Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

суддів ОСОБА_14., ОСОБА_15., ОСОБА_16
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 27 жовтня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 19 лютого 2015 року щодо зазначеної особи,

у с т а н о в и в:

Як убачається з матеріалів провадження за скаргою, за зазначеним вироком, залишеним без змін апеляційним судом,

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця с. Вильнепершого Близьнюківського району Харківської області, мешканця АДРЕСА_1

засуджено за ч. 1 ст. 119 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки і на підставі Закону України «Про амністію у 2014 року» звільнено від відбування зазначеного покарання.

Цивільний позов в частині стягнення матеріальної шкоди задоволено, стягнуто з ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_6 37289 грн, в частині стягнення моральної шкоди задоволено частково та стягнуто на користь потерпілої 100 000 грн.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 12 травня 2013 року приблизно о 18.15 год., перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння біля домоволодіння по АДРЕСА_2, в ході сварки, яка виникла між ОСОБА_7 та ОСОБА_8, знаходячись за спиною останнього, не передбачаючи можливості настання негативних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, узяв його обома руками під пахви та із силою відштовхнув від себе, від чого ОСОБА_8 із положення стоячи впав і вдарився потиличною частиною голови об асфальтне покриття. Внаслідок указаних дій ОСОБА_5 потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент їх заподіяння, які спричинили смерть ОСОБА_8 Тобто ОСОБА_5 скоїв вбивство останнього з необережності.

У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотне порушення кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, порушує питання про скасування судових рішень та закриття кримінального провадження у зв'язку з відсутністю в діях його підзахисного складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України. Своє прохання обґрунтовує тим, що судове слідство було проведено неповно, судові рішення ухвалено незаконно, без урахування всіх обставин провадження, а висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого засудженому кримінального правопорушення не ґрунтується на досліджених під час судового розгляду доказах.

Розглянувши доводи, наведені в касаційній скарзі, та перевіривши надані до скарги судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

У касаційній скарзі захисник оспорює правильність установлення судом фактичних обставин кримінального правопорушення. Проте відповідно до вимог ст. 438 КПК України ці обставини перегляду в касаційному порядку не підлягають. Суд касаційної інстанції також не перевіряє вироків та ухвал щодо неповноти судового розгляду. Тому при розгляді доводів, наведених у скарзі, колегія виходить із фактичних обставин кримінального провадження, встановлених судом першої інстанції.

Висновки про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 119 КК України суд зробив на підставі показань свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 щодо механізму утворення тілесного ушкодження у ОСОБА_8, що спричинило смерть потерпілого, а також даних, які містяться у висновках експертів від 13 травня 2013 року № 523 та від 25 жовтня 2013 року № 34, досліджених та оцінених із дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Сукупність цих доказів дали суду обґрунтовані підстави визнати, що саме ОСОБА_5 вчинив вищевказаний злочин.

Усі доводи сторони захисту на обґрунтування скасування вироку місцевого суду і закриття кримінального провадження, ретельно перевірив апеляційний суд, і для їх спростування у своїй ухвалі навів відповідні аргументи з дотриманням вимог ст. 419 КПК України.

Даних, які би свідчили, що у справі щодо ОСОБА_5 було допущено неправильне застосування кримінального закону чи істотне порушення кримінального процесуального, що перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, не встановлено.

Отже, переконливих доводів для скасування вироку місцевого суду та ухвали апеляційного і закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_5 з касаційної скарги не убачається.

Таким чином, оскільки зі скарги та наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, у відкритті касаційного провадження належить відмовити згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника на вирок Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 27 жовтня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 19 лютого 2015 року щодо ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_14ОСОБА_15 ОСОБА_16