АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №11-сс/791/314/2013
інстанції Кузьменко А.Д.
Категорія: ч.1 ст.164 КК України
Доповідач: Черства Є.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2013 року березня місяця 05 дня

Колегія суддів судової палати в
кримінальних справах апеляційного
суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Черствої
Є.О.Суддів:Вороненко Т.В., Післєгіної
Л.М.З участю прокурора:Чепуріної
А.С.ЗасудженогоОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Херсоні кримінальну
справу за апеляцією засудженого ОСОБА_5
на вирок Чаплинського районного суду
Херсонської області від 13 грудня 2012
року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

раніше судимий:

- 18.08.2006 року Васильківським
міським

судом Київської області за ч.2 ст.187 КК
України на 6 років позбавлення волі;
звільнений 25.06.2010 року
умовно-достроково на 1 рік 10 місяців 8
днів, -

засуджений за ч.1 ст.164 КК України на 2
роки обмеження волі, що на підставі ст.72
КК України, за правилами складання
покарань, перераховано в 1 рік
позбавлення волі. На підставі ст.71 КК
України, за сукупністю вироків, шляхом
часткового приєднання невідбутого
покарання за попереднім вироком у виді
позбавлення волі строком 1 рік,
остаточно призначене ОСОБА_5 покарання
- 2 (два) роки позбавлення волі.

Запобіжний захід - тримання під вартою
з 13 грудня 2012 року, взятий під варту в
залі суду.

ОСОБА_5 визнаний винним та засуджений
за скоєння слідуючого злочину.

На підставі рішення Чаплинського
районного суду Херсонської області від
09 вересня 2005 року, ОСОБА_5 зобов'язаний
до сплати аліментів на користь ОСОБА_6
на утримання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2,
в розмірі ? частини всіх видів
заробітку (доходу) щомісячно, але не
менше 30% прожиткового мінімуму на дітей
відповідного віку, до його повноліття.
Але незважаючи на неодноразові
попередження про кримінальну
відповідальність за ст.164 КК України,
починаючи з дня відкриття виконавчого
провадження, а саме, з 11 жовтня 2010 року і
по квітень 2012 року, ОСОБА_5 злісно
ухилявся від сплати аліментів, іншої
матеріальної допомоги дитині не
надавав, ніде не працював і не
намагався працевлаштуватися. Сума
заборгованості по аліментам станом на
01 листопада 2011 року складала 14514 гривен.

В апеляції засуджений ОСОБА_5
посилається на свою незгоду з вироком
суду першої інстанції, вважаючи його
незаконним та необґрунтованим,
оскільки заборгованість по виплаті
аліментів на утримання дитини у нього
виникла під час відбування ним
покарання в місцях позбавлення волі, де
у нього були кошти відсутні; після
звільнення із місць позбавлення волі,
він працевлаштувався на будівельні
роботи у віддаленій місцевості;
особисто перераховувати кошти по
аліментах змоги не мав, то від його
імені цим займалася його мати ОСОБА_8 до
часу позбавлення його волі вже за даним
вироком, що він оскаржує. Але у
зазначений вище час він вже повністю
погасив заборгованість по аліментах та
здійснював виплату аліментів
щомісячно; відповідні банківські
документи зберігаються у його матері,
але суд відмовився їх дослідити у
судовому засіданні та приєднати їх до
матеріалів справи; потерпіла факт
сплати заборгованості по аліментах та
щомісячні виплати аліментів
підтвердила, а тому, вважає себе
невинуватим, бо в його діях відсутній
склад злочину, що йому інкримінований,
а тому вважає, суд безпідставно
призначив йому покарання у виді
позбавлення волі, бо ч.1 ст.164 КК України
передбачене максимальне покарання у
виді обмеження волі, а за сукупністю
вироків загальний строк не може
перевищувати межі санкції вказаної
статті КК України. Вважає порушеними
його права. Просить вирок скасувати,
закрити провадження по справі, його
з-під варти звільнити.

Інші учасники процесу апеляції не
подавали.

Вислухавши суддю-доповідача по справі,
думку прокурора, який вважає апеляцію
засудженого не підлягаючою
задоволенню, оскільки вирок суду
першої інстанції винесений щодо нього
законно та обґрунтовано; засудженого
ОСОБА_5, який підтримав свою апеляцію і
в останньому слові прохав її
задовольнити; провівши судові дебати,
де учасники процесу залишилися при тій
же думці, перевіривши матеріали справи
та обговоривши доводи апеляції,
колегія суддів вважає її не
підлягаючою задоволенню із слідуючих
підстав.

Висновки суду першої інстанції про
доведеність винності ОСОБА_5 у скоєнні
інкримінованого йому злочину,
відповідають фактичним обставинам
справи і підтверджуються ретельно
дослідженими у судовому засіданні
доказами - показами самого засудженого
ОСОБА_5 у судовому засіданні, який не
заперечував того факту, що у червні 2010
року, звільнившися із місць
позбавлення волі, він не працював, а
тому аліменти на утримання його
неповнолітньої дитини він не
сплачував. Сплачувати аліменти за
нього почала його мати. У квітні 2012
року виплатив заборгованість по
аліментам; показами потерпілої ОСОБА_6
про те, що ОСОБА_5 з жовтня 2010 року по
квітень 2012 року аліменти на утримання
сина не сплачував, мотивуючи тим, що не
мав постійної роботи; заборгованість
по аліментам сплатив тільки у квітні 2012
року; показами свідка ОСОБА_10 про те, що
вона, працюючи на посаді старшого
державного виконавця ВДВС РУЮ
Чаплинського району Херсонської
області, у жовтні 2010 року відкрила
виконавче провадження згідно рішення
Чаплинського районного суду
Херсонської області про стягнення
аліментів з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 на
утримання неповнолітньої дитини. З
часу відкриття виконавчого
провадження у 2010 році по квітень 2012
року ОСОБА_5 сплатив лише 600 грн.
Заборгованість по аліментам станом на
01 листопада 2011 року складала 14514 гривні.
І лише у квітні 2012 року ОСОБА_5 повністю
сплатив цю заборгованість; заявою
потерпілої ОСОБА_6, де остання просила
притягнути до кримінальної
відповідальності ОСОБА_5, який з 2007 року
ухиляється від сплати аліментів
на утримання сина, (а.с.10); виконавчим
листом від 09.10.2005 року
(а.с.6); довідкою-розрахунком, згідно
якої заборгованість ОСОБА_5 по
аліментам станом на 01.11.2011 року складає
14514 гривен (а.с.9). Як вбачається із
матеріалів справи, у попередньому
судовому засіданні (а.с.62) ОСОБА_5 суду
пояснював, що аліменти він майже не
сплачував; на неодноразові виклики до
ДВС РУЮ Чаплинського району не
з'являвся, хоча його неодноразово
попереджували про кримінальну
відповідальність за несплату
аліментів. І тільки у квітні 2012 року,
незадовго до винесення вироку, ОСОБА_5
погасив заборгованість по аліментам на
утримання дитини та почав їх платити
щомісяця.

Із матеріалів справи не вбачається, що
засудженим у судовому засіданні
заявлялося клопотання про дослідження
та приєднання до матеріалів справи
документів, які підтверджують сплату
ним заборгованості по аліментам, але ж
факт сплати аліментів було у судовому
засіданні встановлено, що однак не є
підставною для закриття провадження по
даній справі та звільнення ОСОБА_5 від
кримінальної відповідальності, як про
те він просить в апеляції.

Інші ж його доводи, на які посилається
засуджений ОСОБА_5 у апеляції, не
спростовують наявність та
беззаперечність факту злісного
ухилення його від сплати аліментів на
утримання дитини.

Аналіз матеріалів даної кримінальної
справи свідчить про те, що призначене
засудженому ОСОБА_5 покарання, повністю
відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК
України.

Його дії за ч.1 ст.164 КК України
кваліфіковані вірно.

При обранні виду та міри покарання, суд
врахував як обставини, пом'якшуючи
покарання, сплату ОСОБА_5
заборгованості по аліментам в повному
обсязі та інші; а також і те, що останній
вже раніше притягувався до
кримінальної відповідальності,
судимість не погашена, однак належних
висновків не зробив, скоївши новий
злочин.

При призначенні покарання суд також
правильно застосував положення ст.ст.71,
72 КК України, а саме те, що остаточне
покарання за сукупністю вироків, має
бути більшим від покарання,
призначеного за новий злочин, а також
від невідбутої частини покарання за
попереднім вироком; а також те, що при
складанні покарань за сукупністю
вироків менш суворий вид покарання
переводиться в більш суворий вид,
виходячи із законовстановленого
співвідношення; при цьому було
враховано невідбуту частину покарання
ОСОБА_5 за попереднім вироком у виді
позбавлення волі, на яку він був
звільнений умовно-достроково.

На думку колегії суддів, покарання,
призначене ОСОБА_5 судом першої
інстанції, є справедливим, законним,
необхідним та достатнім для його
виправлення та попередження скоєння
ним нових злочинів, при цьому колегія
суддів враховує, що злочин ним скоєно
проти особистих прав і свобод людини і
громадянина.

Будь-яких істотних порушень
кримінального та
кримінально-процесуального
законодавства, які б тягли безумовне
скасування вироку, суд першої
інстанції при розгляді даної
кримінальної справи не допустив, а тому
апеляція засудженого ОСОБА_5 не
підлягає задоволенню.

На підстав вищевикладеного, керуючись
ст.ст.365, 366 КПК України (1960 року), колегія
суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляцію засудженого ОСОБА_5 - залишити
без задоволення, а вирок Чаплинського
районного суду Херсонської області
від 13 грудня 2012 року щодо нього -
без зміни.

Судді: