СПРАВА
№ 11А-493/2007 Р. ГОЛОВУЮЧИЙ В 1-Й ІНСТАНЦІЇ
КАТЕГОРІЯ СТ. 186 Ч. 2 КК УКРАЇНИ ЗВАНЧУК В.М.
ДОПОВІДАЧ: САЖИНОВ В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 р. травня місяця „15" дня

Колегія судців судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Херсонської
області в складі:

Головуючого Сажинова В.В.

судців: Шевцової В.Г., Калініченка І.С.

за участю
прокурора Литвиненка О.О.

засуджених ОСОБА_2, ОСОБА_1

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальну справу за апеляціями адвоката ОСОБА_3 в інтересах засудженого
ОСОБА_1, адвоката ОСОБА_4 в інтересах
засудженого ОСОБА_2, прокурора, який брав участь у
розгляді справи судом першої інстанції, на вирок Суворовського районного суду м. Херсона від 16 лютого 2007 року, -

встановила:

Цим вироком
засуджено:

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України,
раніше не судимого,

- за
ст. 186 ч. 2 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 2 роки

позбавлення волі з відбуванням покарання у
кримінально-виконавчій установі.

Засуджений утримується під вартою з
16.02.2007 року.

Зараховано в строк відбування покарання час перебування під вартою з
16.11.2006 року по 24.11. 2006 року.

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України,
раніше не судимого,

- за
ст. 186 ч. 2 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 2 роки

позбавлення волі з відбуванням покарання у
кримінально-виконавчій установі.

Засуджений утримується під вартою з
16.02.2007 року.

Зараховано в строк відбування покарання час перебування під вартою з
16.11.2006 року по 24.11. 2006 року.

Вирішено питання про речові докази.

ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 визнано винними і засуджено за те, що вони, 15 листопада 2006 року, близько 16 години, знаходячись у стані
алкогольного сп'яніння, за попередньою змовою між собою, знаходячись
біля середньої школи № 24 по

2

вул. Карбышева в м. Херсоні, із
застосуванням фізичного насильства, яке не було небезпечним для життя та
здоров'я потерпілого ОСОБА_5, що виразилося у нанесенні ударів руками в область
грудної клітини, голови, обличчя, спричинили потерпілому
легкі за ступенем тяжкості тілесні ушкодження, відкрито заволоділи майном. належним
потерпілому ОСОБА_5, а саме чоловічою дублянкою чорного кольору, вартістю 250
гривень, завдавши потерпілому матеріальні збитки на вказану суму.

В своїй апеляції
адвокат ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_1 посилається на те, що суд
першої інстанції в порушення вимог ст. 299 КПК України обмежився тільки допитом
потерпілого ОСОБА_5 та підсудних ОСОБА_1 і ОСОБА_2, хоча останні частково
визнали себе винними і наполягали на виклику свідків. Також в порушення вимог
ст. 306 КПК України суд оголосив показання свідків на£ досудовому слідстві, при цьому не
маючи даних про неможливість їх явки до суду та не вияснивши причини їх не
явки. Окрім того, висновок суду про винність ОСОБА_1 у вчиненні відкритого
викрадення майна потерпілого ОСОБА_5 був зроблений лише на підставі
суперечливих показань потерпілого на досудовому слідстві та в судовому
засіданні. При цьому суд не прийняв до уваги доводи підсудних про те, що вони
не мали умислу на викрадення дублянки потерпілого, який їм сам передав дублянку
в заставу, що робив неодноразово раніше. Просить вирок суду скасувати, а
провадження по справі закрити.

В своїй апеляції
адвокат ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_2 посилається на те, що суд
першої інстанції не в повній мірі врахував всі дані про особу засудженого та
обставини справи, в зв'язку з чим призначив йому покарання у виді позбавлення
волі. Так суд, не взяв до уваги те, що потерпілий ОСОБА_5 сам добровільно
передав свою дублянку ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і не має до них ні яких претензій.
Крім того, постановляючи вирок та обираючи вид та міру покарання ОСОБА_2 суд не
врахував такі пом'якшуючі обставини, як: щире каяття, активне сприяння
розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку, позитивну
характеристику, першу судимість, та не мотивував у вироку свого рішення прс\
неможливість застосування до ОСОБА_2 ст. 75 КК України. В зв'язку з
переліченими обставинами просить вирок суду відносно ОСОБА_2 змінити,
пом'якшити призначене йому покарання, застосувати ст. ст. 69, 75 КК України.

В своїй
апеляції, прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції,
посилається не те, що призначене за вироком суду реальне покарання у виді
позбавлення волі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не відповідає ступеню та характеру
суспільної небезпеки вчиненого злочину та особі засуджених і не може бути
визнано необхідним й достатнім для виправлення засуджених та попередження
скоєння ними нових злочинів. Окрім того, суд невірно застосував до засуджених
положення ст. 69 КК України, пославшись на те, що вони розкаялись у скоєному,
осудили свою поведінку, раніше не судимі, однак суд не прийняв до уваги те, що
підсудні як під час досудового слідства, так і в ході судового розгляду,
послідовно частково визнавали свою вину в інкримінованому
їм злочині, що переконливо свідчить про те, що вони у скоєному злочині не
розкаялись, а обставин, які пом'якшують покарання під час судового розгляду
справи не встановлено. Просить скасувати вирок щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і
постановити новий вирок, яким засудити:

ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 186 КК України на 5 років позбавлення
волі.

На підставі ст.
75 КК України, звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановивши
іспитовий строк - 3 роки. Покласти на засудженого обов'язки, передбачені ст. 76
п. 2, 3, 4 КК України.

ОСОБА_2 за ч. 2
ст. 186 КК України на 5 років позбавлення волі.

3

На підставі ст. 75 КК України,
звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк
- 3 роки. Покласти на засудженого обов'язки, передбачені ст. 76 п. 2, 3, 4 КК
України.

Заслухавши
суддю-доповідача, засуджених ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які підтримали апеляції своїх
захисників, просили пом'якшити їм покарання і застосувати до них ст. 75 КК
України, прокурора, який підтримав апеляцію державного обвинувача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляцій, колегія суддів проходить до висновку, що
апеляція адвоката ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_1 не підлягає
задоволенню, а апеляції адвоката ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_2 та
прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції підлягають
частковому задоволенню зі слідуючих підстав.

Як установлено з
матеріалів справи, органами досудового слідства та судом, не було допущено
порушень кримінально-процесуального закону, які б ставили під сумнів
достовірність доказів, та висновок суду про винність засуджених у вчинені
злочину, за який їх засуджено, суд правильно дав правову оцінку діям засуджених
та ним виконані вимоги ст. ст. 22, 323-324 КПК України, направлені на вживання,
всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об'єктивного
дослідження обставин справи, виявлено як ті обставини, що викривають, так і ті,
що виправдовують, а також обставини, що пом'якшують відповідальність.

Висновок суду
про винуватість ОСОБА_1 та ОСОБА_2
у вчиненні злочину, за який вони засуджені, відповідає фактичним обставинам
справи і підтверджується перевіреними в суді доказами.

Заперечення
ОСОБА_1 та ОСОБА_2
проти звинувачення були предметом розгляду в судовому засіданні і
спростовуються наступними доказами.

Так, в судовому
засіданні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 частково визнали себе винними в інкримінованому їм
злочині та пояснили, що дійсно 15 листопада 2006 року біля середньої школи № 24
в м. Херсоні побили ОСОБА_5, після чого останній сам передав їм свою дублянку.

Потерпілий
ОСОБА_5 показав, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 взяли його під руки та потягли на
територію середньої школи № 24, де нанесли йому удари руками по тулубу, грудній клітині та спині. Після чого
ОСОБА_2 запропонував ОСОБА_1 забрати у нього дублянку. На цю пропозицію
ОСОБА_1 погодився і вони удвох стали знімати з нього дублянку. Він намагався
опиратися і утримати дублянку, але вони удвох, все-таки стягнули дублянку з
нього.

Зазначенні показання потерпілого є конкретними і послідовними, як на
досудовому слідстві, так і в судовому засіданні, вони узгоджуються з
іншими доказами по справі і не були ні ким і ні чим спростованні в судовому
засіданні.

З протоколів
огляду від 16.11.2006 р. та 20.11.2006 р. вбачається, що за місцем проживання
ОСОБА_2 була знайдена чоловіча дублянка чорного кольору (а.с. 11, 12).

З протоколу пред'явлення предметів для впізнання від 21.11.2006 р.
вбачається, що потерпілий ОСОБА_5 впізнав серед інших дублянок свою
дублянку, яку було вилучено під час огляду за місцем проживання ОСОБА_2 (а.с.
30).

З протоколів
пред'явлення особи для впізнання від 16.11.2006 р. видно, що потерпілий ОСОБА_5
впізнав ОСОБА_2 та ОСОБА_1, як осіб які 15 листопада 2006 року побили його та
забрали у нього дублянку (а.с. 32, 33).

Згідно висновку
експерта № 491/2447 19.12.2006 року видно, що потерпілому ОСОБА_5 були
заподіянні легкі тілесні ушкодження, які виникли від дії тупих предметів,
можливо від ударів руками 15 листопада 2006 року (а.с. 19 - 22).

Дослідивши та
проаналізувавши наведені докази в їх сукупності, суд першої інстанції дав їм
належну оцінку й обгрунтовано прийшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 у вчиненні злочину, за який їх засуджено, і правильно кваліфікував їх
дії за ст. 186 ч. 2 КК України.

4

Тому доводи
захисників засуджених в апеляції про те, що їх підзахисних необгрунтовано
засуджено, колегія суддів визнає такими, що не відповідають матеріалам справи і
є способом їх захисту.

Істотних
порушень норм кримінально-процесуального закону, які б були безумовною підставою
для скасування вироку, не встановлено.

При призначенні
покарання засудженим суд першої інстанції належним чином обгрунтував своє
рішення про можливість застосування до засуджених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 положень
ст. 69 КК України, але не мотивував у вироку свого рішення про неможливість
застосування до ним положень ст. 75 КК України.

Разом з тим, з
матеріалів справи вбачається, що засуджені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як особи
характеризуються позитивно, злочин скоїли вперше, повністю відшкодували
завданий збиток потерпілому, мають постійне місце проживання, крім того ОСОБА_1
має на утриманні малолітню дитину.

Тому, з
урахуванням тяжкості злочину, осіб засуджених, та їх сімейного стаи",
відшкодування збитків потерпілому, судова палата вважає, що виправлення ОСОБА_1
та ОСОБА_2 можливе без відбування покарання у виді позбавлення волі, відповідно
до ст. 75 КК України, за умови звільнення їх від відбування покарання з
випробуванням з іспитовим строком та покладенням на них певних обов'язікв,
передбачених ст. 76 КК України.

Керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляцію
адвоката ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення, а
апеляції адвоката ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_2 та прокурора, який
брав участь у розгляді справи судом першої інстанції задовольнити частково.

Вирок Суворовського районного суду м. Херсона від 16 лютого 2007 року
відносно^ ОСОБА_1 та ОСОБА_2 змінити.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 та ОСОБА_2
звільнити від призначеного їм покарання з випробуванням, визначивші. їм
іспитовий строк в 1 рік, з покладенням на них обов'язків, передбачених ст. 76
КК України, а саме: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання
без дозволу органів кримінально-виконавчої системи.

ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 звільнити з-під варти негайно із зали
суду.

В решті цей
вирок залишити без зміни.