Ухвала

іменем україни

27 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_3.,

суддів: ОСОБА_4., ОСОБА_5.,

при секретарі ОСОБА_6.,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000346, щодо

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця та жителя АДРЕСА_1,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за касаційною скаргою заступника прокурора на вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 20 листопада 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26 січня 2015 року,

за участю прокурора ОСОБА_7.,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі прокурор, не погоджуючись із ухваленими щодо ОСОБА_1 судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок м'якості, просить їх скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, безпідставно призначив покарання засудженому із застосуванням положень ст. 75 КК України, при цьому належним чином свого рішення не мотивував, у зв'язку з чим призначене покарання не відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 20 листопада 2014 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26 січня 2015 року, ОСОБА_1 визнано винуватим за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому за цим законом покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням на нього обов'язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винуватим та засуджено за те, що він 22 червня 2014 року, керуючи автомобілем «ВАЗ 21099», державний номер НОМЕР_1, рухаючись у стані алкогольного сп'яніння у напрямку м. Надвірна, порушив п.п. 2.3, 2.9, 10.1, 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху України, втратив керування автомобілем і допустив його занесення та виїзд за межі дороги праворуч на узбіччя, з подальшим наїздом на бетонну електроопору. У результаті ДТП пасажир вказаного автомобіля ОСОБА_2 отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку поданої скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України в касаційному порядку не оспорюються.

Щодо доводів прокурора, наведених у касаційній скарзі, про неправильне застосування кримінального закону та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок м'якості, то вони не ґрунтуються на матеріалах провадження.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п'яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, то він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як убачається з мотивувальної частини вироку та ухвали, при вирішенні питання про можливість звільнення ОСОБА_1 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України суди у відповідності до вимог зазначеної статті, крім тяжкості злочину, наявності обставин, які пом'якшують покарання ( щире каяття, повне відшкодування заподіяних збитків), врахували також дані про його особу, зокрема те, що він позитивно характеризується, вперше притягується до кримінальної відповідальності, є особою молодого віку, має на утриманні неповнолітню дитину.

Крім того, суди проаналізували наявність у ОСОБА_1 обтяжуючої обставини - вчинення злочину в стані алкогольного сп'яніння, та врахували думку потерпілого, який просив засудженого суворо не карати.

Приймаючи до уваги сукупність цих обставин, рішення суду про можливість виправлення ОСОБА_1 без реального відбування покарання зі встановленням іспитового строку на підставі ст. 75 КК України є мотивованим, обґрунтованим і таким, що відповідає вимогам ст. 65 КК України.

З урахуванням наведеного колегія суддів уважає призначене засудженому ОСОБА_1 покарання справедливим, підстав для скасування судових рішень через його м'якість не вбачає.

Крім того, суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок суду першої інстанції за апеляційною скаргою прокурора, яка за своїм змістом є аналогічною до його касаційної скарги, ретельно перевірив зазначені в ній доводи, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав її необґрунтованою.

Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 20 листопада 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26 січня 2015 року щодо ОСОБА_1 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5