ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1166/26 Справа № 243/5176/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року м. Кривий Ріг

10 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

прокурора ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривий Ріг в режимі відеоконференції матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 січня 2026 року, якою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, ОСОБА_8 до 13 березня 2026 року включно, без визначення розміру застави, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 січня 2026 року, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, ОСОБА_8 до 13 березня 2026 року включно, без визначення розміру застави. Мотивуючи вказане рішення, суд зазначив, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, за яке законом України про кримінальну відповідальність передбачене покарання до довічного позбавлення волі, з конфіскацією майна, а також, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, не зникли та не змінились під час розгляду клопотання, а саме, можливість впливу на свідків, солдатів ВСУ, які ще не допитані судом, з метою викривлення показів та завдати шкоди інтересам держави. Вік та стан здоров`я обвинуваченого дозволяють застосування до нього запобіжний захід у виді тримання під вартою.

На зазначену ухвалу суду обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій він просить ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 січня 2026 року скасувати та обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою. Наголошує, що у сторони обвинувачення відсутні будь-які докази підтвердження його вини. Вказує, що він не спричинив ніяких матеріальних збитків державі та не наніс шкоди суверенітету, територіальній цілісності та недоторканості, державній чи інформаційній безпеці України. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно продовжив йому запобіжний захід у виді тримання під вартою, ризики визначені ст. 177 КПК України стороною обвинувачення є недоведеними.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які підтримали доводи апеляційної скарги обвинуваченого та наполягали на її задоволенні, думку прокурора ОСОБА_9 , який заперечував проти доводів апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали справи в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 5 ст. 394 КПК України ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором.

Згідно вимог ст. 12 КПК України кожен, кого затримано через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення або інакше позбавлено свободи, повинен бути в найкоротший строк доставлений до слідчого судді для вирішення питання про законність та обґрунтованість його затримання, іншого позбавлення свободи та подальшого тримання. Таким чином, законність та обґрунтованість обмеження права на свободу та особисту недоторканність має бути перевірена судом у найкоротший строк.

Згідно з практикою Європейського Суду, зокрема рішенням у складі Великої палати у справі «Labita v.Italy» від 06.04.2000 р., тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

Як встановлено з наданих судом першої інстанції матеріалів, запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 продовжений під час судового провадження в суді першої інстанції до 13 березня 2026 року включно,без визначення розміру застави.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості та законності застосованого до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів враховує, що він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, за яке законом України про кримінальну відповідальність передбачене покарання до довічного позбавлення волі, з конфіскацією майна, а тому обвинувачений, усвідомлюючи відповідальність, яка йому загрожує у випадку доведеності його вини, може переховуватися від суду в тому числі покинути територію України.

Крім того, колегія суддів зазначає, що обвинувачений ОСОБА_8 може незаконно впливати на свідків оскільки свідки є військовослужбовці, які разом проходять військову службу в одній військовій частині, що фактично створює умови для здійснення впливу на безпосередніх свідків, з метою схиляння їх до зміни раніше наданих ними показань.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду I інстанції, що з огляду на те, що обвинувачений ОСОБА_8 , раніше судимий, військовослужбовець, який володіє значним обсягом інформації про структуру, особовий склад, пункти дислокації Військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, передача якої іноземній державі може завдати шкоди національним інтересам України, злочин скоєний в період військового стану, а отже обвинувачений може продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Колегія суддів зазначає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не буде гарантувати виконання ОСОБА_8 своїх процесуальних обов`язків.

Можливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою передбачають вимоги 183 КПК України. Вік та стан здоров`я обвинуваченого дозволяє застосувати до нього запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Тяжкість, характер та обставини інкримінованого злочину свідчить про вагомість заявлених ризиків, які дійсно на теперішній час не зменшились, і яким не здатні запобігти більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою.

Розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, колегія суддів зазначає, що наразі «достатніми» та «належними» підставами тримання обвинуваченого під вартою є не лише очікування суду, а дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує подальше утримання обвинуваченого під вартою.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про зміну йому запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою не є слушними, оскільки обмеження його права на свободу в даному випадку є виправданим та необхідним, через неможливість в жодний інший спосіб запобігти його втечі та забезпечити належне виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Крім того, колегія суддів зазначає, що доводи апелянта щодо обґрунтованості підозри та доведеності вини ОСОБА_8 не є предметом даного апеляційного розгляду, оскільки це є завданням наступних етапів кримінального провадження та вирішується судом під час розгляду справи по суті.

Європейським судом з прав людини визнано виправданим тривале тримання під вартою за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Таким чином, перевіривши ухвалу суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що підстави для її скасування відсутні, всі доводи апеляційної скарги обвинуваченого були предметом розгляду в суді І інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 січня 2026 року про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: