Провадження №1-кс/592/3163/13
УХВАЛА

19.12.2013 року м.Суми

Слідчий суддя Ковпаківського районного суду м. Суми Катрич О.М., при секретарі - Гробовій М.А., за участю старшого слідчого СВ Сумського MB УМВС України в Сумській області Бережного P.O., ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3, розглянувши клопотання ОСОБА_4 про накладення арешту на майно за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006599 від 01.10.2013 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,-

встановив:

Слідчий своє клопотання, погоджене з прокурором прокуратури Сумської області мотивує тим, що 09.10.2013 року у невстановлений в ході досудового слідства час у ОСОБА_2 виник злочинний намір направлений на незаконний збут наркотичних засобів. Реалізовуючи свій злочинний намір направлений на незаконний збут наркотичних засобів, 09.10.2013 року близько 16.20 годин ОСОБА_2 зустрівся біля будинку № 3 по вул.. Супруна в м. Суми з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, якому запропонував придбати у нього наркотичний засіб, на що останній дав свою згоду.

Після чого ОСОБА_6 передав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 80 грн., а ОСОБА_2 в свою чергу діючи самостійно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, тобто умисно, передав ОСОБА_6 паперовий згорток з подрібненою, сухою речовиною, що згідно висновку експерта № 890 від 14.10.2013 року є особливо-небезпечним наркотичним засобом-«канабіс», загальною вагою у перерахунку на суху речовину 1,538 г., тобто оплатно, незаконно збув особливо небезпечний наркотичний засіб. Не зупинившись на вчиненому 15.10. 2013 року у невстановлений в ході досудового слідства час у ОСОБА_2 виник злочинний намір, направлений на незаконний збут наркотичних засобів.

Реалізовуючи свій злочинний намір направлений на незаконний збут наркотичних засобів, 15.10.2013 року близько 15.35 годин ОСОБА_2 зустрівся біля будинку № 6 по вул. площа Горького в м. Суми з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, якому запропонував придбати у нього наркотичний засіб, на що останній дав свою згоду. Після чого ОСОБА_6 передав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 80 грн., а ОСОБА_2 в свою чергу діючи самостійно, повторно усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, тобто умисно, передав ОСОБА_6 паперовий згорток з подрібненою, сухою речовиною, що згідно висновку експерта № 916 від 16.10.2013 року є особливо-небезпечним наркотичним засобом- «канабіс», загальною вагою у перерахунку на суху речовину 2,381 г., тобто оплатно, незаконно, повторно збув особливо небезпечний наркотичний засіб.

22.10. 2013 року ОСОБА_2 пред'явлено підозру за вчинення злочинів передбачених ч. 2 ст. 307 КК України.

В ході досудового слідства у гр. ОСОБА_2 було виявлено та вилучено мобільний телефон «Нокіа х202» ІМЕІ НОМЕР_1 ІМЕІ НОМЕР_2, чохол до мобільного телефону. Крім того у ОСОБА_2 вилучено грошові кошти в сумі 184 грн. купюри номіналом 50 грн. № КГІ1139736, КЄ 7280111, КЦ 0979014, купюри номіналом 20 грн. МК 6192935, купюри номіналом 5 грн. НД3912586,МД9186983, купюри номіналом 2 грн. МА 3100998,МЖ 9600994.

Санкцією ст. 307 КК України передбачено, як додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.

З метою забезпечення виконання вироку виникла потреба в накладенні арешту на майно підозрюваного ОСОБА_2.

У судовому засіданні слідчий клопотання підтримав у повному обсязі, просить його задовольнити, зазначаючи, що на вказані предмети необхідно накласти арешт для забезпечення виконання вироку в подальшорму.

ОСОБА_2 та його захисник ОСОБА_3 в суді заперечують проти задвоолення таокго клопотання, адже достатніх доказів того, що підозрюваний вчинив парвопорушення за ч.2 ст. 307 КК України не здобуто, більш того вилучені гроші є зарплатою , а мобільний телефон необхідний для зв»язку із слідчим, щоб з»являтися на виклики.

Заслухавши слідчого, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, вважаю, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.

Згідно ч. 4 ст. 170 КПК України заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення;

3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову;

4) наслідки арешту майна для інших осіб;

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Частиною 3 цієї статті визначено, що відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі всього або частини тимчасово вилученого майна .

Більш того, частиною 5 ст. 171 цього кодексу встанвоелно, що клопотання слідчого про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути поадно не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути повернуто особі, у якої його було вилучено.

Проаналізувавши надані слідчим та захисником , підозрюваним доводи з приводу даного клопотання , слідчий суддя дійшов до висновку про відсутність необхідності накладати арешт на мобільний телефон «Нокіа х202» ІМЕІ НОМЕР_1 ІМЕІ НОМЕР_2, чохол до мобільного телефону, грошові кошти в сумі 184 грн., беручи до уваги положенння вищевказаних положень закону. Також, слід зазначити, що дане майно вилучалося 22.10.2013 року згідно протоколоу вилучення, а клопотання подано майже через 2 місяці після цього- 18.12.2013 року.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 167, 170, 172, 173, 175 КПК України,

ухвалив:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Сумського MB УМВС України в Сумській області Бережного P.O. - відмовити.

Тимчасово вилучені речі- мобільний телефон «Нокіа х202» ІМЕІ НОМЕР_1 ІМЕІ НОМЕР_2, чохол до мобільного телефону, грошові кошти в сумі 184 грн. негайно повернути ОСОБА_2

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п'яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Суддя О.М. Катрич