ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 621/2684/25 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/650/26 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.286-1 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілого - ОСОБА_7 ,

обвинуваченої - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні Зміївського відділу Чугуївської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_9 на вирок Зміївського районного суду Харківської області від 05 грудня 2025 року стосовно обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286-1 КК України у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 0000271 від 22.05.2025, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Зміївського районного суду Харківської області від 05 грудня 2025 року затверджено угоду про примирення, укладену 05 листопада 2025 року між обвинуваченою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженкою с. Бірки Нововодолазького району Харківської області, громадянкою України, з середньо-технічною освітою, не працюючою, зареєстрованою та проживаючою в АДРЕСА_1 , яка раніше судима не була та потерпілим ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000271 за обвинуваченням ОСОБА_8 у кримінальному правопорушенні, передбаченому частиною 1 статті 286-1 КК України.

Визнано ОСОБА_8 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286-1 КК України та, із застосуванням частини 1 статті 69 КК України, призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) грн 00 коп., без позбавлення права керування транспортними засобами.

Згідно вироку 21 травня 2025 року близько 22:30 години, ОСОБА_8 , будучи в стані алкогольного сп`яніння (концентрація алкоголю в крові склала - 0,554 %) керуючи технічно справним автомобілем "Skoda Octavia", реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухалась по авто дорозі "Мерефа-Лозова-Павлоград (Р51)", з боку с Таранівка в напрямку с. Велетень Чугуївського району Харківської області, зі швидкістю близько 50 км/год. В автомобілі в якості пасажира на передньому пасажирському сидінні знаходився ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вантажу не було.

Проїжджа частина представляла собою горизонтальну ділянку дороги, стан покриття - сухе. Праворуч та ліворуч до проїжджої частини примикають узбіччя. На момент руху автомобіль був нічний час доби, погода була ясна, опадів не було.

ОСОБА_8 керуючи автомобілем "Skoda Octavia", реєстраційний номер НОМЕР_1 , у нічний час доби, з увімкненим ближнім світлом фар, рухалась по автодорозі сполученням "Мерефа-Лозова-Павлоград (Р51)" з боку с. Таранівка в напрямку с. Велетень Чугуївського району Харківської області, в межах населеного пункту, під`їжджаючи до АЗС "Лілія", яка розташована по вул. Харківській, 127, в с. Таранівка Чугуївського району Харківської області, не обрала безпечну швидкість руху, враховуючи дорожню обстановку, внаслідок чого не впоралась з керуванням, виїхала на зустрічну смугу руху проїжджої частини вул. Харківської, та в подальшому здійснила маневр повороту праворуч, з метою повернення автомобіля в свою смугу руху, після чого втратила контроль над управлінням авто, перетнула свою смугу та праве узбіччя по ходу свого руху, та допустила виїзд за межі проїзної частини, чим порушила вимоги: п. 12.1. Правил дорожнього руху України, згідно з якими: п. 12.1. "Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним".

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля "Skoda Octavia", реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження: у вигляді забійної рани потиличної ділянки праворуч? яке відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (згідно п.2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.ОД. 1995), та тупої травми грудної клітки, у формі забою обох легень, закритий компресійний перелом тіла 1-го грудного відділу хребта 2 ст., закритих переломів поперечних відростків тіла 1-го грудного відділу хребта, які в сукупності, так і кожне окремо, відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, за тривалістю розладу здоров`я, характерні для даного виду травми та її тяжкості (згідно п. 2.2.1 "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995).

Порушення вищезазначеного пункту Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_8 з технічної точки зору, перебувало у причинному зв`язку з настанням події ДТП та її наслідками.

Зазначеними діями ОСОБА_8 вчинила порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Не погодившись з зазначеним вироком, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Зміївського районного суду Харківської області від 05.12.2025 - скасувати, внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через м`якість, і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор вказує на те, що суд першої інстанції ухвалив незаконний вирок та затвердив угоду про примирення у кримінальному провадженні, в якому вона не могла бути затверджена, оскільки внаслідок неправомірних дій ОСОБА_8 першочергово завдано шкоди суспільним інтересам у сфері безпеки дорожнього руху, а за таких умов укладення угоди про примирення між потерпілою та обвинуваченим є неприпустимим.

Крім того, прокурор зазначає, що призначене судом обвинуваченій покарання, із застосуванням положень статті 69 КК України суперечить інтересам суспільства, та не підлягає застосуванню у даному випадку, оскільки наведені судом обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченої, не свідчать про істотне зниження ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення ОСОБА_8 .

На думку прокурора, в даному кримінальному провадженні обставини вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 свідчать про її нехтування вимогами законодавства у сфері дорожнього руху, у тому числі, заборони керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, та прийняте нею рішення сісти за кермо автомобіля в стані алкогольного сп`яніння, не було вимушене внаслідок певних непереборних або тяжких обставин, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого нею кримінального правопорушення, за яке передбачено безальтернативно покарання у виді позбавлення волі строк від 1 до 3 років.

Встановлені в угоді та вироку суду обставини, жодним чином не впливають на суспільну небезпечність вчиненого діяння та, відповідно, не знижують ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченій злочину.

Апелянт звертає увагу на те, що санкцією частини 1 статті 286-1 КК України передбачене обов`язкове додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк від трьох до п`яти років.

Однак, судом не призначено обов`язкове додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, із застосування положення частини 2 статті 69 КК України, які в даному випадку не підлягали застосуванню.

Таким чином, суд призначаючи основне покарання та не призначаючи обов`язкове додаткове покарання обвинуваченій, застосував закон України про кримінальну відповідальність, який не підлягав застосуванню, а саме норми статті 69 КК України в цілому, та призначив ОСОБА_8 покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої та за своїм видом і розміром, є явно несправедливим через м`якість.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, думку потерпілого та обвинуваченої, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши оскаржуваний вирок, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, зважаючи на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з вимогами частини 3 статті 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Частиною 1 статті 55 КПК України визначено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Статтею 474 КПК України встановлено загальний порядок судового провадження на підставі угоди.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при ухвалені вироку стосовно ОСОБА_8 не в повній мірі дотримався встановлених вимог кримінального процесуального закону, передбачених статтею 474 КПК України, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ухвалюючи рішення про затвердження угоди, укладеної 05 листопада 2025 року між обвинуваченою ОСОБА_8 та потерпілим ОСОБА_7 , суд у вироку зазначив, що угода про примирення була укладена на підставі статей 468, 469, 471, 473, 474 КПК України.

Згідно угоди обвинувачена повністю визнала свою винуватість у вчиненому злочині, та сторони узгодили призначення обвинуваченій покарання за частиною 1 статті 286-1 КК України, з урахуванням обставин, що пом`якшують покарання, із застосуванням положень частини 1 статті 69 КК України, у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень без позбавлення права керування транспортними засобами.

Суд першої інстанції, перевіривши угоду на відповідність вимогам кримінального процесуального закону, затвердив її та постановив вирок на підставі угоди, як це передбачено вимогами статей 474, 475 КПК України, при цьому не врахував позицію Верховного Суду викладену в постановах від 06 грудня 2018 року (справа №756/11661/17), 10 квітня 2025 року (справа № 756/2340/23) щодо можливості укладення угоди про примирення між обвинуваченим та потерпілим щодо двооб`єктних (багатооб`єктних) злочинів, та належним чином не дотримався вимог статті 474 КПК України, а саме не перевірив угоду на відповідність вимогам закону, не врахував інтереси суспільства, обставини вчинення кримінального правопорушення, та безпідставно вважав за можливе призначити обвинуваченій ОСОБА_8 покарання без визначення додаткового покарання яке передбачено санкцією частини 1 статті 286-1 КК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги прокурора, та скасування оскаржуваного вироку з призначенням нового судового розгляду, у зв`язку з тим, що судом першої інстанції при ухваленні вироку не достатньо перевірено укладену угоду про примирення між обвинуваченою ОСОБА_8 та потерпілим ОСОБА_7 на відповідність її вимогам закону, а саме в частині вирішення питання щодо додаткового покарання, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

У зв`язку із наведеним, реалізуючи та дотримуючись загальних процесуальних засад кримінального провадження, що містяться у главі 2 КПК України, положеннях частини 1 статті 412, пункту 6 частини 1 статті 407, пункту 3 частини 1 статті 409 КПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, що є підставою для скасування оскаржуваного вироку та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції.

Відповідно до частини 2 статті 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

При новому судовому розгляді суду першої інстанції належить дотримуватися вимог чинного КПК України, в тому числі норм статей 416, 474 КПК України, та позиції Верховного Суду викладену в постановах від 06 грудня 2018 року (справа №756/11661/17), 10 квітня 2025 року (справа № 756/2340/23).

Керуючись статтями 405; пунктом 6 частини 1 статті 407; пунктом 3 частини 1 статті 409; статтями 418; 419 КПК України, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Зміївського районного суду Харківської області від 05 грудня 2025 року стосовно обвинуваченої ОСОБА_8 - скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: