АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11-сс/790/1773/14 ОСОБА_1
Категорія: про продовження строку тримання Доповідач : ОСОБА_2 під вартою (ст.199 КПК України)
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2014 року м. Харків
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області у складі :
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю прокурора - ОСОБА_5 ,
захисника - ОСОБА_6 ,
підозрюваного - ОСОБА_7 ,
особа якого підтверджена працівником Харківського
слідчого ізолятора ОСОБА_8 ,
при секретарі - ОСОБА_9 ,
розглянула у судовому засіданні в залі суду в м.Харкові в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 17 грудня 2014 року про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 .
З таким рішенням слідчого судді не погодився захисник підозрюваного ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 та подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді від 17 грудня 2014 року скасувати. Захисник зазначає, що ухвалою слідчого судді від 24 жовтня 2014 року до підозрюваного ОСОБА_7 був застосований запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, проте зазначена ухвала не була своєчасно направлена для виконання за місцем проживання підозрюваного, ОСОБА_7 на облік не був поставлений, засобом електронного контролю не забезпечений, перевірки щодо дотримання умов домашнього арешту у визначеному законом порядку не проводились. Не розуміючи до кінця умов та графіку домашнього арешту, підозрюваний самостійно звертався до Золочівського РВ ГУМВС України в Харківській області, де йому повідомили, що не мають можливості поставити його на облік за відсутності ухвали суду. Натомість, 12 грудня 2014 року на своєму робочому місці ОСОБА_7 був затриманий, а 13 грудня 2014 року слідчим суддею було змінено йому запобіжний захід з домашнього арешту на тримання під вартою. При цьому підставою для зміни запобіжного заходу слідчий суддя вважав порушення підозрюваним умов запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Такий висновок суду захисник вважає безпідставним. Посилається на необґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, недоведеність прокурором ризиків, передбачених п.п.1,4,5 ч.1 ст.177 КПК України. Апелянт зазначає, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, де мешкає з дня народження ; має постійне місце роботи, де працює понад 10 років та позитивно характеризується; має міцні соціальні зв*язки батьківську родину та власну сім*ю : дружину, яка є пенсіонером, та дочку інваліда дитинства 3 групи, яка потребує постійного догляду та коштовного лікування. Не будучи обізнаним із умовами домашнього арешту, ОСОБА_7 вимушений був працювати, бо є єдиним годувальником в сім*ї; наміру ухилятися від органу досудового розслідування чи суду не мав, завжди сумлінно з*являвся на виклики слідчого. За таких обставин захисник вбачає підстави для прийняття апеляційним судом рішення про відмову у продовженні строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 та недоцільність застосування до нього найсуворішого запобіжного заходу тримання під вартою. Окрім того, апелянт вказує на помилки, які допущені слідчим в оформленні документів у кримінальному провадженні (повідомленні про підозру), а саме невірного зазначення дати внесення відомостей до ЄРДР, місця народження підозрюваного та помилки у написанні його прізвища, що, на думку адвоката, є порушенням вимог ст.112 КПК України та унеможливлює ідентифікувати особу, якій повідомлено про підозру.
Вислухавши доповідь судді, пояснення підозрюваного та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу; думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги та вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника підозрюваного підлягає задоволенню з наступних підстав:
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 24 жовтня 2014 року в межах строку досудового розслідування, до 20 грудня 2014 року до підозрюваного ОСОБА_7 був застосований запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання за адресою : АДРЕСА_1 , та покладені обов*язки : прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду за першою вимогою ; не залишати місце постійного проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду; носити електронний засіб контролю (а.с.23-24).
Відповідно до ч.3 ст.197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК України. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного під час досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо тяжких та особливо тяжких злочинів не повинен перевищувати дванадцяти місяців.
16 грудня 2014 року старший слідчий слідчого відділу Управління СБ України в Харківській області ОСОБА_11 звернувся до слідчого судді із клопотанням про продовження строку тримання підозрюваного ОСОБА_7 під вартою. В обґрунтування клопотання слідчий посилався на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 умисного тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.332 КК України; наявність ризиків, передбачених п.п.1,4,5 ч.1 ст.177 КПК України; недостатність застосування до ОСОБА_7 більш м*яких запобіжних заходів. При цьому клопотання містить лише посилання на наявність ризиків, проте, всупереч вимогам п.5 ч.1 ст.184 КПК України, обставини, на підставі яких слідчий дійшов висновку про наявність ризиків, з посиланням на матеріали, що їх підтверджують, слідчим не викладені. Також відсутнє будь-яке обґрунтування неможливості запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування до підозрюваного більш м*яких запобіжних заходів. Щодо обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали від 13 грудня 2014 року, слідчий посилався на великий обсяг процесуальних дій у кримінальному провадженні відносно всіх підозрюваних та зазначив про необхідність проведення слідчих експериментів та судових фоноскопічних експертиз голосів підозрюваних; отримання відповіді щодо виконання процесуальних дії на іншій території, в тому числі отримання результатів тимчасового доступу до документів, а саме інформації про зв*язок кінцевих обладнань споживачів телекомунікаційних послуг; отримання матеріалів на виконання доручення слідчого, в тому числі розсекречених матеріалів ОТЗ; проведення одночасного допиту двох та більше осіб по обставинам вчинення кримінального правопорушення; виконання інших процесуальних і слідчих дій, результати яких мають значення для всебічного, повного та об*єктивного дослідження всіх обставин кримінального правопорушення; вирішення питання щодо остаточної кваліфікації дій підозрюваних ( а.с.2-5).
При розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою підозрюваного слідчим суддею врахована сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_7 умисного тяжкого кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється. Судом першої інстанції була встановлена доведеність обставин, що свідчать про існування ризиків, передбачених п.п.1,4,5 ч.1 ст.177 КПК України; наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу, а також те, що до ОСОБА_7 в межах даного кримінального провадження застосовувався більш м*який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з покладанням обов*язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, які останнім були порушені, у зв*язку з чим застосування до підозрюваного більш м*якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, є неможливим (а.с.157-159).
Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.332 КК України, оскільки матеріали кримінального провадження, на які послався слідчий у клопотанні, в тому числі протоколи допиту свідків ОСОБА_12 , та ОСОБА_13 , підозрюваних ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , протоколи пред*явлення особи для впізнання та інші, свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, а обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, як на те посилається захисник в апеляційній скарзі, підлягають з`ясуванню під час досудового розслідування та в процесі судового розгляду справи.
Фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення у сфері суспільних відносин з охорони суверенітету України, цілісності і недоторканості її кордонів, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про те, що ОСОБА_7 раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності, свідчать про наявність ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливості переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому він підозрюється.
Натомість, колегія суддів вважає недоведеним існування ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки з моменту повідомлення ОСОБА_7 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення досудове розслідування триває понад 2 місяці, слідчим у клопотанні не наведено жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_7 перешкоджав кримінальному провадженню шляхом викрадення, фальсифікації, знищення речових доказів і документів, або іншим чином , а також того, що ОСОБА_7 має намір вчинити відповідні дії в подальшому. Не містить обґрунтування в цій частині і ухвала слідчого судді. В судовому засіданні апеляційного суду прокурор також не зазначив жодних обставин на підтвердження того, що ОСОБА_7 перешкоджав кримінальному провадженню, а лише пояснив, що, на його думку, ОСОБА_7 може вчинити такі дії в майбутньому. Доказів, на яких ґрунтується таке припущення, прокурор апеляційному суду не навів.
Що стосується невиконання підозрюваним обов*язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, покладених на нього ухвалою слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, встановлено наступне :
Як випливає зі змісту ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 24 жовтня 2014 року, обов*язок направити ухвалу для виконання органу внутрішніх справ за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_7 було покладено на старшого слідчого слідчого відділу Укравління СБУ в Харківській області ОСОБА_17 (а.с.148). Копія ухвали слідчого судді була вручена в день її винесення 24 жовтня 2014 року слідчому ОСОБА_18 , який брав участь у судовому засіданні при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу, що підтверджується підписом зазначеної посадової особи (а.с.149).
В матеріалах судового провадження міститься повідомлення начальника Золочівського РВ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_19 про те, що ухвала слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 24 жовтня 2014 року про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту надійшла із СБ України в Харківській області лише 12 грудня 2014 року. З метою відібрання необхідних документів для постановки на облік ОСОБА_7 було здійснено виїзд за місцем його проживання, проте встановлено, що в цей день ОСОБА_7 було затримано, у зв*язку з чим підозрюваний на облік для виконання ухвали в частині домашнього арешту не поставлений, перевірки щодо дотримання ним умов запобіжного заходу не проводились ( а.с.116).
Таким чином, ухвала Київського районного суду м.Харкова від 24 жовтня 2014 року про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту фактично не виконувалась з причин, що не залежали від підозрюваного.
Як посилається захисник в апеляційній скарзі, ОСОБА_7 був незрозумілий порядок застосування домашнього арешту; він з власної ініціативи звертався до райвідділу міліції за місцем мешкання, де йому повідомили, що за відсутності судового рішення поставити його на облік не можливо. ОСОБА_7 має постійне місце проживання, яке не змінював, спроб ухилитися від органу досудового розслідування не допускав, за кожною вимогою з*являвся до слідчого для виконання слідчих та процесуальних дій у кримінальному провадженні; необхідність залишати житло у підозрюваного виникала лише у зв*язку з перебуванням на робочому місці, оскільки його родина знаходилась у вкрай скрутному матеріальному становищі.
Зазначене підтвердив в судовому засіданні апеляційного суду і підозрюваний ОСОБА_7 , який пояснив, що з власної ініціативи протягом жовтня грудня 2014 року чотири рази звертався до Золочівського РВ ГУМВС України в Харківській області для з*ясування умов перебування під домашнім арештом, проте кожного разу йому повідомлялось, що ухвала слідчого судді для виконання не надходила та поставити його на облік не можливо. За місцем роботи керівництвом йому була поставлена умова, або виходити на роботу, або писати заяву про звільнення. Побоюючись втрати роботи, а відповідно єдиного джерела отримання доходів для забезпечення сім*ї, він дійсно виходив на роботу, згідно із робочим графіком. В інший час місце проживання не залишав, від органу досудового розслідування не переховувався, до слідчого з*являвся за першою вимогою.
Твердження ОСОБА_7 матеріалами кримінального провадження не спростовуються.
Прокурор в судовому засіданні апеляційного суду пояснив, що ОСОБА_7 дійсно виконував обов*язки щодо необхідності прибувати до органу досудового розслідування за першою вимогою; про будь-які нарікання з боку слідчого на його процесуальну поведінку в цій частині не відомо.
Відповідно до ч.5 ст.199 КПК України, слідчий суддя зобов*язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою.
Колегія суддів вважає, що слідчий суддя при продовженні строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 дійшов хибного висновку про доведеність прокурором обставин, які б свідчили про недостатність застосування до підозрюваного більш м*якого запобіжного заходу для запобіганням ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, та необхідність продовження дії застосованого до ОСОБА_7 найсуворішого запобіжного заходу.
З огляду на наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, вбачається необхідність у застосуванні до підозрюваного запобіжного заходу.
Натомість, з огляду на те, що ризики, які були встановлені ухвалою слідчого судді від 24 жовтня 2014 року про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, не збільшилися, а порушення підозрюваним умов застосування домашнього арешту за викладених вище обставин є сумнівним; враховуючи, що ОСОБА_7 має постійне місце реєстрації та проживання; тривалий час працює монтером Основ*янської дистанції колії Південної залізниці, де характеризується виключно позитивно (а.с.118) ; має сім*ю, а саме: дружину-пенсіонерку (а.с.125) та доньку інваліда дитинства 3 групи, яка потребує догляду та утримання (а.с.123-124,126,135-140), що у сукупності свідчить про наявність у нього міцних соціальних зв*язків, колегія суддів вважає, що запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з покладенням на підозрюваного обов*язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України в повній мірі відповідатиме меті його застосування забезпеченню виконання підозрюваним покладних на нього процесуальних обов*язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України. Необхідності у подальшому триманні підозрюваного під вартою колегія суддів не вбачає.
Враховуючи викладене, ухвала слідчого судді від 17 грудня 2014 року про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою підлягає скасуванню із постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання слідчого.
Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України, апеляційний суд вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_7 в межах строку досудового розслідування запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання підозрюваного, із покладенням на нього обов*язків, передбачених п.п.1-2, 8-9 ч.5 ст.194 КПК України,
Керуючись ст.ст.404,405, ч.3 ст.407,418,419, 422 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 17 грудня 2014 року про задоволення клопотання старшого слідчого слідчого відділу Управління СБ України в Харківській області ОСОБА_17 та продовження підозрюваному ОСОБА_7 строку тримання від вартою скасувати, а ОСОБА_7 з-під варти звільнити.
Відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого слідчого відділу Управління СБ України в Харківській області ОСОБА_17 та застосувати до підозрюваного ОСОБА_20 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонити йому цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду, та покласти на ОСОБА_7 обов*язки:
· прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду за першою вимогою;
· не відлучатися із місця постійного проживання - АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду;
· носити електронний засіб контролю;
· здати на зберігання до Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області закордонний паспорт громадянина України на ім*я ОСОБА_7 ( за наявності), як документ, який надає право на виїзд з України та в*їзд до України.
Строк дії даної ухвали - в межах строку досудового розслідування, до 22 лютого 2015 року.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Головуючий :

Судді :