Провадження № 1-кс/127/4071/26
У Х В А Л А

Іменем України

31 березня 2026 року м. Вінниця

Слідчий суддя Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_1 , розглянувши матеріали скарги ОСОБА_2 , поданої в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в порядку статті 206 КПК України, на незаконне позбавлення волі, -

В С Т А Н О В И В:

30.03.2026 до Вінницького міського суду Вінницької області надійшла скарга ОСОБА_2 , подана в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в порядку статті 206 КПК України, на незаконне позбавлення волі, в якій ОСОБА_2 просив:

- зобов`язати уповноважених осіб ТЦК та СП негайно доставити у зал судового засідання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які утримуються у ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- невідкладно перевірити законність позбавлення свободи зазначених осіб;

- зобов`язати представників ТЦК надати суду документи, що підтверджують правові підстави утримання;

- у разі відсутності законних підстав постановити ухвалу про негайне звільнення осіб.

Скарга мотивована тим, що 27.03.2026 близько 15:40 год. на зупинці громадського транспорту (Вінницькі Хутори) до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 під`їхав автомобіль червоного кольору. З автомобіля вийшли три особи у військовій формі та один працівник поліції. Вони вимагали пред`явити документи та повідомили про перевірку облікових даних. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повідомили, що виключені з військового обліку. Після цього вони відмовилися добровільно їхати до ТЦК та запропонували діяти у законний спосіб. У відповідь було застосовано фізичну силу, їх примусово затягнути до автомобіля, без їх згоди доставили до ТЦК (м. Вінниця, вул. Довженка. 28). У приміщенні ТЦК їх утримували у закритих приміщеннях, вилучили мобільні телефони, заборонили зв`язок з родичами та адвокатом, жодних процесуальних документів не складено. Осіб утримували протягом ночі, після чого примусово перемістили до ТЦК м. Гайсин, де вони перебувають станом на сьогодні.

Дослідивши матеріали скарги слідчий суддя дійшов висновку про те, що у відкритті провадження за скаргою необхідно відмовити, з огляду на наступне.

Частиною першою статті 24 КПК України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, передбачений частиною першою статті 303 КПК України.

Згідно з частиною другою статті 303 КПК України скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

За правилами встановленими статтею 206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи. Якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи. Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Як зазначено вище та слідує з матеріалів скарги, ОСОБА_2 , в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в порядку статті 206 КПК України, звернувся до суду зі скаргою на незаконне позбавлення волі, в якій просив:

- зобов`язати уповноважених осіб ТЦК та СП негайно доставити у зал судового засідання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які утримуються у ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- невідкладно перевірити законність позбавлення свободи зазначених осіб;

- зобов`язати представників ТЦК надати суду документи, що підтверджують правові підстави утримання;

- у разі відсутності законних підстав постановити ухвалу про негайне звільнення осіб.

Скарга мотивована тим, що 27.03.2026 близько 15:40 год. на зупинці громадського транспорту (Вінницькі Хутори) до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 під`їхав автомобіль червоного кольору. З автомобіля вийшли три особи у військовій формі та один працівник поліції. Вони вимагали пред`явити документи та повідомили про перевірку облікових даних. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повідомили, що виключені з військового обліку. Після цього вони відмовилися добровільно їхати до ТЦК та запропонували діяти у законний спосіб. У відповідь було застосовано фізичну силу, їх примусово затягнути до автомобіля, без їх згоди доставили до ТЦК (м. Вінниця, вул. Довженка. 28). У приміщенні ТЦК їх утримували у закритих приміщеннях, вилучили мобільні телефони, заборонили зв`язок з родичами та адвокатом, жодних процесуальних документів не складено. Осіб утримували протягом ночі, після чого примусово перемістили до ТЦК м. Гайсин, де вони перебувають станом на сьогодні. Відповідно до пункту 10 частини першої статті 3 КПК України, кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку з вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Стаття 206 КПК України надає слідчому судді специфічні повноваження щодо перевірки наявності підстав позбавлення особи свободи (зокрема наявності судового рішення та ін.) та звільнення такої особи, якщо за результатами такої перевірки відповідних підстав не буде встановлено, або забезпечення проведення у найкоротший строк розгляду клопотання прокурора, слідчого про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення», підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального-процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення», установами для тримання осіб, щодо яких, як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.

Таким чином, відповідно до частин першої та шостої статті 206 КПК України та Закону України «Про попереднє ув`язнення» вбачається, що слідчий суддя може вживати необхідних заходів для забезпечення належного утримання осіб, якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або яка тримається під вартою в слідчому ізоляторі Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.

Відповідно до пункту 18 статті 3 КПК України слідчий суддя суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Системний аналіз вказаних положень кримінального процесуального законодавства України вказує на те, що до повноважень слідчого судді належить здійснення судового контролю в порядку статті 206 КПК України за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб лише у випадку, коли особа тримається під вартою в межах територіальної юрисдикції відповідного слідчого судді.

При цьому, здійснюючи повноваження в порядку статті 206 КПК України, слідчий суддя вправі вирішувати питання щодо наявності підстав утримання особи під вартою під час досудового розслідування у відповідному кримінальному провадженні, нагляд за дотриманням прав та свобод у якому належить до компетенції слідчого судді, та лише у випадках, коли особа поміщена та перебуває саме під вартою, тобто утримується відповідними правоохоронними органами, яким надано право затримувати особу та поміщувати її під варту.

Натомість зі змісту поданої скарги вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не є особами, які тримаються під вартою, в тому числі й у зв`язку із застосуванням відносно них запобіжних заходів, не є затриманими у порядку статті 208 КПК України та не є особами, затриманими не уповноваженою службовою особою, у порядку статті 207 КПК України, не утримаються правоохоронними органами у зв`язку з розслідуваним ними кримінального правопорушення у межах жодного порушеного кримінального провадження.

В даному випадку, якщо особа, яка вважає, що працівники ТЦК та СП вчинили відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 кримінальне правопорушення, пов`язане з їх незаконним позбавленням свободи, вона вправі звернутися до відповідних правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення за фактом викрадення та позбавлення свободи, що власне і було зроблено ОСОБА_2 , шляхом подання заяви про вчинення кримінального правопорушення до ВП №2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, посадові особи якого, у свою чергу, реагуючи на таку заяву, зобов`язані внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР, після чого, в ході здійснення досудового розслідування у такому провадженні, мають припинити вчинення протиправного діяння, за яким здійснюється досудове розслідування, що полягає у незаконному позбавленні волі особи.

Зі змісту скарги не вбачається, що правовідносини щодо перебування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 , випливають або опосередковані нормами КПК України, оскільки до скарги не долучено доказів того, що останніх незаконно затримано представниками органу державної влади чи службовими особами в рамках будь-якого кримінального провадження.

Крім цього, із поданої скарги також не вбачається того, що відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 здійснюється кримінальне провадження чи особи тримаються під вартою в установі, перелік яких передбачено статтею 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» і не оскаржуються рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора.

Як вбачається зі змісту скарги, в даному випадку має місце незгода заявника з діями посадових осіб ТЦК та СП, що пов`язані з мобілізацією.

В силу приписів кримінального процесуального законодавства, службові (посадові) особи ТЦК та СП не є уповноваженими службовими особами, яким надано право на здійснення затримання в рамках кримінальної юрисдикції, відтак ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не є затриманими особами в розумінні кримінально-процесуального законодавства, а тому повноваження слідчого судді на вказані правовідносини не поширюються.

На підставі вище викладеного, правомірність вказаних у клопотанні дій працівників ТЦК та СП не підлягає вирішенню слідчим суддею в порядку статті 206 КПК України, оскільки вирішення вказаного питання не передбачено положеннями КПК України, у зв`язку з чим не належить до компетенції слідчого судді.

Стаття 206 КПК України не містить порядку ухвалення рішення слідчого судді про відмову у відкритті провадження, яке подано в порядку статті 206 КПК України.

Проте, частиною четвертою статті 304 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Положеннями частини шостої статті 9 КПК України встановлено, що у разі якщо норми положення КПК України не регулюють, або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 КПК України.

Проаналізувавши вище викладене, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність законних підстав для відкриття провадження за даною скаргою, яка не підлягає вирішенню слідчим суддею в порядку, передбаченому КПК України, а тому вказане свідчить про необхідність, відповідно до загальних засад кримінального провадження, відмовити у відкритті провадження за клопотанням.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 11, 26, 206, 304-306, 309, 372 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ :

У відкритті провадження за скаргою ОСОБА_2 , поданою в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в порядку статті 206 КПК України, на незаконне позбавлення волі, відмовити.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження невідкладно надіслати особі, яка подала скаргу, разом із скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її отримання заявником.

Суддя: