Справа № 10 - 1049 Головуючий
1-й інстанції суддя Нікішин Ю.В.
121 ч.1 КК України Доповідач : Лєгостаєв О.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2007 року колегія суддів
судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Донецької області у
складі:

головуючого -
Смірнової В.В.,

суддів - Брагіна
І.Б.., Легостаєва О.А.,

з участю
прокурора - Рад А.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Донецьку апеляцію прокурора на постанову судді Совєтського районного суду міста
Макіївка Донецької області від 14 грудня 2007 року про відмову в обранні
запобіжного заходу у вигляді взяття під варту щодо

ОСОБА_1, який
народився ІНФОРМАЦІЯ_1, раніше
не судимого, звинуваченого у скоєні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК
України,

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні слідчого СВ Совєтського РВ ММУ ГУ MB С України в
Донецькій області знаходиться кримінальна справа за фактом скоєння злочину,
передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

6 грудня 2007 року ОСОБА_1 було затримано за підозрою у скоєні злочину на
підставі ст.115 КПК України, органом досудового слідства він підозрюється у
умисному особливо тяжкому злочині - спричиненні тяжких тілесних ушкоджень.

Постановою судді Совєтського районного суду міста
Макіївка Донецької області від 14 грудня 2007 року щодо ОСОБА_1 відмовлено в
обранні запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.

В апеляції прокурор просить постанову суду скасувати і справу направити на
новий судовий розгляд у Совєтський районний суд м. Макіївка Донецької області.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який вважав
апеляцію такою, що підлягає задоволенню, вивчивши матеріали кримінальної
справи, а також судові матеріали за розглядом подання слідчого, колегія суддів
вважає, що апеляція не підлягає задоволенню з таких підстав.

Органом досудового слідства ОСОБА_1 обвинувачується
у скоєні особливо тяжкого злочину.

Але відмовляючи в обранні щодо ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді взяття
під варту, суд достатньо врахував тяжкість інкримінованого йому злочину, данні
про його особу, а саме, що він має постійне місце проживання та постійну
роботу, за місцем проживання та праці характеризується добре, за станом
здоров'я потребує довготривалого стаціонарного лікування і у матеріалах справи
відсутні данні, що свідчать про те, що ОСОБА_1
знаходячись на волі, може ухилитися від слідства і суду, або перешкодити
встановленню істини по справі, що підтверджується матеріалами кримінальної
справи,; дослідженими судовою колегією, тому колегія суддів вважає, що суд
прийшов до правильного висновку, що підстав для обрання відносно його
запобіжного заходу у вигляді взяття під варту не має.

Тим
більше, що згідно з п. З постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від
25.04.2003 р. « Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді
взяття під

варту та
продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового
слідства (Із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду №
10 ( від 11.06.2004 р. ), взяття під варту є найбільш суворим запобіжним
заходом, у зв'язку з чим він обирається лише за наявності підстав вважати, що
інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 149 КПК ( 1002-05 ),
можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних
обов'язків, що випливають із ч. 2 ст. 148 КПК, і його належної поведінки.

Треба мати на увазі, що взяття під варту на стадіях
дізнання і досудового слідства застосовується лише у випадку, коли особа
підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом
передбачено покарання у виді позбавлення волі (ч. 1 ст. 155 КПК) ( 1002-05 ), і
коли є достатні підстави вважати, що ця особа може ухилитися від слідства й
суду або виконання процесуальних рішень, перешкоджати встановленню істини у
справі чи продовжувати злочинну діяльність (ч. 2 ст. 148 КПК).

Судова колегія приходить до висновку, що приводи наведені в апеляції
прокурора, не знайшли свого підтвердження.

За цих обставин судова колегія вважає, що апеляція
прокурора задоволенню не підлягає, бо підстав вважати, що інші (менш суворі)
запобіжні заходи, передбачені ст. 149 КПК, можуть не забезпечити виконання
підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов'язків, що випливають із ч. 2 ст.
148 КПК, і його належної поведінки не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись
вимогами ст.ст. 362, 366 КПК України, колегія

суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляцію
прокурора залишити без задоволення.

Постанову судді Совєтського районного суду міста Макіївка
Донецької області від

14 грудня 2007 року про відмовлення в обранні запобіжного
заходу у вигляді взяття під

варту ОСОБА_1, залишити без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає, на неї не може бути внесене подання прокурора