Справа №1-205/07
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня
2007 р. Святошинський районний суд м.
Києва в складі головуючого судді Сержанюка А.С. , з участю секретаря Жук О.В., прокурорів Фіцай П.П., Пластуна М. С. , Свєчнікової-Гамілякової В.Г., потерпілих ОСОБА_1, ОСОБА_2,
розглянувши в судовому засіданні в м.
Києві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, уродженця м.
Києва, українця, громадянина України, освіта середня, не одруженого, працюючого водієм в ПП „Еліт", зареєстрованого та проживаючого в
АДРЕСА_1, раніше не судимого,

за ст.
186 ч.2 КК України

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 25.12.2006 року, приблизно в 14 годин, знаходячись біля КВППУ , розташованого по вул. П.Шутова,
13 в м. Києві, побачив раніше незнайомого йому
неповнолітнього ОСОБА_1 майном якого, а
саме його мобільним телефоном, вирішив
відкрито заволодіти.

З метою
виконання свого злочинного умислу,
ОСОБА_3 , продовжуючи знаходитись
біля КВППУ, приблизно в 15 годин того ж
дня, познайомився з неповнолітнім
ОСОБА_1 і в ході розмови довідався його номер мобільного телефону.

Продовжуючи
далі свої злочинні дії, ОСОБА_3 26.12.2006 року, приблизно в 15 годин, зателефонував на номер мобільного телефону
неповнолітнього ОСОБА_1 та запропонував йому зустрітись біля станції метро
„Берестейська", що по пр. Перемоги
в м. Києві, на що неповнолітній ОСОБА_1 погодився.

В цей же
день, приблизно в 16 годин 30
хвилин, ОСОБА_3 , керуючи автомобілем „Пежо-206" держномер
НОМЕР_1, який належить його старшому брату, прибув до станції метро „Берестейська" в
м. Києві, де зустрівся з неповнолітнім ОСОБА_1 та
запропонував сісти в салон його автомобіля. Після цього разом з останнім
направився до вул. Котельникова в
м. Києві.

Коли
нічого не підозрюючий неповнолітній ОСОБА_1 знаходився в салоні даного
автомобіля, то ОСОБА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел, попросив неповнолітнього ОСОБА_1 дати йому
свій мобільний телефон, щоб
зателефонувати зі своєї сім-картки, не
маючи при цьому реальних намірів на його повернення.

Після того, як неповнолітній ОСОБА_1, не підозрюючи про дійсні наміри ОСОБА_3
, передав останньому свій мобільний
телефон „Соні Еріксон W 700 І",
попередньо діставши з корпусу даного мобільного телефону свою
сім-картку, то ОСОБА_3 , порозмовлявши по даному мобільному
телефону, з метою обернення його на свою
користь та особистого збагачення,
відкрито викрав чуже майно у неповнолітнього

ОСОБА_1, сховавши його мобільний телефон в кишеню свого одягу.

Коли
неповнолітній ОСОБА_1 став вимагати від ОСОБА_3
повернути йому його мобільний телефон,
то ОСОБА_3 , утримуючи при собі
викрадений у неповнолітнього ОСОБА_1 мобільний телефон, наказав останньому залишити салон автомобіля.
Однак неповнолітній ОСОБА_1 відмовився це робити і продовжував наполягати
повернути йому його мобільний телефон.

В цей
час ОСОБА_3 , усвідомлюючи те, що його викрили у скоєнні даного
злочину, з метою утримання викраденого
ним у неповнолітнього ОСОБА_1 чужого майна і доведення свого злочинного умислу
до кінця, з погрозою застосування
насильства, яке не є небезпечним для
життя та здоров'я, вийшов з салону
автомобіля і направився до неповнолітнього ОСОБА_1, погрожуючи викинути останнього з салону
автомобіля.

Злякавшись
того, що ОСОБА_3 застосує до нього фізичне насильство, неповнолітній ОСОБА_1 вийшов з салону
автомобіля. Скориставшись цим,
ОСОБА_3 з викраденим чужим
майном, а саме мобільним телефоном „Соні
Еріксон W 700 І", ціною
1 350 грн., в якому знаходилась картка
пам'яті „memory stick PRO 512 mg" - 120 грн.,
на загальну суму 1 470 грн., на
вказаному автомобілі з місця скоєння злочину втік, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Таким
чином. ОСОБА_3 , з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та
здоров'я, відкрито викрав чуже
майно, яке належить на праві
користування неповнолітньому ОСОБА_1,
тобто своїми умисними діями скоїв злочин, передбачений
ст. 186 ч. 2 КК України.

В
судовому засіданні підсудний винним себе по суті визнав і підтвердив
встановлені судом обставини скоєння відкритого викрадення чужого майна з
погрозою застосування зазначеного насильства 26 грудня 2006 р.

Допитані
в судовому засіданні потерпілі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтвердили факт скоєння
підсудним зазначеного відкритого заволодіння майном на 1 470 грн. з погрозою
застосування встановленого судом насильства,
яке повернуто в повному об'ємі.

Просили не
позбавляти підсудного волі.

Свідок
ОСОБА_3 , допитаний в судовому
засіданні, дав позитивну характеристику
брату і пояснив, що підсудний керував за
дорученням його автомобілем „Пежо-206" держномер НОМЕР_1.

Вина
підсудного, окрім цього, підтверджується зібраними та дослідженими по
справі доказами.

Так, час,
місце та механізм скоєння діяння підтверджуються протоколами усної заяви
про злочин ( а.с. 6 ), огляду та вилучення ( а.с. 8 ),
огляду предметів ( а.с. 32
), фототаблицею
до нього ( а.с. 33 ), згідно яких підсудний 26.12.2006 року
відкрито викрав чуже майно, яке належить
на праві користування ОСОБА_1, з
погрозою застосування насильства, яке не
є небезпечним для його життя та здоров'я.

Зазначені
пояснення підсудного, потерпілих, свідка та докази по справі не викликають у
суду сумніву щодо їх достовірності,
оскільки вони послідовні та непротиречиві між собою і не оспорюються
самим ОСОБА_3

Суд, дослідивши зібрані по справі докази, оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку про обґрунтованість
пред'явленого підсудному обвинувачення в частині діяння, встановленого судом, та правильності кваліфікації його дій за ст.
186 ч. 2 КК України, оскільки
ОСОБА_3 своїми діями 26.12.2006 року
відкрито викрав чуже майно з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров'я
потерпілого ОСОБА_1

Однак, з пред'явленого підсудному, на думку суду, необхідно виключити його обвинувачення в
заподіянні потерпілому матеріальної шкоди в зазначеному розмірі, як надлишкової, яка не утворює складу злочину і не є
кваліфікуючою ознакою ст. 186 ч. 2 КК

України.

При
обранні міри покарання підсудному судом враховується характер та ступінь
суспільної небезпеки скоєного,
особистість та характеристику ОСОБА_3 ,
ту обставину, що він був зайнятий
суспільно-корисною працею, склад
сім'ї, стан здоров'я як його
самого, так і членів сім'ї.

Обставиною, що пом'якшує відповідальність ОСОБА_3 , суд визнає активне сприяння розкриттю злочину
як в ході досудового так і судового слідства,
відсутність матеріальної шкоди та претензій з боку потерпілого, а обтяжуючих - не встановлено.

Враховуючи
наведене, обставини, що пом'якшують покарання та істотно знижують
ступінь тяжкості вчиненого злочину, з
урахуванням особи винного, суд прийшов
до висновку про необхідність призначення покарання підсудному за ст.
186 ч. 2 КК у вигляді позбавлення волі,
строком в чотири роки.

На
підставі ст. 75 КК України,
суд вважає за можливе виправлення підсудного без відбування
покарання, виходячи із тяжкості злочину, особи винного та інших обставин по
справі, в силу чого необхідно його
звільнити від відбування покарання з випробуванням на два роки.

Саме
таке покарання, на думку суду, є необхідним й достатнім для виправлення
ОСОБА_3 та попередження нових злочинів.

Керуючись ст.
ст. 323 - 324 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_3
визнати винним за ст. 186 ч. 2 КК України і призначити йому покарання
у вигляді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки.

На
підставі ст. ст.
75, 76 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного
покарання з випробуванням іспитовим строком в 2 (два) роки з покладенням на
нього обов'язку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу
органу кримінально-виконавчої системи,
повідомляти вказані органи про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Міру
запобіжного заходу йому змінити в залі судового засідання з тримання під вартою
в Київському СІЗО № 13 УДДВП в м. Києві
та Київській області на підписку про невиїзд.

Речові
докази по справі - мобільні телефони - „Нокіа 7200" з сім-карткою
оператора мобільного зв'язку „Київстар" та „Сіменс - С-60" - передати
ОСОБА_3 за належністю, а гарантійний
талон на мобільний телефон „Соні Еріксон W
7001", товарний чек на телефон та
карту пам'яті - зберігати в матеріалах справи.

Вирок
може бути оскаржений до Апеляційного суду м.
Києва протягом 15 діб з моменту його проголошення.

Головуючий СержанюкА.С.