АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ провадження 11-кп/781/500/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 317 (229-4) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.06.2015 м.Кіровоград

Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 , поданою на ухвалу Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 14 квітня 2015 року, якою обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0000015 стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомиргород Кіровоградської області, українця, громадянина України, із вищою освітою, такого, який не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

· 28.08.2009 року Новомиргородським районним судом Кіровоградської області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю один рік;

· 22.09.2010 року Новомиргородським районним судом Кіровоградської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді громадських робіт;

· 01.09.2011 року Новомиргородським районним судом Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю три роки,

повернуто прокурору Новомиргородського району Кіровоградської області ОСОБА_7 у зв`язку із невідповідністю вимогам Кримінального процесуального кодексу.

Органом досудового розслідування, відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні: надання приміщення для незаконного виготовлення та вживання наркотичних засобів, тобто, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 317 КК України.

У підготовчому судовому засіданні суд першої інстанції прийняв рішення повернути обвинувальний акт прокурору, в зв`язку із невідповідністю вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наступним.

При зазначенні анкетних відомостей ОСОБА_8 , - процесуальний статус останнього вказаний як підозрюваний, тоді як у відповідності до ч. 2 ст. 42 КПК України ОСОБА_8 є обвинуваченим.

Належно не викладено фактичні обставини кримінального провадження, а саме: дату та час вчинення кримінального правопорушення, коли саме у проміжок часу з грудня 2014 року до 20 січня 2015 року домоволодіння ОСОБА_8 відвідало ряд інших осіб, із якими обвинувачений вживав наркотичні засоби. Відсутнє зазначення часу, у який 20 січня 2015 року домоволодіння ОСОБА_8 знову відвідали ті ж особи та вживали разом із обвинуваченим наркотичні засоби у приміщенні кухні його домоволодіння.

В обвинувальному акті відсутнє зазначення конкретного місця на кухні домоволодіння ОСОБА_8 , де при огляді вилучено, відповідно до висновку експерта, особливо небезпечний наркотичний засіб опій екстракційний, на зазначено кольору вилученої речовини, її консистенції, в якій ємності ця речовина перебувала, з якою метою.

Також, відсутня в обвинувальному акті вказівка на мотив вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 кримінального правопорушення.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення, відомості про розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Вказане унеможливлює судовий розгляд кримінального провадження по суті.

За наведених обставин суд першої інстанції прийшов до висновку, що обвинувальний акт не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, та повернув обвинувальний акт прокурору для виправлення виявлених недоліків.

Вказане судове рішення оскаржено в апеляційному порядку прокурором по кримінальному провадженню, який в апеляційній скарзі просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, призначити новий судовий розгляд.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги наводить наступні доводи.

Вказує на те, що обвинувальний акт складено із дотриманням вимог Кримінального процесуального кодексу України.

Не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_8 є обвинуваченим по даному кримінальному провадженні, як те зазначив суд в оскаржуваній ухвалі, оскільки на дату передачі до суду обвинувального акту ОСОБА_8 мав процесуальний статус підозрюваного, а статус обвинуваченого він набув лише після передачі обвинувального акту до суду. Тому вважає, що суд на власний розсуд здійснив вільне тлумачення норм кримінального процесуального закону, а саме ч. 2 ст. 42 КПК України.

Щодо висновків суду про те, що органом досудового розслідування не зазначено належно викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, - особа, яка подала апеляційну скаргу, вказує, що органом досудового слідства, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, дані обставини викладено так, як обвинувачення вважає встановленими, та наводить зміст обставин вчинення кримінального правопорушення, як їх викладено в обвинувальному акті. Зауважує, що такий виклад обставин вчинення кримінального правопорушення і є формулюванням обвинувачення щодо ОСОБА_8 .

Прокурор у кримінальному провадженні звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що суд вправі повернути обвинувальний акт прокурору в зв`язку із невідповідністю вимогам Кримінального процесуального кодексу України лише з причин невідповідності саме процесуальним вимогам, однак не вправі на даній стадії вирішувати питання правильності формулювання обвинувачення, розміру спричиненої кримінальним правопорушенням шкоди, тощо.

Заслухавши суддю-доповідача, в дебатах прокурора, котрий підтримав доводи своєї апеляційної скарги у повному обсязі, і просив ухвалу суду першої інстанції скасувати як незаконну, та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції, дослідивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Положеннями ст. 291 КПК України законодавець встановив процесуальний порядок складення обвинувального акту у кримінальному провадженні, ряд відомостей, що їх має містити обвинувальний акт, а також чітко визначив ті процесуальні документи, що в обов`язковому порядку додаються органом досудового розслідування до обвинувального акту.

Згідно із п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Колегія суддів, перевіривши в апеляційному порядку законність оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, погоджується із висновками суду першої інстанції, зазначеними у вказаній ухвалі про необхідність повернення обвинувального акту прокурору, у зв`язку із невідповідністю даного обвинувального акту вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Підставами того є наступне.

Положеннями статті 291 КПК України регламентовано вичерпний перелік відомостей, що їх має містити обвинувальний акт, коли він скеровується органом досудового розслідування до суду.

Зокрема, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, встановлено обвинувальний акт має містити такі відомості як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення кримінального закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

З обвинувального акту убачається, - беззаперечно, - органом досудового розслідування та прокурором вказано правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на частину статті закону України про кримінальну відповідальність, у якому обвинувачується ОСОБА_8 , а саме ч. 1 ст. 317 КК України.

Разом із тим, органом досудового розслідування формулювання обвинувачення викладено узагальнено.

Відповідно до змісту обвинувального акту, дослівно: «… з грудня місяця 2014 року по 20 січня 2015 року, домоволодіння ОСОБА_8 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , декілька разів відвідав (далі наводиться перелік анкетних відомостей осіб, котрі відвідали дане домоволодіння), яким ОСОБА_8 запропонував виготовити та вжити разом із ним наркотичні засоби, а саме опій екстракційний, на що вказані в обвинувальному акті особи добровільно погодилися, після чого вони разом у приміщенні домоволодіння ОСОБА_8 , а саме в кухні, виготовляли вказаний наркотичний засіб опій екстракційний, та вживали його в приміщенні кухні домоволодіння ОСОБА_8 , шляхом ін`єкцій за допомогою ін`єкційних шприців, які попередньо були придбані власником домоволодіння.»

Далі за текстом обвинувального акту, міститься зазначення, що 20 січня 2015 року вказані раніше особи, разом із обвинуваченим ОСОБА_8 , відвідали останнього знову, та останній надав їм знову приміщення кухні свого домоволодіння для виготовлення опію екстракційного, і ці особи вживали виготовлений наркотичний засіб разом із обвинуваченим шляхом ін`єкцій в приміщенні кухні домоволодіння ОСОБА_8 .

Під час огляду домоволодіння ОСОБА_8 , а саме кухні, працівниками Новомиргородського РВ УМВС України в Кіровоградській області 20 січня 2015 року вилучено речовину, яка, згідно з висновком експерта, є особливо небезпечним наркотичним засобом концентрат макової соломи (опій екстракційний) вагою 0, 332 грами (аркуші провадження 1-2 обвинувальний акт).

Далі за текстом обвинувального акту містяться відомості про обставини, які пом`якшують та які обтяжують покарання обвинуваченого, тощо.

При цьому, відповідно до ст. 91 КПК України, - у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно із ч. 1 ст. 92 КПК України - обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

У даному випадку норми частини другої статті 92 КПК України не є предметом оскарження (доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого).

Таким чином, в ракурсі наведених норм кримінального процесуального закону, на орган досудового розслідування законодавцем покладено процесуальний обов`язок доказування наведених обставин, перелік яких є вичерпним, і є обов`язковим, чітке дотримання даних норм кримінального процесуального закону є беззаперечним, разом із дотриманням норм статті 291 КПК України.

Проте, як наведено вище за змістом даної ухвали суду апеляційної інстанції, у відповідності до обвинувального акту, органом досудового розслідування та прокурором вимоги норм кримінального процесуального закону України - порушено.

Формулювання обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 317 КК України, не містить визначення конкретизованого часу, способу вчинення кримінального правопорушення.

Також, відсутні і зазначення щодо форми вини, мотиву та мети вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення.

Вказане може впливати на кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_8 та обсяг пред`явленого обвинувачення, від якого він у подальшому має захищатися, тому зазначення таких обставин є обов`язковим.

Більш того, детальне зазначення обставин пред`явленого обвинувачення забезпечує та гарантує на державному рівні, у площині розуміння ст. ст. 20, 42 КПК України, належне здійснення та використання обвинуваченим його невід`ємного процесуального права на захист від того обвинувачення, що йому пред`явлене.

Суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні про те, що судом першої інстанції неправомірно постановлено повернути обвинувальний акт прокурору, оскільки на даній стаді кримінального провадження суд не вправі вирішувати питання правильності пред`явленого обвинувачення, розміру спричиненої кримінальним правопорушенням шкоди, тощо.

У даному випадку суд першої інстанції законно та обґрунтовано, не надаючи юридичної оцінки кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 та доказам обвинувачення, пред`явленому останньому за ч. 1 ст. 317 КК України по суті, на стадії підготовчого судового провадження, в порядку ст. 314 КПК України, постановив судове рішення, з огляду на вимоги ст. 291 КПК України, про повернення обвинувального акту прокурору, коли він не відповідав вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

За змістом оскаржуваної ухвали суду першої інстанції не надавалося жодної юридичної оцінки доведеності винуватості ОСОБА_8 у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 317 КК України, не надавалося юридичної оцінки кваліфікації дій обвинуваченого.

Однак, судом першої інстанції, як те й вимагає кримінальний процесуальний закон, зокрема п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, із урахуванням ст. ст. 91, 92 КПК України, надано оцінки належності викладення, власне, формулювання обвинувачення, без його юридичного оцінювання із послідуючими наслідками у вигляді ухвалення вироку у разі доведеності або не доведеності винуватості особи, або ж постановленням інших можливих, передбачених Кримінальним процесуальним законом судових рішень, якими закінчується розгляд кримінального провадження.

Що стосується посилань прокурора у апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції порушив кримінальний процесуальний закон, вказавши у своїй ухвалі, що в обвинувальному акті не зазначено розміру спричиненої кримінальним правопорушенням шкоди, і тим самим удався до оцінювання доказів провадження по суті, - колегія суддів такі посилання вважає безпідставними.

Дійсно, суд першої інстанції, у своєму судовому рішенні про повернення обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_8 прокурору у зв`язку із невідповідністю вимогам Кримінального процесуального кодексу, зазначив, як на одну з підстав прийнятого рішення, про відсутність в обвинувальному акті відомостей щодо розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (аркуш провадження 20 - ухвала).

Однак, відповідно до вимог п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості як розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Зважаючи на вимоги даної норми закону, в обвинувальному акті мають міститися відомості: або ж про наявність такої шкоди у встановленому розмірі, або ж про відсутність такої (що також має бути зазначено органом досудового розслідування в обвинувальному акті).

Відтак, судом першої інстанції не було порушено вимог кримінального процесуального закону, коли зазначалося в оскаржуваній ухвалі про дану обставину.

Відносно доводів прокурора в апеляційній скарзі про необґрунтованість зазначення суду першої інстанції в своїй ухвалі як на одну з підстав повернення обвинувального акту стосовно ОСОБА_8 , що останній є обвинуваченим по даному кримінальному провадженні, а не підозрюваним, як він зазначений в обвинувальному акті, оскільки, на думку прокурора, - на дату передачі до суду обвинувального акту ОСОБА_8 мав процесуальний статус підозрюваного, а статус обвинуваченого він набув лише після передачі обвинувального акту до суду, а тому - суд на власний розсуд здійснив вільне тлумачення норм кримінального процесуального закону, а саме ч. 2 ст. 42 КПК України, - колегія суддів зауважує наступне.

За диспозицією ст. 291 КПК України, зокрема, ч. 2 її, обвинувальний акт має містити такі відомості, як анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, тощо).

Відтак, кримінальний процесуальний закон вимагає від органу досудового розслідування зазначення в обвинувальному акті анкетних відомостей кожної особи, яка є саме обвинуваченим по даному кримінальному провадженні, а не підозрюваним, - тобто вже має конкретно визначений процесуальний статус учасника судового провадження, у відповідності до ст. 291 КПК України.

Тому, є цілком обґрунтованим зазначення суду першої інстанції про необхідність, щоб обвинувальний акт, у відповідності до ст. 291 КПК України, містив саме анкетні відомості обвинуваченого (у даному випадку ОСОБА_8 ), а не його ж як підозрюваного, оскільки того вимагає кримінальний процесуальний закон України.

Тож, колегія суддів не погоджується, із посиланням прокурора в апеляційній скарзі, що суд першої допустив вільне тлумачення норм кримінального процесуального закону.

Крім того, прокурор посилається при цьому на норми ст. 42 КПК України, які відносяться до норм загальних положень Кримінального процесуального кодексу України, тоді як ст. 291 ст. КПК України відноситься до норм кримінального процесуального закону, які є спеціальними.

У даному випадку, на даній стадії кримінального провадження, мають застосуватися норми закону, які регулюють спеціальний порядок регулювання правових відносин, - положення ст. 291 КПК України.

Тож, суд першої інстанції правильно вказав в оскаржуваній ухвалі, що при передачі обвинувального акту до суду, відповідно до ст. 291 КПК України, орган досудового розслідування, прокурор має зазначати в обвинувальному акті відомості щодо обвинуваченого, а не підозрюваного.

Крім означеного і наведеного, колегія суддів зауважує на наступне, що є суттєвим по даному кримінальному провадженні.

Як убачається безпосередньо зі змісту обвинувального акту - в обвинувальному акті по даному кримінальному провадженні орган досудового розслідування (слідчий за погодженням прокурора), фактично, викладає фактичні обставини справи та формулює обвинувачення стосовно не тільки ОСОБА_8 , щодо якого провадилося досудове розслідування у визначеному Кримінальним процесуальним кодексом України порядку, а й ряду інших осіб, що їх зазначено в обвинувальному акті. І ці обставини наведено за текстом ухвали апеляційного суду вище.

Формулювання обвинувачення стосовно ОСОБА_8 містить відомості щодо ще чотирьох сторонніх осіб, із зазначенням повного прізвища, ім`я, по батькові, дати їх народження, місця проживання цих осіб, - тобто анкетних відомостей осіб, які, за обвинувальним актом, - на території домоволодіння ОСОБА_8 , за пропозицією останнього, виготовляли наркотичний засіб опій екстракційний, вживали його неодноразово разом із обвинуваченим ОСОБА_8 шляхом ін`єкцій (аркуш провадження 1-3 обвинувальний акт).

Разом із означеним, обвинувальний акт складено та скеровано до суду першої інстанції стосовно тільки ОСОБА_8 , тоді як всі інші зазначені в обвинувальному акті особи не визначені у своєму процесуальному статусі.

У разі, якщо досудовим розслідуванням встановлено їх участь у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_8 , - обвинувальний акт має містити відповідні анкетні відомості інших обвинувачених та відповідне формулювання обвинувачення щодо кожного з них, у разі, якщо кримінальне провадження щодо цих осіб провадиться окремо, - це має бути зазначене органом досудового розслідування в обвинувальному акті щодо ОСОБА_8 , а також це має бути зазначене у разі, якщо по кримінальному провадженні щодо таких осіб, вказаних в обвинувальному акті стосовно ОСОБА_8 , вже ухвалено вирок суду або прийнято інше судове рішення, відповідно до законодавства України.

В іншому випадку, без обумовлених законодавством виняткових на те випадків і підстав, зазначення в обвинувальному акті таких осіб, крім обвинуваченого, є порушенням прав людини, передбачених Конституцією України.

Крім зазначеного, колегія суддів не надаючи оцінки кваліфікації інкримінованого кримінального правопорушення, звертає увагу на наступне, що також є істотним порушенням кримінального процесуального закону, допущеним органом досудового розслідування.

Слід звернути увагу, на те, що за змістом обвинувального акту убачається, що органом досудового розслідування, фактично, пред`явлено обвинувачення не тільки одній особі ОСОБА_8 , про що вже йшлося, а й, фактично, - пред`явлено обвинувачення ряду інших осіб, що їх зазначено в обвинувальному акті, - і більш того, як також убачається із даного обвинувального акту, органом досудового розслідування описано формулювання обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 317 КК України, проте таким чином, що, фактично, за описанням, сформульовано обвинувачення ОСОБА_8 та інших зазначених осіб за ознаками й інших, крім ч. 1 ст. 317 КК України, кримінальних правопорушень у сфері незаконного обігу наркотичних засобів.

Вказане є неприпустимим, є грубим порушенням кримінального процесуального закону України.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно вказав у своїй ухвалі, що обвинувальний акт має недоліки, в зв`язку з чим підлягає поверненню прокурору для усунення цих встановлених недоліків, тому підстави для скасування ухвали суду і задоволення апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419, 424 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 14 квітня 2015 року, якою обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0000015 стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 317 КК України, повернуто прокурору Новомиргородського району Кіровоградської області ОСОБА_7 для усунення недоліків у зв`язку із невідповідністю вимогам Кримінального процесуального кодексу, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Кіровоградської області набирає законної сили негайно після її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: /підписи/
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .
Відповідає оригіналу:
Суддя апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2