справа № 462/386/15-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 березня 2015 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
потерпілої ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Зимна Вода Пустомитівського району Львівської області, українця, громадянина України, із неповною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимого: 12.05.2014 року Залізничним районним судом м.Львова за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, 20.06.2014 року Залізничним районним судом м.Львова за ч.1 ст.125 КК України до штрафу у розмірі 510 грн.,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,
ОСОБА_6 13.12.2014 року близько 14.45 год., знаходячись в квартирі по АДРЕСА_2 , під час побутового конфлікту з ОСОБА_7 , ОСОБА_4 і ОСОБА_8 , маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , умисно завдав їй удар правою рукою кулаком в голову, в ділянку правого вуха, чим спричинив потерпілій синець на волосяній частині голови справа та синець в ділянці правої вушної раковини, які у відповідності до висновку судово-медичної експертизи № 2210 від 16.12.2014 року відносяться до легкого тілесного ушкодження.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч.1 ст.125 КК України, не визнав та показав суду, що зустрічається з ОСОБА_9 і час від часу ночує або залишається на кілька днів у її квартирі по АДРЕСА_2 . Також у цій квартирі в окремій кімнаті мешкають дві квартирантки ОСОБА_4 і ОСОБА_8 , яких в помешкання посилив брат ОСОБА_9 ОСОБА_7 і з якими в нього напружені, конфліктні відносини. 13.12.2014 року в обідній час до нього подзвонила ОСОБА_9 та повідомила, що квартирантки не пускають її в квартиру. Приїхавши, він побачив, що ОСОБА_4 і ОСОБА_8 викинули з шафи речі покійної матері ОСОБА_9 без дозволу останньої. Це його обурило, з цього приводу він почав сваритись з квартирантками, також приїхав ОСОБА_7 , який брав участь у словесному конфлікті. Зазначив, що ОСОБА_4 він жодних ударів не завдавав, а під час словесної перепалки, знаходячись в коридорі, лише штовхнув її в груди.
Не зважаючи на невизнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні злочину, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 об`єктивно підтверджується сукупністю досліджених судом доказів.
Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 дала суду показання, що вона переселенка з м.Луганська і з жовтня 2014 року проживає в квартирі по АДРЕСА_2 з дозволу господарів власників помешкання ОСОБА_7 і ОСОБА_9 Квартира двохкімнатна, вона разом з іншою квартиранткою ОСОБА_8 займає одну кімнату, а другою користується ОСОБА_9 . Час від часу у квартирі проживав ОСОБА_6 , який залишався ночувати у ОСОБА_9 , інколи був 2-3 дні, було таке, що залишався і на тиждень. В неї з ОСОБА_6 раніше виникали конфлікти, сварки на побутові теми. Щодо подій 13.12.2014 року, то цього дня вони із ОСОБА_8 з дозволу ОСОБА_7 почали звільняти шафу у своїй кімнаті для своїх речей, при цьому акуратно викладали речі з шафи і складали на диван. Біля 12.00 год. прийшла ОСОБА_9 , була на підпитку, вчинила скандал через викладені речі, порозкидала їх, подзвонила ОСОБА_6 , який незабаром приїхав. Почалася сварка, приїхав також ОСОБА_7 . В ході конфлікту на виклик приїжджали працівники міліції, однак, коли вони поїхали, сварка продовжилась. Вона з ОСОБА_8 була в кімнаті, ОСОБА_7 і ОСОБА_6 в коридорі, ОСОБА_9 пішла на кухню. В кімнату різко заскочив ОСОБА_6 і несподівано, в той час, як вона стояла боком, правою стороною до нього, вдарив її кулаком в голову з правої сторони, біля вуха. Оскільки удар був сильний, їй запаморочилося в голові, вона присіла. ОСОБА_7 і ОСОБА_8 надали їй допомогу.
Свідок ОСОБА_7 , допитаний в судовому засіданні, показав суду, що є співвласником квартири АДРЕСА_3 , в якій проживає його сестра, а з осені 2014 року ще двоє жінок ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , які займають окрему кімнату. Він у квартирі не живе. 13.12.2014 року квартирантки попросили дати більше місця для їх речей, тому він дозволив витягнути речі з шафи у їхній кімнаті. Через ті речі його сестра вчинила скандал, була в стані сп`яніння, коли він приїхав - кидалася на нього. На виклик сестри прийшов ОСОБА_6 , скандалив, нецензурно висловлювався. Під час конфлікту ОСОБА_6 вдарив ОСОБА_4 , яка стояла в кімнаті боком до нього, кулаком правої руки в праву скроню, від чого вона опустилась на підлогу.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду показала, що проживає в квартирі по АДРЕСА_2 зі згоди господарів. 13.12.2014 року в обідній час вони з ОСОБА_4 , з якою живуть в одній кімнаті, виклали речі з шафи, щоб перенести в кімнату ОСОБА_9 . Однак, прийшла ОСОБА_9 в нетверезому стані і почала розкидати речі. Прийшов ОСОБА_6 і ОСОБА_7 . ОСОБА_6 був агресивний. Під час словесної перепалки ОСОБА_6 , котрий був в коридорі, заскочив у кімнату і вдарив ОСОБА_4 правою рукою кулаком в голову в праву скроню. Потерпіла від удару сповзла спиною по шафі вниз і присіла на підлогу.
Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показала суду, що ОСОБА_4 проживає в квартирі з жовтня 2014 року з її згоди та згоди брата ОСОБА_7 . ОСОБА_6 постійно в квартирі не проживав, а лише час від часу у неї ночував, між ним та ОСОБА_4 виникали словесні конфлікти. Одного дня ОСОБА_4 і друга квартирантка ОСОБА_8 без її згоди виклали з шафи речі покійної матері, через що почався конфлікт. Згодом прийшов її брат і ОСОБА_6 , вони сварились за ті речі. Вона всієї сварки не бачила, почувши крик, зайшла в кімнату і побачила ОСОБА_4 , яка сиділа на підлозі біля шафи і трималася за голову.
Відповідно до даних висновку судово-медичної експертизи № 2210 від 16.12.2014 року (матеріали кримінального провадження, арк.13), у ОСОБА_4 виявлено синець на волосяній частині голови справа та синець в ділянці правої вушної раковини, які утворилися від дії тупого предмета, могли виникнути від удару кулаком 13.12.2014 року та відносяться до легкого тілесного ушкодження.
Із дослідженого в судовому засіданні протоколу слідчого експерименту від 17.01.2015 року і фото-таблиць до нього (матеріали кримінального провадження, арк.65-71) вбачається, що потерпіла ОСОБА_4 добровільно розповіла про обставини події, яка сталась 13.12.2014 року за адресою: АДРЕСА_2 , та показала, як все відбувалось. Показання потерпілої під час проведення даної слідчої дії відповідають тим показанням, які вона дала в ході судового розгляду, зокрема, що ОСОБА_6 під час сварки різко підійшов до неї, наніс кулаком один удар їй в праву частину голови.
Таким чином, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку, що такі докази об`єктивно узгоджуються між собою, доповнюють один одного і не суперечать між собою, а тому в суду не виникає ніяких сумнівів щодо їх достовірності.
З врахуванням досліджених доказів, судом достовірно встановлено, що ОСОБА_6 умисно цілеспрямовано завдав потерпілій ОСОБА_4 один удар правою рукою кулаком в голову, в ділянку правого вуха.
Суд критично оцінює показання обвинуваченого в тій частині, що він умисно удару не наносив, а лише штовхнув потерпілу в груди, оскільки це спростовується вказаними дослідженими в судовому засіданні доказами у їх сукупності, зокрема, показаннями свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , які є послідовними і узгоджуються між собою, і з показаннями потерпілої, вказані цими свідками механізм нанесення удару і ділянка тіла потерпілої, куди було завдано удар, відповідають даним судово-медичної експертизи. Отже, суд вважає дані доводи обвинуваченого надуманими і такими, що направлені на уникнення відповідальності за вчинення злочину.
Враховуючи наведене, суд вважає, що легке тілесне ушкодження спричинене потерпілій саме нанесеним ударом ОСОБА_6 та перебуває в прямому причинному зв`язку з діями останнього.
Про наявність умислу в діях обвинуваченого на спричинення ОСОБА_4 тілесних ушкоджень свідчить спосіб, характер та механізм заподіяння тілесних ушкоджень, а саме свідоме нанесення удару безпосередньо в голову потерпілій.
Вказані факти свідчать про цілеспрямовані, обдумані та умисні дії обвинуваченого, спрямовані на спричинення потерпілій тілесних ушкоджень.
Таким чином, сукупність наведених доказів дає підстави дійти висновку, що вина ОСОБА_6 у заподіянні легкого тілесного ушкодження доведена повністю і його дії слід кваліфікувати за ч.1 ст.125 КК України.
При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 судом не встановлено.
Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_6 судом визнано рецидив злочинів.
Суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином невеликої тяжкості, вчиненим умисно; особу винного, який раніше судимий за вчинення такого ж злочину, а саме: 20.06.2014 року Залізничним районним судом м.Львова за ч.1 ст.125 КК України до штрафу, а перед тим 12.05.2014 року Залізничним районним судом м.Львова за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки (а.с.31-32), матеріали кримінального провадження, арк. 45), неодружений, непрацює, на обліку в наркологічному диспансері не перебуває (матеріали кримінального провадження, арк.41), згідно довідки №3883д від 30.12.2014 року з 23.07.2014 року по 28.07.2014 року знаходився на стаціонарному лікуванні в психоневрологічному диспансері з приводу гострої реакції на стрес в стані алкогольного сп`яніння з суїцидальними тенденціями (матеріали кримінального провадження, арк.43), згідно наданої характеристики з місця проживання заяв і скарг відносно нього не поступало (матеріали кримінального провадження, арк.38).
Суд також бере до уваги думку потерпілої ОСОБА_4 , яка повідомила, що обвинувачений навіть не вибачився за скоєне, поводить себе грубо і зверхньо.
Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що обвинуваченому слід обрати покарання, достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, у виді громадських робіт в максимальних межах санкції ч.1 ст.125 КК України.
Оскільки ОСОБА_6 вироком Залізничного районного суду м.Львова від 12.05.2014 року був засуджений за ч.3 ст.185 КК України на три роки позбавлення волі і на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком два роки, а також засуджений 20.06.2014 року Залізничним районним судом м.Львова за ч.1 ст.125 КК України до штрафу у розмірі 510 грн., але під час іспитового строку, не сплативши штраф за вироком від 20.06.2014 року, тобто до повного відбуття покарання за вказаними вироками, вчинив новий злочин, тому, згідно з вимогами ст.71 КК України, ОСОБА_6 слід призначити остаточне покарання за сукупністю вироків, а саме:до призначеного покарання, яке є менш суворим і відповідно до правил ст.72 КК України переводиться в позбавлення волі і відповідає двадцяти п`яти дням позбавлення волі, слід повністю приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Залізничного районного суду м.Львова від 12.05.2014 року у виді трьох років позбавлення волі, та покарання за вироком Залізничного районного суду м.Львова від 20.06.2014 року у виді штрафу, яке на підставі ч.3 ст.72 КК України складанню з іншими видами покарань не підлягає і виконується самостійно.
Речові докази та процесуальні витрати відсутні.
З огляду на те, що ОСОБА_6 належно виконував свої процесуальні обов`язки щодо явки в судове засідання, прибував за викликом суду, тому підстав, передбачених ст.ст. 176, 177 КПК України, для застосування щодо обвинуваченого запобіжних заходів суд не вбачає.
Керуючись ст.ст. 368-371, 373-375 КПК України, суд
засудив:
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, і призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк двісті годин.
На підставі ст.ст. 71, 72 КК України до призначеного покарання повністю приєднати невідбуте покарання за попереднім вироком Залізничного районного суду м.Львова від 12.05.2014 року у виді трьох років позбавлення волі і покарання, призначене вироком Залізничного районного суду м.Львова від 20.06.2014 року, у виді штрафу в розмірі 510 грн., та визначити ОСОБА_6 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк три роки двадцять п`ять днів і штрафу в розмірі 510 грн.
Відповідно до ч.3 ст.72 КК України покарання у виді позбавлення волі та штрафу виконувати самостійно.
Строк відбуття покарання у виді позбавлення волі рахувати з моменту звернення вироку до виконання.
Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова.
Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: ОСОБА_1