У х в а л а

Іменем України

Колегія
суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного
Суду України у складі:

головуючого

Паневіна В.О.,

суддів

Кліменко
М.Р. і Коротких О.А.,

за участі прокурора

Дрогобицької О.М.,

засудженої ОСОБА_1,

розглянувши в судовому
засіданні в місті Києві 12 лютого 2008
року кримінальну справу за касаційним поданням прокурора Чорної І.С., яка брала
участь в розгляді справи в суді, на постанову Апеляційного суду міста Києва від
1 листопада 2007 року, винесену щодо ОСОБА_1,

встановила:

вироком Суду Азербайджанської Республіки у справах по
тяжких злочинах від 17 липня 2003 року:

ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку міста Євпаторії Автономної Республіки Крим, громадянку
України, раніше судиму 22 жовтня 2002 року за ст. 126.1 Кримінального кодексу
Азербайджанської Республіки (надалі КК АР),

засуджено за ст. 126. 2.1
КК АР до позбавлення волі на строк сім років. На підставі ст. 67.1 КК АР до
призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за
попереднім вироком і за сукупністю вироків їй визначено остаточне покарання у
виді позбавлення волі на строк вісім років.

Як
убачається із вироку Суду Азербайджанської Республіки у справах по тяжких
злочинах від 17 липня 2003 року ОСОБА_1 визнано винною в умисному заподіянні
тяжкої шкоди здоров'ю, вчиненому повторно за таких обставин.

Вона 22
жовтня 2002 року була засуджена за ст. 126.1
КК АР за заподіяння тяжкої шкоди здоров'ю своєму співмешканцю ОСОБА_2.
Відбуваючи покарання за цей злочин, вона 19 квітня 2003 року залишила межі
спеціальної установи №9, прийшла до квартири АДРЕСА_1, де мешкав ОСОБА_2, і на
ґрунті особистих неприязних стосунків ножем вдарила його в живіт і поранила
печінку, повторно заподіявши потерпілому тяжку шкоду здоров'ю, яка була
небезпечна для його життя.

У лютому
2007 року на підставі Договору між Україною та Азербайджанською Республікою від
24 березня 1997 року про передачу осіб, засуджених до позбавлення волі, для
подальшого відбування покарання ОСОБА_1 передано в Україну.

У зв'язку
з цим Апеляційний суд міста Києва постановою від 1 листопада 2007 року привів
вирок Суду Азербайджанської Республіки у справах про тяжкі злочини від 17 липня
2003 року щодо ОСОБА_1 і визнав її
засудженою за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення
волі на строк сім років з приєднанням на підставі ст. 71 КК України невідбутої
частини покарання за вироком Суду
Азербайджанської Республіки у справах про тяжкі злочини від 22 жовтня 2002
року. Засудженій визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк
вісім років.

Прокурором
Чорною І.С., яка брала участь в розгляді справи, подано касаційне подання, в
якому порушено питання про зміну постанови Апеляційного суду міста Києва від 1
листопада 2007 року і визначення їй за сукупністю вироків остаточного покарання
у виді позбавлення волі на строк 7 років 11 місяців і 15 днів. Прокурор
посилається на те, що апеляційний суд, визначаючи остаточне покарання, не
врахував, що ОСОБА_1 вчинила новий злочин у період відбування покарання у виді
обмеження волі, а тому невідбута частина покарання при приєднанні до покарання
у виді позбавлення волі мала обчислюватися із розрахунку 2 дні обмеження волі
за 1 день позбавлення волі. Отже, на думку прокурора, ОСОБА_1 мало бути
приєднано в порядку ст. 71 КК України тільки 11 місяців і 15 днів позбавлення
волі.

Заслухавши
доповідь судді Верховного Суду України, прокурора Дрогобицьку О.М., яка
підтримала касаційне подання, засуджену ОСОБА_1, яка також погодилася з ним,
перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи подання, колегія суддів
вважає, що воно задоволенню не підлягає.

Відповідно
до статті 12 Договору між Україною та Азербайджанською Республікою від 24
березня 1997 року про передачу осіб, засуджених до позбавлення волі, призначене
засудженому покарання відбувається на підставі вироку суду держави винесення
вироку. Суд держави виконання вироку приймає рішення про виконання такого вироку
і може зменшити покарання лише у разі, якщо за законодавством держави виконання
вироку граничний строк позбавлення волі за дане діяння менший, ніж призначено
вироком.

У даному
випадку за вироком Суду Азербайджанської Республіки у справах по тяжких злочинах
визначено таке покарання, яке не перевищує максимального строку покарання за
аналогічний злочин - ч. 1 ст. 121 КК України. Одночасно у цьому вироку вказано,
що ОСОБА_1 раніше була засуджена за
вироком від 22 жовтня 2002 року за ст. 126.1 КК РА саме до позбавлення
волі на строк 3 роки, але з застосуванням ст. ст. 53 і 69.3 КК РА їй
визначено 2 роки 2 місяці і 26 днів обмеження волі.

Оскільки
новий злочин ОСОБА_1 вчинила під час відбування покарання, то за сукупністю
вироків Суд Азербайджанської Республіки у справах про тяжкі злочини, як
убачається із змісту вироку, приєднав до нового покарання 1 рік позбавлення
волі і визначив їй остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8
років, застосувавши принцип часткового приєднання невідбутого покарання за
попереднім вироком, що теж не суперечить чинному законодавству України.

Отже,
колегія суддів вважає, що в даному випадку при приведенні вироку щодо ОСОБА_1 у
відповідність з чинним законодавством України Апеляційний суд міста Києва
згідно з вимогами вказаного Договору не
вправі був втручатися у вирок Суду Азербайджанської Республіки у справах
про тяжкі злочини в частині покарання. Підстав для зміни вказаної постанови не
вбачається.

Виходячи
з наведеного, доводи касаційного подання прокурора про необхідність визначення
остаточного покарання меншого, ніж засудженій було призначено за вироком суду
першої інстанції, колегія суддів вважає необґрунтованими. Тому у задоволенні
касаційного подання має бути відмовлено.

Керуючись
ст. ст. 394 -396 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л
И Л А:

касаційне
подання прокурора Чорної І.С., яка брала участь у розгляді справи в суді,
залишити без задоволення, а постанову Апеляційного суду міста Києва від 1
листопада 2007 року щодо ОСОБА_1 - без зміни.

Судді:

Паневін В.О. Кліменко М.Р. Коротких О.А.

_________________________________________________

З оригіналом згідно:

Суддя Верхового Суду України
Паневін В.О.