Справа №11-776/11 22.12.2011 22.12.2011 04.08.2015
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 11-776/ 2011 року Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ІКатегорія: ч. 1 ст. 185,
ч. З ст. 187 КК України Доповідач апеляційної інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2011 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - ОСОБА_3

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_4 ,

секретаря - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6

засуджених - ОСОБА_7 , ОСОБА_8

законного представника ОСОБА_8 - ОСОБА_9

захисника- ОСОБА_10 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляціями засудженого ОСОБА_8 та прокурора, який приймав участь у справі на вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 22 вересня 2011 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Калинівка, Жовтневого району, Миколаївської області, українець, громадянин України, з освітою 7 класів, не працюючий, не одружений, мешканець АДРЕСА_1 , раніше не судимого, засуджений:

-за ст. 187 ч. З КК України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією х/г частини належного йому майна;

-за ст. 304 ч. 1 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання 7 років позбавлення волі з конфіскацією Уі частини належного йому майна.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Калинівка Жовтневого району Миколаївської області, українець, громадянин України, з неповною середньою освітою, не працюючий, не одружений, мешканець АДРЕСА_2 , раніше не судимого, засуджений:

-за ст. 187 ч. З КК України на підставі ст. 69 КК України на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна;

-за ст. 185 ч. 1 КК України 1 рік позбавлення волі, на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання 5 років позбавлення волі.

Згідно вироку суду, 27 квітня 2011р. о 21 годині, ОСОБА_8 з метою крадіжки чужого майна проник на город домоволодіння АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_11 звідки таємно викрав 5 металевих арматур довжиною по 2 м. кожна, вартістю 35 грн. за їм. на загальну суму 350 грн.

02.06.2011р. в вечірній час, ОСОБА_7 , знаходячись у с. Воровське Жовтневого району Миколаївської області, та достовірно знаючи про неповнолітній вік ОСОБА_8 , запропонував йому вчинити напад з метою заволодіння майном на мешканця цього села ОСОБА_12

03.06.2011р. в 00.15 год., засуджені одягнувши раніше заготовлені маски, та взявши з собою дерев`яні палиці, проникли на територію домоволодіння потерпілого, розташованого за адресою АДРЕСА_3 . Почувши сторонній шум, з дому вийшов ОСОБА_12 до якого засуджені застосувавши насильство, небезпечне для його життя та здоров`я, стали наносити йому удари палицями та ногами, а потім затягли ОСОБА_12 в середину будинку вимагаючи матеріальні цінності. Перетягнувши потерпілого до іншої кімнати, накинули на голову ковдру, зв`язали кабелем руки, а потім фрагментом штори стали душити його, продовжуючи вимагати гроші і коштовності. В подальшому ОСОБА_8 утримував потерпілого, який лежав на підлозі, а ОСОБА_7 забрав з дому барсетку, вартістю 20 грн., 4 пари чоловічих шкарпеток на суму 32 грн., мобільний телефон «Самсунг» вартістю 300 грн. з сім-карткою, вартістю 45 грн. з рахунком на ній 12 грн., зарядний пристрій - 15 грн., 4 ключі, замок, гроші в сумі 450 грн., а всього на загальну суму 1154 грн.

Після скоєного нападу, засуджені залишили потерпілого в кімнаті, а самі з майном, яким вони заволоділи з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись ним в подальшому на свій розсуд.

В апеляції засуджений ОСОБА_8 , не оспорюючи обставин вчиненого ним злочину і правильність кваліфікації, просить призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі. Мотивує це тим, що на його думку дане покарання занадто суворе, оскільки він є неповнолітнім, повністю розкаюється у вчиненому злочині, добровільно відшкодував потерпілому матеріальну шкоду.

В апеляції прокурор, не оспорюючи доведеність вини підсудних ОСОБА_7 і ОСОБА_8 та кваліфікацію вчинених ними злочинів вважає, що при призначенні покарання ОСОБА_8 судом неправомірно було застосовано ст. 69 КК України, а також занадто м`яке було призначено покарання обом засудженим, що не відповідає ступеню тяжкості вчинених ними злочинів та особам винних.

Вважає, що деякі із вказаних в вироку пом`якшуючих обставин, які були підставою для застосування ст. 69 КК України до засудженого ОСОБА_8 , а саме добровільне відшкодування матеріальної шкоди; добровільне повідомлення про вчинення злочину тощо, не є достовірними. А також посилання суду в резолютивній частині вироку, на застосування вимог ст. 69 КК України до додаткового покарання, як конфіскація майна, не є вірною тому, що до неповнолітніх, який скоїли злочин конфіскація майна, яка є обов`язковим додатковим покаранням не застосовується на підставі ст. 98 КК України. Крім того, апелянт зазначив, що суд не врахував при призначені покарання неповнолітньому ОСОБА_8 обставину, яка обтяжує покарання - скоєння злочину повторно, як це було зазначено в обвинувальному висновку.

Апелянт просить суд скасувати вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 22.09.2011р., кримінальну справу прийняти до свого провадження та постановити свій вирок, яким призначити ОСОБА_7 остаточне покарання за ч. З ст. 187, ч.1 ст. 304, 70 КК України у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Неповнолітньому ОСОБА_8 призначити остаточне покарання за ч. З ст. 187, ч.І ст. 185, 70 КК України у виді 7 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , законного представника неповнолітнього засудженого ОСОБА_8 ОСОБА_13 , захисника ОСОБА_10 в підтримку апеляції ОСОБА_8 , прокурора в підтримку доводів своєї апеляції, що стосується апеляції прокурора, засуджений ОСОБА_7 просив вирок суду першої інстанції залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінальної справи, колегія суддів вважає, що апеляції не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду про наявність вини ОСОБА_7 у вчиненому злочину, та ОСОБА_8 у вчинених ним злочинах за вказаними у вироку обставин, підтверджена дослідженими у судовому засіданні доказами, яким надана належна правова оцінка.

У судовому засіданні ОСОБА_8 та ОСОБА_7 свою вину визнали повністю і судом їх дії вірно кваліфіковані - першого за ч. 1 ст.185, ч. З ст. 187 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжку), за інший злочин, який вони скоїли разом, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, з проникненням у житло (розбій).

Покарання ОСОБА_8 судом призначено у відповідності до вимог ст.ст. 65-67, 69 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого ним злочину за ч. З ст. 187 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, з урахування особи винного, обставин, які пом`якшують покарання - скоєння злочину особою, яка є неповнолітньою, щире каяття, добровільне відшкодування матеріальної шкоди, а також те, що засуджений є круглою сиротою, раніше не судимого, що суду дає право призначити більш м`яке основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті.

Доводи засудженого ОСОБА_8 , його законного представника ОСОБА_13 , захисника ОСОБА_10 , в підтримку апеляції щодо застосування де призначеного покарання вимоги ст.ст. 75,104 КК України з урахування обставин які пом`якшують покарання, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони враховані судом першої інстанції під час постановлення вироку.

Доводи апеляції прокурора про невідповідність призначеного покарання ОСОБА_7 і ОСОБА_8 колегія суддів вважає безпідставними оскільки вирок суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 372 КПК України може бути скасовано в наслідок м`якості призначеного покарання лише за умов, ще таке покарання з урахуванням обставин справи є явно несправедливим. В даному випадку цього не можна сказати, так як суд першої інстанції призначив покарання засудженим у межах визначених кримінальним законом, а тому вважати його занадто м`яким на думку колегії суддів не можна. Засуджений ОСОБА_8 скоїв злочин будучи неповнолітнім, визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненних злочинах, є сиротою і на думку колегії суддів, судом першої інстанції було вірне застосовано до призначеного покарання вимоги ст. 69 КК України.

ОСОБА_7 судом першої інстанції було призначено покарання і мінімальних межах санкції ст. 187 ч.З врахувавши те, що засуджений вчинив злочин вперше, його щире каяття, визнання повністю своєї вини.

Що стосується доводів скарги про невідповідність посилання суду і резолютивній частині вироку щодо застосування вимог ст. 69 КК України де додаткового покарання в виді конфіскації майна засудженому ОСОБА_8 колегія суддів вважає їх не переконливими. Як встановлено з вироку суду, суд і мотивованої і в резолютивній частині вироку зазначив, що вимоги ст. 69 КБ України він застосував до основного, а не додаткового покарання в вид конфіскації майна, що не є порушенням закону. Доводи апелянта проте, що при призначені покарання ОСОБА_8 , судом не було враховано обставину, ще обтяжує покарання - скоєння злочину повторно, колегія суддів вважає їх не обгрунтованими. ОСОБА_8 перший злочин, передбачений ст. 185 ч.1 КК України скоїв 27 квітня 2011 року. Другий злочин за ч.З ст. 187 КК України ним було скоєно 3.06 2011 року, а тому перший скоєний злочин не утворює повторності злочину, передбаченого ст. 187 КК України і не можна вважати це обставиною, яке обтяжує покарання.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів не вбачає підстав для зміни вироку суд) першої інстанції, і звільнення засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробовуванням, як просить засуджений.

А також відсутні підстави для задоволення апеляції прокурора, щодо призначення більш суворого покарання обом засудженим.

Призначене покарання є необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження нових злочинів.

Керуючись ст.ст. 365-366 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляції засудженого ОСОБА_8 , та прокурора, який приймав участь у справі залишити без задоволення.

Вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 22.09.2011 року щодо засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без зміни.

Головуючий

Судді