Справа № 369/5215/14-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/688/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 16.07.2015

УХВАЛА
Іменем України
16 липня 2015 р. м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді : ОСОБА_2 ,
суддів : ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі : ОСОБА_5 ,
з участю прокурора : ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
та його захисника адвоката: ОСОБА_8 ,

потерпілого : ОСОБА_9 ,

представника потерпілого: ОСОБА_10 ОСОБА_11 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_12 , потерпілої ОСОБА_13 , потерпілого ОСОБА_9 , законного представника потерпілого ОСОБА_10 ОСОБА_11 , прокурора на вирок Києво - Святошинського районного суду Київської області від 08 серпня 2014 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львів, громадянина України, одруженого, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавлення права керувати транспортирними засобами строком на 2 роки.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь експертно-криміналістичного центру при ГУ МВС України в Київській області витрати на проведення експертиз в розмірі 2788 грн. 40 коп.

В С Т А Н О В И Л А:
Як зазначено у вироку, 18.08.2013 року близько 13 год. 30 хв. на 22 км + 400 м автодороги «Київ-Одесса» поблизу м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області водій ОСОБА_7 , керуючи власним технічно справним автомобілем марки «Mercedes Benz CLS 55 AMG», реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушуючи вимоги п.п.1.10 (розділювальна смуга), 10.1, 12.6 «г» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, та введених в дію з 01.01.2002 року, рухаючись в напрямку м. Одеса по розподілювальній смузі, рух по якій заборонено, значно перевищуючи максимально дозволену швидкість, а саме із швидкістю не менше 131,5-143,3 км/год. при виїзді у смугу гальмування для подальшого розвороту, не переконався, що це буде безпечним та допустив зіткнення із автомобілем «ВАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_14 , який рухався в попутному напрямку і перестроювався із лівої смуги руху в напрямку м. Одеса в смугу гальмування для розвороту і подальшого руху в напрямку м. Києва.

Після вказаного зіткнення транспортних засобів водій ОСОБА_7 втратив керування автомобілем марки «Mercedes Benz CLS 55 AMG», реєстраційний номер НОМЕР_1 , допустив виїзд на зустрічну смугу руху, де зіткнувся із автомобілем «Daewoo Lanos D3XS5FD», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_15 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «ВАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_14 від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці події, ОСОБА_10 та ОСОБА_13 отримали тяжкі тілесні ушкодження.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_12 подав апеляційну скаргу, в якій просить: вирок змінити, призначене покарання пом`якшити; визнати винним ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України, призначити йому покарання та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням з покладенням обов`язків. Вважає вирок незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ОСОБА_7 свою вину у вчиненому злочині визнав, щиро розкаявся, потерпілим відшкодував заподіяну шкоду, претензії матеріального й морального характери вони до нього не мають та просили суд суворо його не карати, не позбавляти волі.

Не погоджуючись з вироком суду, потерпіла ОСОБА_13 , потерпілий ОСОБА_9 , законний представник потерпілого ОСОБА_10 - ОСОБА_11 подали апеляційні скарги, в яких просять вирок змінити, пом`якшивши ОСОБА_7 покарання, та призначити покарання, не пов`язане із позбавленням волі. Вважають вирок незаконним та суворим, оскільки судом не враховано думки потерпілої сторони щодо призначення покарання, яка до обвинуваченого не має претензій матеріального й морального характеру, та просила суд суворо його не карати, не позбавляти волі.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати в частині призначеного покарання, стягнення процесуальних витрат та ухвалити в цій частині новий вирок, яким: ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки; стягнути ОСОБА_7 на користь держави 2788 грн. 40 коп. процесуальних витрат. В решті вирок залишити без змін. В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості. Зазначає апелянт, що суд першої інстанції в порушення вимог ч.2 ст. 124 КПК України, стягнув процесуальні витрати в розмірі 2788 грн. 40 коп. не на користь держави, а на користь експертно-криміналістичного центру при ГУ МВС України в Київській області. При призначенні покарання, на думку апелянта, судом належним чином не враховано, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, шкоду потерпілим не відшкодував, а тому покарання хоча і не виходить за межі, встановлені ч. 2 ст. 286 КК України, але за своїм розміром є явно несправедливим.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, потерпілих, які підтримали свої апеляційні скарги, прокурора який просив задовольнити апеляційну скаргу прокуратури та заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, потерпілих та представника потерпілого, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Висновок суду щодо доведеності вини та правильності юридичної кваліфікації скоєного ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України ніким не оспорюється, а тому колегія суддів розглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України, тобто стосовно міри покарання, а прокурора, крім того, щодо судових витрат.

Як вбачається із вироку, призначаючи покарання суд врахував, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий необережний злочин внаслідок чого одна людина загинула, а дві отримали тяжкі тілесні ушкодження, за місцем роботи характеризується позитивно, раніше не судимий, потерпілі претензій до нього не мають, просили суворо його не карати, збитки потерпілим не відшкодовані. За відсутності обтяжуючих покарання обставин, пом`якшуючою покарання ОСОБА_7 обставиною визнано його щире каяття.

Проте суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України.

Зокрема у вироку зазначено, що ОСОБА_7 не відшкодував збитки потерпілим, що не відповідає фактичним обставинам, оскільки в матеріалах провадження наявні не тільки покази потерпілих в судовому засіданні, але є їх письмові заяви, що обвинувачений повністю відшкодував їм матеріальні збитки, а тому ніяких претензій до нього не мають.

До початку апеляційного розгляду потерпілі ОСОБА_13 , ОСОБА_16 та ОСОБА_9 подали в Апеляційний суд заяви, котрі фактично є запереченням на апеляційну скаргу прокурора і доповненнями до апеляційної скарги потерпілих, в яких вони вказують, що зразу після ДТП, яке мало місце 18.08.2013р., ОСОБА_7 свою вину визнав, розкаявся, допомогав матеріально, в тому числі і в лікуванні, а тому претензій до нього не мають і просять не позбавляти його волі.

Тому посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що суд не врахував тяжкість вчиненого злочину, особу ОСОБА_7 , який не відшкодував потерпілим завдану шкоду, у зв`язку з чим призначене йому покарання є м`яким, не відповідає наведеним вище фактичним обставинам справи, а тому апеляційна скарга в цій частині не підлягає до задоволення. В апеляційній скарзі прокурора справедливо зазначено, що суд необґрунтовано стягнув судові витрати на користь експертного закладу, а не на користь держави як вимагає ч. 2 ст. 124 КПК України, то колегія суддів в цій частині задовольняє апеляційну скаргу прокурора та змінює вирок.

Крім наведеного вище за клопотанням захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 (за згодою інших учасників провадження), колегією суддів приєднано до матеріалів провадження та досліджено докази характеризуючі особу ОСОБА_7 , які стали відомі після ухвалення судового рішення, у відповідності з ч. 3 ст. 404 КПК України, а саме: що він одружений, у його дружини є малолітня дитина, його батьки є онкохворими, перенесли оперативне втручання і за станом здоровя потребують його допомоги, сам ОСОБА_7 має хронічне захворювання серця, працює з 06.11.2014 року в ТОВ «Стейт Оіл» і характеризується позитивно.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 2,3, ст. 76 КК України, задовольнивши при цьому апеляційні скарги захисника та потерпілих, змінивши вирок у цій частині.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а:
Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 серпня 2014 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України до трьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком два роки.

На підставі п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення експертиз в розмірі 2788 грн. 40 коп.

В рештві вирок суду залишити без змін.

Судді: