У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.03.2026 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

учасників судового процесу: прокурора Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні №11-кп/4806/59/26 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 січня 2026 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 січня 2026 року продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обраного відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,у кримінальному провадженні за №0000028 від 15.03.2024 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 332 КК України, але не більше ніж на 60 днів, а саме по 18.03.2026 року включно.

Залишено без змін визначений раніше розмір застави, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 листопада 2025 року.

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу відмовлено.

Продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обраного відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,у кримінальному провадженні за №0000028 від 15.03.2024 за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 332 КК України, але не більше ніж на 60 днів, а саме по 18.03.2026 року включно.

Залишено без змін визначений раніше розмір застави, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 листопада 2025 року.

Продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обраного відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,у кримінальному провадженні за №0000028 від 15.03.2024 за обвинуваченням ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 332 КК України, але не більше ніж на 60 днів, а саме по 18.03.2026 року включно.

Залишено без змін визначений раніше розмір застави, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 листопада 2025 року.

У задоволенні клопотання прокурора про продовження відносно обвинуваченої ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - відмовлено.

Застосовано до ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки с. Синевір, Міжгірського району, Закарпатської області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої в АДРЕСА_2 , громадянки України, неодруженої, у кримінальному провадженні за №0000028 від 15.03.2024 за обвинуваченням ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 332 КК України, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з застосуванням електронних заходів контролю, із забороною залишати своє житло за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покладено на обвинувачену ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 наступні обов`язки: прибувати до суду за кожним викликом, вимогою та визначеною ним періодичністю; не відлучатися за межі м. Ужгород Закарпатської області без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи (у випадку наявності такої); здати на зберігання до ГУ ДМС у Закарпатській області свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; утримуватись від спілкування з обвинуваченими та свідками у даному кримінальному провадженні щодо обставин вказаних кримінальних правопорушень.

Роз`яснено ОСОБА_11 ,що відповідно до частини 5 статті 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю. В разі невиконання вищевказаних зобов`язань може бути застосований більш жорстокий запобіжний захід.

Строк дії ухвали не може перевищувати двох місяців, а саме до 18.03.2026 року включно.

Продовжено строк дії обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, покладених ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 листопада 2025 року відносно ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 332 КК України, у кримінальному провадженні за №0000028 від 15.03.2024 року строком до двох місяців тобто до 18.03.2026 року, а саме: прибувати до слідчого, прокурора або суду на їх першу вимогу; не відлучаться із населеного пункту в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, роботи та навчання; здати на зберігання до ГУ ДМС у Закарпатській області свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; утриматись від спілкування з свідками у вказаному кримінальному провадженні.

Роз`яснено ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що у разі невиконання вищезазначених обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення.

З матеріалів контрольного провадження вбачається, що у провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває кримінальне провадження відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000028 від 15.03.2024 про обвинувачення ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 332 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 332 КК України, ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 332 КК України, за фактом створення злочинної організації, керівництва такою, участі у злочинній організації та незаконного переправлення осіб через державний кордон України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, із попередньо визначеним розміром застави. Зауважив про наявність ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від органу досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків, експерта у кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється обвинувачений.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 клопотав про зміну запобіжного заходу та просив у разі не застосування судом до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу як тримання під вартою, просив визначити заставу в розмірах що передбачені п. 3 ч.5 ст. 182 КПК України.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції врахував серйозність висунутого обвинувачення, а також те, що з часу обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та з часу його застосування, обставини у кримінальному провадженні не змінилися, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися, обрання більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти наявним ризикам, та те, що клопотання заявлене у межах строку дії запобіжного заходу, виправдовують подальше застосування обраного запобіжного заходу.

Щодо клопотання захисника про зміну запобіжного заходу, обраного стосовно ОСОБА_6 та доводи в його обґрунтування, суд першої інстанції зазначив, що їх не можна визнати такими, що ставлять під сумнів вище наведені висновки суду, а відтак, вважав за необхідне у вказаному клопотанні відмовити.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 зазначає, що оскаржувана ухвала суду є незаконною, необґрунтованою, прийнята без урахування всіх фактичних обставин справи, а зібрані по справі та досліджені в ході судового розгляду справи докази не є достатніми для продовження відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу, суд першої інстанції прийняв до уваги тільки одні докази сторони обвинувачення, а натомість відкинув наведені інші докази сторони захисту. Вважає, що за наданими копіями матеріалів, якими слідчий та прокурор обґрунтовують доводи клопотання про продовження відносно підзахисного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відсутні достатні докази, які свідчать про наявність обставин, передбачених п.п. 1, 2, 3 ч.1 ст. 194 КПК України. Звертає увагу на те, що клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу відносно підзахисного було подане прокурором 19.01.2026 безпосередньо під час підготовчого судового засідання, однак строк дії попередньої ухвали про продовження строку дії запобіжного заходу дійсний до 22.01.2026. Стверджує, що суддею необґрунтовано продовжено зазначений запобіжний захід, а також встановлено непомірний розмір застави. Зазначає, що суддя не вмотивував своє рішення в цій частині, в порушення вимог ст.182 та ч.3 ст.183 КПК України. Крім того зазначає, що майновий стан ОСОБА_6 не співмірний із визначеною судом заставою у розмірі 9992400,00 грн. Вважає, що суд дійшов помилкового висновку щодо достатності доказів та обставин, на які посилається прокурор в обґрунтування наявності ризиків. Зазначає, що суддею не взято до уваги те, що обвинувачений раніше не судимий, по місцю постійного проживання та по місцю роботи характеризується позитивно, має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 , окрім того, він одружений, має на утриманні одна малолітня донька, 2016 року народження та один неповнолітній син, 2009 року народження.

Просить суд Ухвалу суду від 27 листопада 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 та застосувати щодо нього більш м`який запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою та ізоляцією від суспільства (нічний домашній арешт, особисте зобов`язання). У разі не застосування судом щодо ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, то просить суд визначити заставу, достатню для забезпечення виконання ним покладених на нього обов`язків, передбачених КПК України в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Висновок судді з приводу наявності підстав для задоволення клопотання прокурора в частині продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_8 ніким з учасників судового провадження не оскаржується, а тому законність ухвали в цій частині, в силу положень ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не перевіряється.

До початку судового засідання від захисника-адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 надійшла заява про проведення розгляду даної апеляційної скарги без його участі.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 ст. 422-1 КПК України, не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про розгляд справи за відсутності обвинуваченого, апеляційний суд бере до уваги, що в апеляційній скарзі не порушується питання про погіршення його становища і від нього не надходили клопотання про бажання брати участь у розгляді апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали контрольного провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення, апеляційний суд бере до уваги приписи таких нормативно-правових актів.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

У відповідності до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів вважає належним чином вмотивованим, викладені у судовому рішенні висновки такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з матеріалами та обставинами кримінального провадження.

Суд апеляційної інстанції під час розгляду апеляційної скарги відповідно до вимог ст. 422-1 КПК України не здійснює перевірку правильності пред`явленої підозри та не перевіряє докази, що підтверджують або спростовують винуватість особи.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , обґрунтовано взяв до уваги тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винуватим (позбавлення волі), що один із злочинів у відповідності до ст.12 КК України відносяться до особливо тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, а також відсутність обставин, які би перешкоджали триманню обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

Також колегія суддів погоджується із висновком суду про недоведеність прокурором ризику вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_6 , оскільки обставини, на які прокурор посилається в обґрунтування цього ризику, не знайшли свого підтвердження під час розгляду клопотання як у суді першої так і апеляційної інстанцій.

Наведені вище обставини, на переконання апеляційного суду, свідчать і про обґрунтованість висновків суду першої інстанції про те, що інші, більш м`які, запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, будуть недостатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 під час судового провадження та запобігання вищевказаних ризиків, які продовжують існувати, при цьому стороною захисту, в свою чергу, не спростована наявність таких. Апеляційний суд звертає увагу на те, що стороною захисту не надано жодних доказів, зокрема й даних про особу обвинуваченого, які би давали обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 перебуваючи на волі, не ухилятиметься від суду, не впливатиме на свідків, не перешкоджатиме кримінальному провадженню іншим чином, і що до нього може бути застосовано більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що судом першої інстанції правильно враховано те, що застосований щодо ОСОБА_6 запобіжний захід з врахуванням його тривалості та у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку й кореспондується з характером суспільного інтересу, у зв`язку з чим, з огляду на сукупність викладених обставин щодо тривалості перебування обвинуваченого під вартою, даних про особу обвинуваченого, у силу характеру інкримінованих йому діянь та одночасної потреби у проведенні судом дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінального провадження, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, з чим погоджується й колегія суддів, вважаючи, що інші, більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не будуть достатніми для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та дієвості кримінального провадження.

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що за наданими копіями матеріалів, якими слідчий та прокурор обґрунтовують доводи клопотання про продовження відносно підзахисного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відсутні достатні докази, які свідчать про наявність обставин, передбачених п.п. 1, 2, 3 ч.1 ст. 194 КПК України, колегія суддів уважає необґрунтованими і такими, що не знаходять свого підтвердження та спростовуються наведеним вище.

Апеляційний суд бере до уваги аргументи, які наведені в апеляційній скарзі захисника, проте в даному конкретному випадку, колегія суддів приходить до переконання, що ці аргументи не переважують вимог суспільного інтересу, який полягає у встановленні істини у кримінальному провадженні, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання процесуальних рішень по кримінальному провадженню.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів уважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченогоОСОБА_6 під вартою.

Також колегія суддів бере до уваги і те, що доказів, які б підтверджували факт наявності в обвинуваченого ОСОБА_6 таких захворювань, що виключають тримання його під вартою, в ході апеляційного розгляду не встановлено й таких стороною захисту не надано, у зв`язку з чим, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що стан здоров`я обвинуваченого не перешкоджає утриманню його під вартою.

Апеляційний суд звертає увагу, що наявність постійного місця проживання, за яким обвинувачений ОСОБА_6 проживає, маючого на утриманні малолітню доньку та неповнолітнього сина, тобто має міцні соціальні зв`язки, жодним чином не стали стримуючими факторами для останнього, з огляду на повідомлену йому підозру у вказаному кримінальному провадженні.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів ураховує посилання захисника на обставини, вказані у апеляційній скарзі, але вважає їх такими, що не виключають обґрунтованої підозри та наявності встановлених судом ризиків, а тому не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою, в тому числі і застосування запобіжного заходу у виглядінічного домашнього арешту або визначення розміру застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Також, з матеріалів контрольного провадження вбачається, що дане кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, судове провадження щодо обвинуваченого триває, у зв`язку з чим колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора та продовжив обвинуваченому ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на період судового розгляду справи, але не більше ніж 60 днів.

Враховуючи характер кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 , а також їх високий ступінь суспільної небезпеки, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про необхідність збереження обвинуваченому ОСОБА_6 раніше визначеного розміру застави, як альтернативи застосованому йому запобіжному заходу у виді тримання під вартою.

Такий розмір застави, на думку колегії суддів, є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів у даному кримінальному провадженні, не порушує права обвинуваченого та підстав вважати його завідомо непомірним для нього, колегія суддів не вбачає.

При цьому колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Тому, на переконання апеляційного суду, визначений апеляційним судом обвинуваченому ОСОБА_6 розмір застави є необхідним і достатнім у разі його внесення для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги про визначення останньому застави в меншому розмірі визнаються неспроможними.

Отже, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення клопотання сторони обвинувачення.

Таким чином, зважаючи на встановлені судом першої інстанції та апеляційним судом обставини, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують наявність ступеня ймовірності того, що обвинувачений ОСОБА_6 може вдатися до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду та створять загрозу суспільству та, як наслідок, не спростовують висновки місцевого суду про неможливість запобігти ризикам, передбаченим п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, у разі незастосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга, доводи якої не впливають на висновки суду першої інстанції, задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 січня 2026 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою до 18 березня 2026 року включно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді