11-кп/775/42/2015(м)

Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст. 263 ч.1, 289 ч.1 КК України Доповідач: ОСОБА_2

іменем У к р а ї н и
29 січня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_3 суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5
секретаря ОСОБА_6
за участю прокурора ОСОБА_7
представника потерпілого ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_10

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, не одружений, маючий на утриманні неповнолітню дитину 2010 р.н., маючий середню освіту, не судимий, не працюючий, мешкаючий за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ,-
визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 289 ч.1 КК України та засуджений до покарання у виді трьох років позбавлення волі, за ст.263 ч.1 КК України до п`яти років позбавлення волі. Відповідно до ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на три роки. Відповідно до ст.76 КК України зобов`язаний не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції, з`являтися на реєстрацію в ці органи,-
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 11 листопада 2014 року ОСОБА_10 засуджений за ст. 263 ч.1, 289 ч.1 КК України, вчинених за наступних обставинах.

09 травня 2014 року, приблизно об 11 годині 30 хвилин ОСОБА_10 , маючи умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, знаходячись у дворі будинку АДРЕСА_3 , побачив автомобіль «Санг Янг Рекстон» Ssang Yong Rexton RX 270, номер кузова НОМЕР_1 , 2007 року випуску, сірого кольору, державний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_11 , двері якого були відкриті, та в замку запалювання знаходилися штатні ключі. ОСОБА_10 , усвідомлюючи, що шлях до автомобіля вільний та потерпілий не в змозі перешкодити його злочинному умислу на той момент, за допомогою штатних ключів запустив двигун автомобіля та зник з місця події. Вказаним автомобілем ОСОБА_10 розпоряджався на власний розсуд до моменту затримання співробітниками міліції 11.05.2014 р. В результаті протиправних дій, а саме незаконного заволодіння та пошкодження автомобіля ОСОБА_11 , ОСОБА_10 заподіяв потерпілому майнову шкоду на суму

184 915, 84 грн.

ОСОБА_10 на початку 2014 року, маючи умисел, спрямований на придбання, зберігання та носіння вогнепальної зброї та бойових припасів, без передбаченого законом дозволу, знаходячись в приміщенні Маріупольської міської ради, розташованої за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, пр. Леніна, 70 у особи, матеріали справи відносно якої виділені в окреме провадження, придбав пістолет Макарова № НОМЕР_3 , три магазини, та патрони в кількості 13 штук, які є нарізною вогнепальною зброєю - самозарядним «пістолетом Макарова» (ПМ) калібру 9мм., придатними для здійснення пострілів, патронами 9x18 мм. (ПМ) та виготовленими промисловим способом, 13 патронів є боєприпасами до нарізної вогнепальної зброї калібру 9x18 мм. центрального бою - пістолетів конструкції Макарова (ПМ), Стечкіна (АПС), придатні для здійснення пострілів. Після чого ОСОБА_10 зберігав та носив при собі вогнепальну зброю та бойові припаси без передбаченого законом дозволу до його затримання працівниками міліції 11.05.2014 біля будинку АДРЕСА_4 ,, які виявили та вилучили в нього зброю.

Не погодившись з вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати у зв`язку невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Постановити новий вирок, яким ОСОБА_10 призначити покарання за ст.263 ч.1, 289 ч.1, 70 ч.1 КК України у виді 5 років позбавлення волі з відбуттям покарання в кримінально-виконавчій установі закритого типу.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог вказує, що суд першої інстанції, звільняючи ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, не вмотивував своє рішення про обрання такої міри покарання, не врахував ступінь тяжкості, вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, одне з яких віднесено законом до тяжких, інше до кримінальних правопорушень середньої тяжкості та данні про особу обвинуваченого, який будучі особою працездатного віку на час вчинення злочинів не працював, заходів для відшкодування потерпілому ОСОБА_11 майнової шкоди не вжив, майнову шкоду в сумі 184 915, 84 грн. потерпілому не відшкодував. Вважає, що суд, вирішуючи питання про міру покарання, призначену ОСОБА_10 , не надав належної оцінки обставинам, вчинених ним кримінальних правопорушень, обставинам придбання ним зброї та боєприпасів, тривалості зберігання ним зброї без передбаченого законом дозволу.

Прокурор також наголошує на тому, що суд при постановленні вироку безпідставно не врахував у якості обставини, обтяжуючої покарання обвинуваченого, вчинення злочину з використанням умов воєнного або надзвичайного стану або інших надзвичайних подій, як обставину передбачену ст. 67 ч.1 п.11 КК України, не вмотивувавши у вироку мотиви такого рішення.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційні вимоги, просив скасувати оскаржуваний вирок суду та постановити по справі новий вирок, обвинуваченого ОСОБА_10 , який просив відмовити прокурору у задоволенні апеляції, вважав вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції в її межах, колегія суддів приходить до висновку, що апеляція прокурора підлягає задоволенню, вирок суду підлягає скасуванню з постановленням по справі нового вироку з наступних підстав.

Справа була розглянута судом в порядку передбаченому ст. 349 ч.3 КПК України Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_10 та правильність кваліфікації його дій за ст. 263 ч.1, ст. 289 ч.1 КК України в апеляційному порядку учасниками процесу оскаржені не були.

Колегія суддів погоджується з апеляційними доводами прокурора про те, що остаточне покарання призначене обвинуваченому не відповідає вимогам ст. 65 КК України за якою, особі, що вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд призначаючи покарання повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, данні про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Вирішуючи питання про апеляційні вимоги прокурора стосовно призначення обвинуваченому більш суворого покарання, колегія суддів вважає, що вони є обґрунтованими, оскільки суд першої інстанції призначив ОСОБА_10 занадто м`яке покарання, не врахував повною мірою характер та обставини, вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, їх тяжкість, одне з яких віднесена до умисних тяжких, інше до кримінальних правопорушень середньої тяжкості, те, що обвинувачений не намагався та не відшкодував потерпілому завдану майнову шкоду.

В сукупності з наведеним, з матеріалів справи в частині даних, що характеризують його особу вбачається, що ОСОБА_10 не має постійного місця роботи, будучі особою працездатного віку на час вчинення кримінальних правопорушень суспільно-корисною працею не займався, що також залишилося поза увагою суду при призначенні покарання.

При постановленні вироку суд правильно врахував у якості обставини пом`якшуючої покарання обвинуваченого щиросердне каяття у вчиненому. Проте, колегія суддів погоджується і з апеляційними твердженнями прокурора про те, що у якості обставини, обтяжуючої покарання обвинуваченого ОСОБА_10 , слід визнати вчинення ним кримінальних правопорушень з використанням умов воєнного або надзвичайного стану, інших надзвичайних подій, як обставину обтяжуючу покарання, передбачену ст. 67 ч.1 п. 11 КК України, що значно збільшує ступінь його суспільної небезпечності.

Зважаючи наведене, колегії суддів вважає, що суд у вироку не навів переконливих мотивів та доводів в обґрунтування свого рішення про звільнення обвинуваченого від покарання з випробуванням, застосування до нього положень ст. 75,76 КК України, достатності цього покарання для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи наведені доводи, колегія суддів вважає, що покарання призначене судом першої інстанції ОСОБА_10 не відповідає тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, тому вважає необхідним призначити обвинуваченому більш суворе покарання у виді позбавлення волі з відбуттям покарання в кримінально-виконавчій установі закритого типу.

Керуючись вимогами стст. 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -

З А С У Д И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити.

Вирок Жовтневого райсуду м. Маріуполя Донецької області від 11 листопада 2014 року стосовно ОСОБА_10 - скасувати в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_10 покарання за ст. 289 ч.1 КК України у виді трьох років позбавлення волі, за ст.263 ч.1 КК України у виді п`яти років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_10 покарання у виді п`яти років позбавлення волі з відбуттям покарання в кримінально-виконавчій установі закритого типу.

В іншій частині вирок Жовтневого райсуду м. Маріуполя від 11 листопада 2014 року постановлений щодо ОСОБА_10 - залишити без зміни.

Строк покарання ОСОБА_10 обчислювати з 28 червня 2014 року.

Вирок суду може бути оскаржений в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 3 (трьох) місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою протягом трьох місяців з дня вручення йому копії вироку.

Судді: