Ухвала

іменем україни

5 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_2,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 на вирок Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2015 року,

встановила:

вироком Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2014 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянин України, уродженець

с. Гаївка Добровеличівського району Кіровоградської області, проживаючий по АДРЕСА_1, раніше судимий,

засуджений за частиною 1 статті 115 КК України на 11 років позбавлення волі.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2015 року вирок Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2014 року щодо засудженого ОСОБА_1. залишено без зміни.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений не погоджується з вказаними судовими рішеннями.

Відповідно до вимог статті 427 КПК України у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судових рішень з урахуванням підстав для їх скасування або зміни судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК України, а також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК України. Крім того, згідно з пунктом 4 статті 427 КПК України, касаційна скарга має бути підписана особою, яка її подає.

Однак, засуджений вказаних вимог кримінального процесуального закону не дотримався.

Так, зі змісту касаційної скарги засудженого вбачається, що він, висловлюючи незгоду з вказаними судовими рішеннями, фактично посилається на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та неповноту судового розгляду, що згідно зі статтею 438 КПК України не є предметом перевірки у касаційному порядку.

При цьому, у мотивувальній частині касаційної скарги засуджений фактично просить суд касаційної інстанції дати доказам у кримінальному провадженні іншу оцінку, ніж їм надано судами першої та апеляційної інстанцій, що не входить до повноважень суду касаційної інстанції.

Крім того, засудженим не наводяться конкретні мотиви щодо допущених порушень при постановленні судових рішень.

Також, вимоги засудженого про скасування вказаних судових рішень та ухвалення судом касаційної інстанції нового вироку не узгоджуються зі статтею 436 КПК України та за насдідками розгляду його скарги суд касаційної інстанції позбавлений можливості постановити остаточне рішення.

До того ж, як убачається з касаційної скарги та доданого до неї доповнення, вказані документи надійшли до суду касаційної інстанції в одному конверті з однієї і тієї ж адреси, проте написані різними особами та підписи у них не співпадають, що викликає у колегії суддів сумніви щодо намірів особи, яка надіслала вказані документи.

Відтак, недодержання засудженим вимог, передбачених статтею 427 КПК України, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху.

На підставі викладеного та керуючись частиною 1 статті 429 КПК України, колегія суддів

постановила:

касаційну засудженого ОСОБА_1 на вирок Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2015 року щодо нього залишити без руху, надавши йому п'ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ним ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

_____________________ _______________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4