Справа № 127/5259/26
Провадження №11-сс/801/179/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

Судді-доповідача: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора

у режимі відеоконференції ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного

у режимі відеоконференції ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 18.02.2026, якою задоволено клопотання слідчого та підозрюваному

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пилипи Могилів-Подільського району Вінницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України,

обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000047 від 05.01.2026 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 382, ч. 5 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 18.02.2026 підозрюваному ОСОБА_8 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб у кримінальному провадженні № 0000047 від 05.01.2026 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 382, ч. 5 ст. 407 КК України.

Своє рішення слідчий суддя мотивує тим, що наведені слідчим у клопотанні факти знайшли своє підтвердження у зібраних доказах. Сукупність цих даних свідчить про обґрунтованість підозри та існування ризиків, передбачених законом. За таких обставин застосування більш м`якого запобіжного заходу не відповідало б тяжкості інкримінованим кримінальним правопорушенням та суперечило б завданню кримінального провадження щодо забезпечення дієвості процесу.

Так, не погодившись із даною ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області віл 18.02.2026 захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , подала апеляційну скаргу, у якій просила скасувати ухвалу слідчого судді першої інстанції та постановити нову, якою до підозрюваного обрати менш суворий запобіжний захід, аніж тримання під вартою.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, постановленою з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу судом першої інстанції належним чином не перевірено доводи сторони захисту та не встановлено наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

При цьому, як зазначає захисник, тримання під вартою може бути виправдано лише за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. Захисник ОСОБА_7 посилається на практику ЄСПЛ, зокрема на рішення у справах «Харченко проти України», «Єлоєв проти України», де наголошено, що тримання під вартою виключно з підстав тяжкості обвинувачення є порушенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, захисник звертає увагу, що, відповідно до практики ЄСПЛ у справах «Тодоров проти України», «Клішин проти України», «Бєляєвський проти росії», ризики, які виправдовують обмеження свободи особи, повинні мати не абстрактний, а конкретний характер та підтверджуватися відповідними доказами.

Разом з тим у апеляційній скарзі зазначається, що відповідно до ст. 132 КПК України обов`язок доведення існування обставин, передбачених ст. 177-178 КПК України, покладається на слідчого і прокурора, а поняття «обґрунтованої підозри», як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», означає наявність фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа могла вчинити правопорушення.

Водночас, як стверджує сторона захисту, у даному кримінальному провадженні ризики, передбачені п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, відсутні, а саме: імовірність переховування відсутня, оскільки підозрюваний брав участь у всіх процесуальних діях; імовірність знищення чи приховування доказів відсутня, оскільки всі докази вже зібрані та перебувають у органу досудового розслідування; імовірність незаконного впливу на свідків є неможливою; імовірність перешкоджання слідству іншим чином не доведена, а наведені стороною обвинувачення обставини мають абстрактний характер.

Окремо захисник зазначає, що підозрюваний визнав вину у повному обсязі та щиро кається, що, на переконання сторони захисту, свідчить про відсутність наміру ухилятися від правосуддя.

Також у апеляційній скарзі наголошується, що відповідно до ст. 178 КПК України обставинами, які характеризують особу підозрюваного, є те, що ОСОБА_8 на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий, а також має намір повернутися до військової частини для подальшого проходження служби.

З огляду на викладене, на думку апелянта, жодного доказу, що підтверджує наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, стороною обвинувачення не наведено, а тому, відповідно до ст. 194 КПК України, у разі недоведеності таких обставин слідчий суддя зобов`язаний відмовити у задоволенні клопотання або застосувати більш м`який запобіжний захід.

У зв`язку з цим захисник просить скасувати ухвалу слідчого судді та застосувати щодо підозрюваного більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою

Колегія суддів, вислухавши думку захисника ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_8 , які просили апеляційну скаргу задовільнити, скасувати ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області віл 18.02.2026, позицію прокурора, який заперечував щодо задоволення вказаної апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, прийшла до висновку, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 , слід залишити без задоволення, із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Указаним вимогам ухвала слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 18.02.2026 відповідає.

Оскільки кожна кримінальна справа має унікальні фактичні обставини, суд не має права діяти за шаблоном чи формально, а зобов`язаний ухвалювати рішення, які є персоніфікованими, із врахуванням індивідуальних особливостей справи, конкретного пдозрюваного та специфіки доводів сторін у межах відповідного провадження.

Судом апеляційної інстанції з матеріалів судової справи було встановлено, що 08.07.2023 наказом командира військової частини НОМЕР_1 №191 (по стройовій частині) молодшого сержанта ОСОБА_8 , обліковано як тимчасово прикомандированого до військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до ст. ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», останній вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу під час мобілізації, на особливий період, є день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Згідно з вимог п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

17.03.2014 ОСОБА_9 Президента України №303/2014 «Про часткову мобілізацію» на території України оголошено часткову мобілізацію та після його затвердження 17.03.2014 Верховною Радою України цей Указ набрав чинності, у зв`язку з чим в Україні відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» розпочався особливий період.

У зв`язку з військовою агресією РФ проти України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, згідно з п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Законом України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб, який у подальшому продовжувався та триває до теперішнього часу.

ОСОБА_8 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 49, 127-128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, окрім іншого, зобов`язаний свято та непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно й чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, удосконалювати свою виучку та майстерність, знати та виконувати свої обов`язки й додержуватись вимог статутів Збройних Сил України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять не лише про нього, а й про Збройні Сили України в цілому, точно та вчасно виконувати покладені на нього обов`язки та поставлені йому завдання, додержуватись військової дисципліни, не допускати негідних учинків, виконувати розпорядок дня військової частини, точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників), а також у разі потреби відлучитись питати дозволу у командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття.

Згідно з ст. ст. 3-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, окрім іншого, військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватись Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Водночас, у порушення зазначених вище норм законодавства України військовослужбовець військової служби, військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Солдат ОСОБА_8 , 21.07.2025, діючи з прямим умислом, із особистих мотивів та з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, без поважних причин, в умовах воєнного стану самовільно залишив розташування базового табору військової частини НОМЕР_1 , що у АДРЕСА_2 , та проводив час на власний розсуд, не пов?язуючи його з виконанням обов?язків військової служби до 05.09.2025, коли був виявлений співробітниками поліції у м. Вінниці, чим вчинення злочину останнього припинено.

Будучи підозрюваним у кримінальному провадженні №0003748 від 19.08.2025 солдат ОСОБА_8 повідомив, що бажає продовжити проходження військової служби у військовій часині НОМЕР_1 , на що отримав згоду від командира зазначеної частини. Враховуючи вище наведене 06.11.2025 Тростянецьким районним судом Вінницької області постановлено ухвалу (справа №147/1776/25), якою ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, на підставі ч. 5 ст. 401 КК України звільнено та зобов`язано останнього невідкладно, але не пізніше 72 годин після набрання ухвалою суду законної сили прибути до військової частини НОМЕР_1 для продовження проходження військової служби.

Всупереч вимогам ухвали Тростянецького районного суду Вінницької області, яка набрала законної сили 14.11.2025, 17.11.2025 у невстановлений досудовим розслідуванням час, перебуваючи у не встановленому в ході досудового розслідування місці, солдат ОСОБА_8 , діючи з прямим умислом, із особистих мотивів та з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, повторно, без поважних причин, в умовах воєнного стану, до розташування військової частини НОМЕР_1 не прибув, таким чином не з`явившись до місця несення служби без поважних причин та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби до 03.02.2026, коли був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За час відсутності у військовій частині НОМЕР_1 солдат ОСОБА_8 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами указаної військової частини правоохоронні органи або органи військового управління про свою належність до військової служби не повідомляв та проводив час на власний розсуд.

Крім того, солдат ОСОБА_8 будучи ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 06.11.2025 (справа №147/1776/25), яка набрала законної сили 14.11.2025 року, звільненим від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407, на підставі ч. 1 ст. 401 КК України та якою, останнього зобов`язано невідкладно, але не пізніше 72 годин після набрання ухвалою суду законної сили прибути до військової частини НОМЕР_1 для продовження проходження військової служби, діючи умисно, достовірно знаючи про наявність вказаної ухвали суду та будучи ознайомленим з нею, з метою невиконання ухвали суду щодо прибуття до військової частини НОМЕР_1 , маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, 17.11.2025 у невстановлений досудовим розслідуванням час, перебуваючи у не встановленому в ході досудового розслідування місці, солдат ОСОБА_8 , без поважних причин до розташування військової частини НОМЕР_1 не прибув, таким чином не з`явившись до місця несення служби та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

17.02.2026 ОСОБА_8 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 1 ст. 382 КК України.

Таким чином, ОСОБА_8 підозрюється у нез`явленні вчасно на службу військовослужбовцем (крім строкової служби), без поважних причин тривалістю понад три доби, в умовах воєнного стану та умисному невиконанні ухвали суду, що набрала законної сили, тобто в учиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 1 ст. 382 КК України.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд апеляційної інстанції бере до уваги практику Європейського суду з прав людини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Також, колегія судів зазначає, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування (рішенні у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984).

Підозра ОСОБА_8 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 1 ст. 382 КК України обґрунтовується наступними доказами:

?повідомленням про кримінальне правопорушення начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

?відповіддю на запит вч НОМЕР_1 ;

?копією Ухвали Тростянецького районного суду Вінницької області справа № 147/1776/25;

?іншими матеріалами кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується із рішенням суду першої інстанції, що наданих доказів достатньо для того, щоб прийти до висновку, що підозра щодо вчинення ОСОБА_8 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 1 ст. 382 КК України обґрунтована.

Апеляційний суд погоджується, що на даний час в органу досудового розслідування наявні підстави у застосуванні стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки встановлені ризики, визначені ст. 177 КПК України, які вказують на те, що застосування менш суворого запобіжного заходу не забезпечить його належну процесуальну поведінку та надасть можливість уникнути підозрюваному кримінальної відповідальності, шляхом переховування від органу досудового розслідування та суду.

Колегія суддів прийшла до висновку, що слідчий суддя Вінницького міського суду вірно обрав підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Суд також враховує, що у даному кримінальному провадженні наявні свідки, показання яких мають суттєве значення для встановлення фактичних обставин справи та прийняття законного рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність ризику незаконного впливу на свідків, потерпілих чи інших учасників кримінального провадження.

При цьому положення ст. 23 КПК України закріплюють принцип безпосередності дослідження доказів у суді, згідно з яким показання свідків повинні бути отримані судом у відкритому судовому засіданні.

Саме тому збереження їхньої процесуальної незалежності та вільного волевиявлення під час допиту є необхідною гарантією дотримання прав сторін та засад справедливого судового розгляду.

З огляду на процесуальний статус зазначених осіб та тяжкість інкримінованого підозрюваному злочину, суд вважає обґрунтованим існування ризику незаконного впливу на свідків, який має бути врахований при визначенні запобіжного заходу та умов його застосування.

Апеляційний суд також бере до уваги, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України самовільне залишення військової частини або місця служби в умовах воєнного стану, що відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

Санкція зазначеної статті передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років.

А також, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України умисне невиконання вироку, рішення суду, постанови суду, що набрало законної сили, або перешкоджання їх виконанню.

Санкція статті передбачає покарання у виді штрафу в розмірі від 500 до 1 000 неоподатковуваних мінімум доходів громадян або позбавлення волі на строк до 3 років.

Хоча відповідно до ст. 12 КК України зазначене кримінальне правопорушення відноситься до категорії нетяжких злочинів, сама його правова природа свідчить про свідоме ігнорування особою обов`язку виконувати судові рішення, що є обов`язковими до виконання на всій території України.

Іншими словами, вчинення такого кримінального правопорушення об`єктивно характеризує ставлення особи до вимог закону та рішень суду, оскільки свідчить про її небажання дотримуватися встановленого правового порядку та виконувати покладені на неї процесуальні чи інші юридичні обов`язки.

Більше того, сама по собі підозра у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, хоч і не відноситься до категорії тяжких, проте вказує на те, що особа, попри наявність судових рішень, які підлягають обов`язковому виконанню, не зробила для себе належних висновків із вимог закону та продовжує ставитися до них формально і зневажливо.

За таких обставин зазначене у сукупності з підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, обґрунтовано враховується судом при оцінці особи підозрюваного та його ставлення до виконання покладених на нього обов`язків, оскільки свідчить про ризик недотримання ним вимог закону та судових рішень у подальшому.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, наявний ризик того, що, усвідомлюючи суворість можливого покарання, підозрюваний може умисно ухилятися від органів досудового розслідування та суду.

Суворість санкції є одним із чинників, що обґрунтовує побоювання ухилення, і повинна оцінюватися судом у сукупності з іншими обставинами справи.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що слідчим суддею під час розгляду клопотання у повному обсязі досліджено обставини кримінального провадження, надано належну оцінку зібраним матеріалам та доводам сторін, а також перевірено наявність передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків. Ухвала містить детальний аналіз фактичних даних, що характеризують особу підозрюваного, тяжкість інкримінованого правопорушення, обставини його вчинення та стадію досудового розслідування.

Окремо колегія суддів бере до уваги, що підозрюваний є діючим військовослужбовцем Збройних сил України та підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, вчиненого в умовах воєнного стану. Враховуючи обставини тривалого самовільного залишення підозрюваним військової частини, уникнення виконання службових обов`язків та свідоме ухилення від контролю з боку командування, підозрюваний уже продемонстрував здатність приховувати своє місцезнаходження та уникати взаємодії з органами військового управління і правоохоронними органами. Така поведінка об`єктивно свідчить про наявність ризику вчинення дій, спрямованих на унеможливлення проведення слідчих дій, спотворення фактичних обставин або затягування кримінального провадження, що відповідає змісту ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, виконання ним процесуальних обов`язків та запобігти зазначеним ризикам.

З огляду на викладене, враховуючи тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, дані про особу підозрюваного, а також наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що обраний слідчим суддею запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є необхідним та обґрунтованим, а підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу не вбачається.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 18.02.2026, якою задоволено клопотання слідчого та підозрюваному ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000047 від 05.01.2026 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 382, ч. 5 ст. 407 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили з моменту оголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4