490/5042/24 24.02.2026
н/п 1-кп/490/364/2026
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/5042/24
У Х В А Л А

24 лютого 2026 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

під час проведення судового засідання по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000054 від 03 лютого 2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27 ч.5 ст.191 КК України, ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27 ч.5 ст.191 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та їх захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Центрального районного суду м.Миколаєва знаходиться кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000054 від 03 лютого 2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27 ч.5 ст.191 КК України, ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27 ч.5 ст.191 КК України.

23 лютого 2026 року захисником обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокатом ОСОБА_7 подано до канцелярії Центрального районного суду м.Миколаєва клопотання про зміну ОСОБА_3 запобіжного заходу на особисте зобов`язання та повернення суми застави заставодавцям. В обґрунтування поданого клопотання сторона захисту зазначила, що на даний час відносно обвинуваченого ОСОБА_3 діє запобіжний захід у вигляді застави в сумі 793000 гривень, яка внесена заставодавцями: ОСОБА_8 - 396000 гривень; ОСОБА_9 - 396000 гривень; ОСОБА_10 - 1000 гривень. З часу постановлення судом ухвали від 10 липня 2025 року про зменшення суми застави обвинуваченому ОСОБА_3 , відбулися зміни у його статусі, що на обгрунтовану думку сторони захисту суттєво впливає на існування ризиків, зазначених у ч.1 ст.177 КПК України, які враховувались слідчим суддею при обранні запобіжного заходу, а також судом при зменшенні суми застави. Так, з 08 грудня 2025 року ОСОБА_3 перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 (наказ командира військової частини НОМЕР_2 №318 від 04 листопада 2025 року). Обвинувачений ОСОБА_3 , являючись військовослужбовцем ЗСУ, знаходиться під контролем командування вказаної військової частини та зобов`язаний неухильно підкорятись їх наказам, а тому, на думку сторони захисту, ОСОБА_3 обмежений у належному виконанні обов`язків обвинуваченого, передбачених ст.42 КПК України. Незважаючи на вказані обставини, ОСОБА_3 дотримується обов`язків обвинуваченого у даному кримінальному провадженні та продовжує демонструвати належну процесуальну поведінку, з`являтися до суду, не допускав жодної неявки, демонструє зацікавленість у якнайшвидшому розгляді справи, займає активну позицію у відстоюванні своїх інтересів у суді. Сторона захисту вважає, що з набуттям обвинуваченим ОСОБА_3 статусу військовослужбовця ЗСУ і постійне перебування його на військовій службі під повним контролем керівництва військової частини НОМЕР_1 , відпали ризики, передбачені п.п.2-5 ч.1 ст.177 КПК України, а ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, зменшився до такого ступеню, що може сприйматись лише, як можливий, а не ймовірний. На користь позиції сторони захисту щодо можливості зміни обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу на більш м`який ніж застава свідчить також і той факт, що сторона обвинувачення не подавала до суду клопотань про продовження покладених обов`язків, тобто погоджується з належною поведінкою обвинуваченого ОСОБА_3 та зникненням раніше встановлених ризиків. На користь відсутності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, на думку сторони захисту, свідчить також і те, що ОСОБА_3 має міцні соціальні зв`язки та усталений спосіб життя і активну громадську позицію, а на даний час проходить військову службу і приймає участь у здійсненні відсічі збройної агресії Російської Федерації.

Окрім того, з дати внесення заставодавцями грошових коштів за ОСОБА_3 пройшло два роки. У зв`язку із продовженням збройної агресії Російської Федерації та запровадженням на території України військового стану, суттєво змінився майновий стан громадян України. Погіршення економічного стану в країні, інфляція, суттєво вплинули і на майновий стан заставодавців. Із введенням воєнного стану в країні відсутня економічна стабільність, що робить фінансовий стан заставодавців досить складним. Потреба в грошових коштах для утримання себе та, фактично, фізичного виживання в умовах воєнного стану унеможливлює для ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 подальше перебування заставодавцями. Вказані заставодавці через захисників обвинуваченого ОСОБА_3 письмово звернулись до суду з проханням вирішення питання щодо зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 та повернення їм коштів, внесених у якості застави, оскільки потребують грошових коштів на утримання себе та своїх родин.

Наведене вище, на думку сторони захисту, свідчить, що застосування до ОСОБА_3 більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

З урахуванням викладеного, сторона захисту просила: 1) змінити обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у виді застави у розмірі 793000 (сімсот дев`яносто трьох тисяч) гривень на особисте зобов`язання; 2) повернути заставу ОСОБА_8 у сумі 396 000 гривень; 3) повернути заставу ОСОБА_9 у сумі 396 000 гривень; 4) повернути заставу ОСОБА_10 у сумі 1000 гривень.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник - адвокат ОСОБА_7 подане клопотання про зміну запобіжного заходу на особисте зобов`язання та повернення застави заставодавцям підтримали та просили задовольнити.

Обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вказане клопотання сторони захисту підтримали.

Прокурор проти задоволення клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_3 на особисте зобов`язання та повернення застави заставодацям заперечував та вважав його таким, що не підлягає задоволенню на даному етапі судового розгляду.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши клопотання захисників про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_3 з доданими до нього документами, суд приходить до наступного.

Так, ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 15 лютого 2024 року відносно ОСОБА_3 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з можливістю внесення застави у розмірі 650 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 1 964 950 гривень, та з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України. 16 лютого 2024 року, після внесення застави на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області, ОСОБА_3 було звільнено з-під варти.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 11 квітня 2024 року ОСОБА_3 продовжено строк дії обов`язків, покладених ухвалою слідчого судді при застосуванні запобіжного заходу, за виключенням обов`язку не відлучатися із міста Миколаєва без дозволу слідчого, прокурора або суду на строк до 01 травня 2024 року.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 30 квітня 2024 року ОСОБА_3 продовжено строк дії обов`язків, покладених ухвалою слідчого судді при застосуванні запобіжного заходу в межах строку досудового розслідування до 01 червня 2024 року.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 29 травня 2024 року ОСОБА_3 продовжено строк дії обов`язків, покладених ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 15 лютого 2024 року строком на два місяці, за виключенням обов`язку не відлучатися із Миколаївської та Одеської області (в тому числі, міста Миколаєва та міста Одеси) без дозволу слідчого, прокурора або суду.

У подальшому строк дії обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, обвинуваченому ОСОБА_3 неодноразово продовжувався, востаннє ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 05 березня 2025 року строком до 03 травня 2025 року включно.

Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 10 липня 2025 року запобіжний захід ОСОБА_3 у виді застави змінено в частині визначення суми застави, а саме зменшено її розмір до 793 000 (сімсот дев`яносто трьох тисяч) гривень.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч.1 ст.201 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Відповідно до ч.4 ст.202 КПК України, з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Згідно діючого кримінального процесуального кодексу України, підставою для зміни запобіжного заходу є зокрема наявність нових обставин, які не розглядалися суддею при застосуванні запобіжного заходу, зменшення встановлених ризиків, тощо.

За змістом клопотання, підставою для зміни застосованого до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді застави є, зокрема, на думку захисників обвинуваченого, закінчення терміну дії ухвали суду про продовження строку дії обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, наявність бездоганної процесуальної поведінки обвинуваченого та його призов на військову службу під час мобілізації.

Разом з тим, доводи сторони захисту не спростовують обґрунтованості, необхідності та виправданості застосування до нього запобіжного заходу у вигляді застави, оскільки не містять відомостей про обставини, які не були враховані під час вирішення питання про обрання та зміну такого.

Той факт, що обвинувачений ОСОБА_3 демонструє бездоганну процесуальну поведінку не вжив заходів із переховування від суду, а також не вчинив дій із тиску на свідків у цьому кримінальному провадженні свідчить лише про те, що застосований до нього запобіжний захід та визначена сума застави є такими, що достатньою мірою гарантують виконання покладених на нього процесуальних обов`язків та забезпечують його належну поведінку у кримінальному провадженні.

Доводи про закінчення строку дії обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, не впливають ані на чинність застосованого запобіжного заходу, ані на відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. У цьому випадку застава є забезпеченням належної процесуальної поведінки ОСОБА_3 та гарантує виконання процесуальних обов`язків, передбачених ст.42 КПК України.

ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення і застосований відносно нього запобіжний захід у виді застави в сумі 793 000 (сімсот дев`яносто три тисячі) гривень наразі є необхідною гарантією для забезпечення виконання ним своїх процесуальних обов`язків під ризиком втрати цих коштів.

Хоча ризик ухилення обвинуваченого ОСОБА_3 від правосуддя суд не оцінює як значний з огляду на проходження ним військової служби та належну процесуальну поведінку, втім він не є відсутнім. Слід зазначити, що явка за викликом до суду є обов`язком обвинуваченого відповідно до статті 42 КПК України і не залежить від наявності чи відсутності запобіжного заходу. В свою чергу, наявний запобіжний захід у виді застави і законодавча можливість її стягнення у випадку неявки без поважних причин стимулює обвинуваченого належним чином виконувати цей обов`язок.

Відповідно до ч.11 ст.182 КПК України застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу.

Враховуючи особу обвинуваченого, стадію судового розгляду, відсутність спростування наявності раніше підтверджених ризиків, суд приходить до висновку про недоцільність зміни раніше обраного запобіжного заходу у вигляді застави на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Крім того, слід зазначити, що ч.2 ст.182 КПК України передбачена можливість внесення застави як самим підозрюваним, обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

Згідно ч.7 ст.182 КПК України, у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу, підозрюваний, обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Із змісту наведених статей вбачається, що внесення застави є правом заставодавця, а не обов`язком.

Тобто, прийняття тією чи іншою особою (заставодавцем) такого рішення є добровільним. Приймаючи його, ці особи самостійно обирають джерело грошових коштів, які мають бути внесені у якості застави та усвідомлюють чи мають усвідомлювати, що ці кошти вносяться на увесь строк дії запобіжного заходу.

Враховуючи викладене, а також те, що на даний час судовий розгляд кримінального провадження не завершено, суд перебуває на стадії дослідження документів кримінального провадження, підстав для зміни запобіжного заходу ОСОБА_3 на особисте зобов`язання суд не вбачає, а тому у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 та повернення застави заставодавцям слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.182, 201, 372 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_11 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 на особисте зобов`язання та повернення застави заставодавцям - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1