справа № 179/249/26
провадження № 1-кс/179/43/26
У Х В А Л А

про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

19 лютого 2026 року Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду сел. Магдалинівка клопотання слідчого відділення ВП № 1 Самарівського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 лютого 2026 року за №0000043, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Мала Шестерня Високопільського району Херсонської області, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, одружений, має на утриманні малолітнього сина, військовослужбовець військової служби за контрактом, який проходив службу на посаді стрільця мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», проживаючий без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, -

ВСТАНОВИВ:

19.02.2026 року слідчий відділення ВП № 1 Самарівського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням, яке погоджене прокурором Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

18.02.2026 о 15 годині 00 хвилин ОСОБА_5 , було затримано в с-щі. Магдалинівка, Самарівського району, Дніпропетровської області в порядку ст. 208 КПК України.

18.02.2026 ОСОБА_5 , повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, самовільне залишення військової частини без поважних причин військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.

Клопотання слідчого мотивовано тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що солдат ОСОБА_5 підозрюється у тому, що будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом і проходячи її на посаді стрільця мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 14 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, з метою тимчасового ухилення від військової служби, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, який перебував у відпустці за сімейними обставинами згідно відпускного квитка № 9813/кп/476 від 09.09.2025 року з 09.09.2025 року по 13.09.2025 року (дата прибуття 14.09.2025 року), з відпустки не повернувся, до місця служби у військову частину НОМЕР_1 в пункт постійної дислокації АДРЕСА_2 , тим самим самовільно, без відповідних дозволів командирів, начальників та без поважних причин, не з`явився вчасно на службу із відпустки, чим незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України, та убув до місця свого тимчасового проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням обов`язків з військової служби та продовжував ухилятися від військової служби до 18 лютого 2026 року, тобто до часу встановлення працівниками правоохоронного органу його місцезнаходження на території села Водяне Самарівського району Дніпропетровської області, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.

ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України - самовільне залишення військової частини без поважних причин військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.

У ході досудового розслідування ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню.

В ході досудового розслідування за вказаним кримінальним провадженням виникла необхідність у застосуванні запобіжного заходу відносно підозрюваного у вигляді тримання під вартою, оскільки є достатньо підстав вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 може здійснити дії, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме:

Ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Підозрюваний ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, за яке законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років. Усвідомлюючи невідворотність покарання, він може вдатися до активних дій для уникнення кримінальної відповідальності. Він не має офіційного джерела доходу, що дозволяє йому легко змінювати місце перебування без відома органів досудового розслідування.

Факт його самовільного залишення військової частини вже свідчить про схильність ухилятися від виконання обов`язків та ігнорувати законні вимоги.

Ризик незаконного впливу на свідків та інших учасників кримінального провадження (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України).

ОСОБА_5 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 разом з іншими військовослужбовцями, які можуть бути допитані як свідки у цьому кримінальному провадженні. Враховуючи, що зазначені особи перебували з ним у безпосередніх службових відносинах, підозрюваний може впливати на їхні показання шляхом особистих контактів, умовлянь або погроз, з метою спотворення фактичних обставин справи.

Додатково слід враховувати, що не всі свідки встановлені та допитані, що створює ризик їхнього подальшого незаконного впливу.

Умови воєнного стану посилюють небезпеку такого впливу, адже військовослужбовці, які залишають частину, можуть чинити психологічний тиск на тих, хто залишився служити.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження злочину, у якому він підозрюється (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України).

ОСОБА_5 був затриманий поліцією поза межами військової частини, що свідчить про відсутність у нього наміру повернутися на службу добровільно. його поведінка демонструє стійку схильність ухилятися від військової служби та невиконання наказів командування.

В умовах воєнного стану продовження чи повторення таких дій створює пряму загрозу обороноздатності держави, підриває військову дисципліну та може негативно вплинути на інших військовослужбовців.

Варто зауважити, що ризики не є наперед визначеною подією, а по суті представляють ймовірність отримання несприятливих для суду подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Частиною 2 статті 178 КПК України визначено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність у нього родини та утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо злочину, який спричинив загибель людини; щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України; щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

В судовому засіданні прокурор та слідчий підтримали клопотання з підстав, наведених у клопотанні, та просили його задовольнити.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_6 не заперечував проти клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного, факт обґрунтованості підозри не оспорював.

В судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_5 вказав, що вважає за правильне вирішення питання про тримання його під вартою вирішити на розсуд суду.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши доводи, якими обґрунтовується клопотання, а також документи надані стороною обвинувачення та захисту, які містяться у матеріалах справи, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 не здійснював заходів, спрямованих на повернення до розташування військової частини та на службу, тому застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання не забезпечить виконання останнім виконання покладених на нього обов`язків.

Враховуючи особистість ОСОБА_5 , а також те, що досудовим слідством не встановлено осіб, які б могли поручитися за виконання ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків, застосування до останнього запобіжного заходу у виді особистої поруки також не вбачається можливим та не забезпечить виконання покладених на нього обов`язків.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 являється військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. ст. 9, 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України.

У зв`язку з викладеним, застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є таким, що не забезпечить належного виконання ним службових обов`язків та суперечитиме інтересам військової служби, особливо з урахуванням перебування держави у стані збройної агресії.

Враховуючи сукупність викладених обставин, у разі незастосування запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_5 , існують ризики, що він може переховуватися від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, для запобігання вищевказаним ризикам, до підозрюваного доцільно застосовувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

При цьому, відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбаченні частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що СВ Відділення поліції № 1 Самарівського районного ВП Головного управління поліції в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні 18 лютого 2026 року за №0000043, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

У рамках зазначеного кримінального провадження ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Виключною метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Застосування таких заходів пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Під час вирішення питання про обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу слідчий суддя враховує, що в матеріалах клопотання є достатньо фактів та інформації для обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Оскільки кримінальне провадження перебуває на стадії досудового розслідування, слідчий суддя, вирішуючи питання щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, не встановлює наявність в його діях складу злочину та ступінь його вини, оцінюючи докази з точки зору їх достатності і допустимості, тобто не вирішує ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, а лише об`єктивно та розумно оцінює отримані докази за своїм внутрішнім переконанням та визначає, чи виправдовують вони в своїй сукупності проведення досудового розслідування та чи дозволяють встановити причетність особи до вчинення кримінального правопорушення, яка є вірогідною та достатньою для застосування до неї запобіжного заходу.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Феррарі Браво проти Італії», факти, що викликали підозру, не обов`язково повинні бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження, або навіть пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Згідно з правовою позицію, яка закріплена у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (рішення від 28.10.1994), факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу.

Отже, стороною обвинувачення доведене, що існує обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Проаналізувавши надані стороною обвинувачення докази на підтвердження обґрунтованості підозри, слідчий суддя прийшов до висновку, що у розумінні вимог ч. 1 ст. 194 КПК України стороною обвинувачення доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

В судовому засіданні прокурор та слідчий обґрунтовували ризики.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Частиною 8 ст. 176 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Слідчий суддя зважає на те, що у відповідності до п. 5 ч. 1 та ч. 8 ст. 176 КПК під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються у вчиненні передбаченого ст. 407 КК злочину, застосовується виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , є тяжкими злочином і передбачає покарання у виді позбавлення волі та, враховуючи встановлені ризики, обставини кримінального правопорушення, який вчинено проти порядку несення військової служби, слідчий суддя вважає, що застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не забезпечить можливості здійснення дієвого контролю за поведінкою підозрюваного та виконання ним процесуальних обов`язків.

Можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою передбачають вимоги 183 КПК України. Вік та стан здоров`я підозрюваного дозволяє застосувати до нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи вищезазначене слідчий суддя вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк тримання під вартою слід обраховувати з моменту затримання згідно протоколу затримання підозрюваного від з 18 лютого 2026 року.

На підставі вимог ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до частини 4 статті 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

Аналіз вищезазначеної норми свідчить проте, що визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави та її розміру у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченою ст. 407 КК України, є дискреційним повноваженням суду.

Приймаючи до уваги зазначене, враховуючи обставини кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_5 , враховуючи особу підозрюваного, те, що він, будучи військовослужбовцем, підозрюється у вчиненні умисного тяжкого злочину проти порядку несення служби під час воєнного стану, слід дійти висновку про неможливість запобігти ризикам, визначеним ст. 177 КПК України у разі звільнення підозрюваного під заставу.

Враховуючи, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, вчиненого в період дії воєнного стану, яке законодавцем віднесено до злочинів, що відповідно до положень ч. 4 ст. 183 КПК України надають слідчому судді, за конкретних обставин, які підтверджують ймовірність ризиків, не визначати заставу, яка надасть підозрюваному вчинити ті дії, які негативно впливатимуть на хід досудового розслідування, зокрема, вільно пересуватись по території України, змінити місце свого проживання та переховуватись від органів досудового розслідування та суду, що матиме наслідком затягування строків визначених для проведення слідчих дій, а тому слідчий суддя вважає, що на даний час визначення застави, як альтернативного запобіжного заходу, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Таким чином, із врахуванням вимог ст. 183 КПК України та враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, врахувавши особу обвинуваченого та враховуючи, що підозрюваний підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, тяжкість і суспільний інтерес інкримінованого злочину, суд в межах своїх дискреційних повноважень, не вважає за необхідне визначити ОСОБА_5 заставу, що в повній мірі узгоджується із вимогами ст. 183 КПК України.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 176-178, 193, 194, 196, 197, 205, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого відділення ВП № 1 Самарівського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 лютого 2026 року за №0000043, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань №4» обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк 60 діб, а саме з 18 лютого 2026 року до 18 квітня 2026 року 15 год 00 хв, без визначення розміру застави.

Ухвала про обрання запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Вручити копію цієї ухвали підозрюваному негайно після її оголошення.

Копію ухвали направити до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4».

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні.

Повний текст ухвали виготовлено та оголошено 23 лютого 2026 року о 15 годині 00 хвилин.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. А особою, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення. Подача апеляційної скарги на ухвалу не зупиняє її виконання.

Слідча суддя ОСОБА_1