується
дослідженими в судовому засіданні відомостями основних фондів підприємства
"Оптиміст" ( т.2, а.с. 622-629) та актами виконаних робіт (т.2,а.с.
450-458).

Суд не може погодитися
з доводами прокурора щодо незаконного продовження діяльності підприємства і
одержання прибутку як доказу перешкоди у виконанні рішення суду, оскільки
діяльність підприємства не була заборонена судом і не може бути визнана
неправомірною.

За таких обставин суд приходить до переконання
про невинність ОСОБА_1 у пред"явленому йому обвинуваченні і вважає за
необхідне виправдати.

Виходячи з
наведеного, керуючись ст. ст. 321-324 КПК України, суд -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1
по пред"явленому йому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ст.. 382 ч.1 КК
України визнати невинним, виправдати за відсутністю в його діях складу злочину.

Міру
запобіжного заходу по відношенню ОСОБА_1 - підписку про невиїзд скасувати.

На вирок
суду може бути подана апеляція до Чернігівського апеляційного суду на протязі
15 днів з дня його проголошення.