Справа № 461/8046/25
Провадження № 1-кп/461/266/26
У Х В А Л А

Іменем України

09.03.2026 року. м. Львів

Галицький районний суд м.Львова

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

захисників: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні, в залі суду в м.Львові кримінальне провадження, внесене до Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000678 від 25.03.2025 року про обвинувачення ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 27- ч.5 ст. 190 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 190 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 190 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 190 КК України, -

в с т а н о в и в :

В провадженні Галицького районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000678 від 25.03.2025 року про обвинувачення ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 27- ч.5 ст. 190 КК України КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 190 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 190 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 190 КК України.

У судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження обвинуваченій ОСОБА_10 заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб, з визнеченням застави у розмірі 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 302 800,00 гривень.

Подане клопотання мотивує тим, що є достатні підстави стверджувати про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зокрема, те, що ОСОБА_10 може переховуватись від суду, слід зазначити, що санкція інкримінованого їй злочину передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, а тому у випадку визнання останньою винною у вчиненні злочину, їй загрожує реальний термін ув`язнення, а відтак з метою уникнення покарання вона може переховуватися від суду, в тому числі шляхом виїзду за межі України або на тимчасово окуповану територію.

Крім того, ОСОБА_10 може незаконно впливати на свідків, потерпілого та інших учасників у даному кримінальному провадженні шляхом їх переконання, з метою надання ними неправдивих показань, які б виправдовували її у вчиненні інкримінованого злочину, що підтверджується, зокрема, характером і способом вчинення кримінального правопорушення, що інкримінується обвинуваченій. Також узгоджувати з ними свої показання та створювати штучні докази непричетності до вчинення злочинів. Також, ОСОБА_10 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки зважаючи на те, що вона вчинила особливо тяжке кримінально-каране діяння щодо потерпілого, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, з ретельною підготовкою до вчинення такого правопорушення, наявні підстави вважати, що ОСОБА_10 може продовжити вчиняти аналогічні кримінальні правопорушення.

Обвинувачена ОСОБА_12 та її захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні проти задоволення клопотання прокурора заперечили. Сторона захисту зазначила, що ризики, передбачені ст. 177 КПК Укрїни, стороною обвинувачення не доведені. Також вказали, що на утриманні ОСОБА_10 перебувають батьки пенсійного віку. Просили суд, зменшити раніше визначений розмір застави, оскільки такий є непомірним для обвинуваченої, та обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту, оскільки такий повною мірою забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченої.

Інші захисники та обвинувачені підтримали позицію сторони захисту.

Заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши інші матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.2 ст.331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Норма ст.315 КПК України безпосередньо не вказує на право суду продовжувати дію запобіжного заходу, однак, відповідно до ч.ч.2, 3 ст.331 КПК України, вирішення питання судом щодо обрання запобіжного заходу відбувається у порядку , передбаченому главою 18 цього Кодексу. Відтак, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Таким чином, з аналізу наведених правових норм убачається, що суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження, яке включає в себе і підготовче провадження, не було завершене до спливу двомісячного строку.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення Кодексом передбачено види заходів забезпечення кримінального провадження, до яких належать запобіжні заходи, включаючи тримання під вартою (статті 131, 176, 1981, 183).

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України, суд при вирішенні питання щодо доцільності подальшого тримання під вартою обвинуваченого, повинен враховувати зокрема таке: чи не зменшився заявлений ризик або чи не з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; встановити наявність обставин, які перешкоджають завершенню провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

До заходів забезпечення кримінального провадження відповідно до частини другої статті 131 Кодексу, посеред іншого, належать запобіжні заходи, якими згідно ст.176 Кодексу є особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, тримання під вартою.

Суд, розглянувши доводи сторін кримінального провадження, продовжує строк тримання обвинуваченій ОСОБА_12 під вартою, при цьому виходить із наступного.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до загальних положень про запобіжні заходи, такі обираються виключно з метою забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого, зокрема, для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених ч.7 ст.42 та іншими нормами КПК України.

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 28.01.2026 року продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_10 з визначенням розміру застави в сумі 302 800 грн., строком до 28.03.2026 року.

Відповідно до ст.148 КПК України, запобіжні заходи вибираються до підозрюваного, обвинуваченого з метою запобігти спробам уникнути від дізнання, досудового слідства та суду, перешкодити встановленню істини в кримінальній справі, продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень.

Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із обвинувальним актом, ОСОБА_10 обвинувачується в шахрайстві, тобто заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайстві), вчиненого організованою групою, в умовах воєнного стану, що завдало шкоди потерпілому в особливо великому розмірі, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України..

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу, окрім обґрунтованої підозри, є також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високий ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. Водночас КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Положення ст.199 КПК України, передбачають, що при розгляді доцільності продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст.184 цього Кодексу, ураховуються обставини, які свідчать про те, що ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню розгляду справи до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Суд погоджується із позицією сторони обвинувачення, що ризики, які були встановлені на момент обрання запобіжного заходу, продовжують існувати і на момент розгляду даного клопотання.

Як неодноразово наголошував у своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини, ризики позапроцесуальної поведінки підозрюваного зі спливом часу втрачають свою інтенсивність (рішення ЄСПЛ «Нечай проти України»).

На думку суду продовження застосування до обвинуваченої за наведених обставин запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою становитиме для обвинуваченого надмірний тягар та непропорційне втручання у право на особисту свободу, а також матиме негативний вплив на членів його родини та певною мірою обмежуватиме і їх права, оскільки обвинувачений, перебуваючи під цілодобовим домашнім арештом, позбавлений можливості працювати та фінансово забезпечувати як себе, так і свою родину.

Враховуючи викладене, беручи до уваги тяжкість інкримінованого правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_12 , суворість можливого покарання, дані про особу обвинуваченої, наявність постійного місця проживання та реєстрації, з огляду на цілі та принципи кримінального провадження, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також, що за результатами судового розгляду стороною обвинувачення доведено наявність обґрунтованого обвинувачення та частково доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та не доведено обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання наведеним ризикам, зважаючи на позицію ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії» від 02.08.2001, відповідно до якої за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюється до позбавлення волі для цілей ст. 5 § 1 (с) Конвенції, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих підстав для застосування до обвинуваченої ОСОБА_12 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту окрім випадків пов`язаних з небезпекою для життя та здоров`я, внаслідок воєнного стану

Таким чином, беручи до уваги позицію сторони захисту, про необхідність зміни застосованого до ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою на цілодобовий домашній арешт, а також те, що обвинувачена має на утриманні батьків пенсійного віку, суд приходить до висновку про необхідність зміни запобіжного заходу та застосування до ОСОБА_12 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Керуючись ст.ст.181, 199, 331, 369, 371-372 КПК України, суд,

у х в а л и в :

Клопотання прокурора задоволити частково.

Застосувати запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту до обвинуваченої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , окрім випадків пов`язаних з небезпекою для життя та здоров`я, внаслідок воєнного стану, строком на два місяці.

Строк дії ухвали становить 60 діб, тобто до 09 травня 2026 року включно.

Покласти на обвинувачену ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні обов`язки:

1) прибувати до суду за першим викликом;

2) цілодобово не залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , окрім випадків пов`язаних з небезпекою для життя та здоров`я, внаслідок воєнного стану, без дозволу суду;

3) повідомляти суд зміну свого місця проживання;

4) здати на зберігання до Головного управління ДМС у Львівській області, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Січових Стрільців, 11 свій паспорт (паспорти) громадянина України для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченій ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що на підставі ч.5 ст.181 КПК України працівники органу Національної поліції, з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Строк дії ухвали становить два місяці, тобто до 09.05.2025 року включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченій, прокурору, та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_13 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду на протязі п`яти діб з дня її оголошення.

Повний текст ухвали виготовлений 09.03.2026 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1