ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/50/26 Справа № 712/1060/26 Категорія: ст. 183 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

17 лютого 2026 року Черкаський апеляційний суд в складі суддів:

суддя-доповідач ОСОБА_2

судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 23.01.2026, якою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, громадянина

України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, має на утриманні

малолітню дитину, зареєстрованого за адресою:

АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою:

АДРЕСА_2 , засновник та працює в ФГ «Лоза Р» раніше не судимого, який

підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів до 21.03.2026 включно з визначенням розміру застави,

в с т а н о в и в :

зазначеною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання старшого слідчого СВ Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_10 , та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів до 21.03.2026 включно з визначенням розміру застави 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 266 240 (двісті шістдесят шість тисяч двісті сорок) грн.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя виходив з наявності обґрунтованості повідомленої підозри, ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, даних про особу підозрюваного.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням слідчого судді, вважаючи його незаконним й необґрунтованим, захисник підозрюваного подав апеляційну скаргу, якою просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати місце свого проживання цілодобово, а у разі, якщо суд не дійде переконання до застосування цілодобового домашнього арешту просив зменшити розмір застави до 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 66 560 грн.

Апеляційну скаргу мотивовано відсутністю підстав для задоволення клопотання, адже прокурор в судовому засіданні не довів реальність ризиків про які йдеться у клопотанні та не надав жодних доказів на підтвердження своєї позиції, тому такі є лише припущенням. Крім того, небезпека переховування підозрюваного не може бути оцінена виключно на підставі тяжкості покарання за злочин. Захисник вважає, що слідчий суддя не в повній мірі дослідив наявні матеріали та докази по справі, не надав їм належної правової оцінки при встановленні наявності чи відсутності обґрунтованості підозри та ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а висунуту підозру необґрунтованою та її обґрунтованість в судовому засіданні не доведеною.

Адвокат зазначає, що слідчим суддею не враховано, що підозрюваний має постійне місце реєстрації та місце проживання; за місцем проживання характеризується позитивно; алкогольними напоями не зловживає; з особами, які ведуть антигромадський спосіб життя стосунків не підтримує; розлучений та має від першого шлюбу на утриманні неповнолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_2 ; проживає однією сім`єю без укладення шлюбу з жінкою, разом з якою приймає участь в утриманні її неповнолітнього сина 02.04.2009 року народження; являється єдиним сином у своєї матері вдови, особи пенсійного віку - 69 років, особою з інвалідністю 3 групи довічно, на утриманні якої, а відповідно і на утриманні підозрюваного, є бабуся похилого віку 96 років, особа з інвалідністю 1 групи, яка потребує постійного догляду, медичного забезпечення та іншого піклування, пов`язаного з її віком та станом здоров`я; підозрюваний має систематичні законні джерела до існування, являючись з 2015 року засновником і керівником Фермерського Господарства «Лоза - Р», яке щорічно звітується та сплачує усі передбачені законодавством податки та збори; з вищою освітою; до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався; раніше не судимий; вину у вчиненому визнає повністю, щиро розкаюється та сприяє органу досудового розслідування у встановленні всіх обставин правопорушення.

Захисник вважає, що запобігти викладеним в ухвалі ризикам можливо і при застосуванні більш м`якого запобіжного заходу домашнього арешту або застави із зобов`язанням цілодобово не залишати місце проживання, які будуть достатньою гарантією для забезпечення виконання процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні. При цьому вказав на визначений слідчим суддею непомірний розмір застави для підозрюваного та членів його сім`ї з урахуванням викладених у повідомленні про підозру обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного та те, що на все його майно накладено арешт, а під час обшуків були вилучені всі грошові кошти, які належать як йому, так і його матері і бабусі. На думку захисника достатньою, належною та помірною для підозрюваного буде застава в розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши доповідь судді, думку підозрюваного, його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, пояснення прокурора, який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, вивчивши матеріали клопотання та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає наступне.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя для прийняття законного й обґрунтованого рішення відповідно до ст.178 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Згідно з ч. 1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів клопотання, у провадженні Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області перебувають матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0001758 від 21.05.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України.

21.01.2026 ОСОБА_7 затримано у порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 307 КК України.

22.01.2026 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України.

Підозра у вчиненні ОСОБА_7 вказаних кримінальних правопорушень підтверджується оголошеними та дослідженими у судовому засіданні доказами в їх сукупності, які долучені до клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме: рапортами, протоколом про результати проведення негласних слідчих розшукових дій по кримінальному провадженню №0001758 від 21.05.2025, протоколом про результати спостереження за особою від 15.12.2025, протоколом про результати спостереження за місцем від 15.12.2025, протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо-, відео контроль особи в рамках досудового розслідування кримінального провадження №0001758 від 21.05.2025 від 17.12.2025, висновком експерта від 21.01.2026 №СЕ-19/124-26/768-НЗПРАП, іншими матеріалами кримінального провадження.

За наслідками розгляду клопотання слідчий суддя зазначив, що прокурором належними та допустимими доказами на цій стадії досудового розслідування доведено обґрунтованість підозри, наявність ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

З такими висновками слідчого судді повністю погоджується й апеляційний суд.

Розглядаючи дане клопотання, слід також врахувати позицію Європейського суду з прав людини з приводу того, що серйозність пред`явленого обвинувачення і ризик втечі може бути аргументом при обранні запобіжного заходу і відповідно до п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод тримання під вартою може бути виправданим тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до свободи особистості.

При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991).

У рішенні ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» (рішення від 25.04.2000, заява № 31315/96), відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Також у рішенні ЄСПЛ по справі «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

З огляду на викладене не є безумовно прийнятними посилання в апеляційній скарзі, що небезпека переховування підозрюваного не може оцінюватися лише на основі тяжкості покарання за злочин.

Так, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна, Такі дії підозрюваного призводять до неконтрольованого обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, що спричиняє шкоду здоров`ю населення, відтак у даному кримінальному провадженні наявний конкретний суспільний інтерес який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Посилання сторони захисту на відсутність підстав стверджувати про наявність обґрунтованої підозри, не може бути предметом вирішення клопотання щодо застосування запобіжних заходів, адже досудове розслідування триває, оцінка кваліфікації кримінальних правопорушень не встановлюється на даному етапі провадження та має перевірятися під час розгляду справи по суті. Питання обґрунтованості повідомленої підозри може бути оскаржено окремо, в порядку ст. 303 КПК України.

При цьому, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу на стадії досудового розслідування слідчий суддя може, враховуючи правову позицію ЄСПЛ щодо визначення поняття "обґрунтована підозра" як існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (п. 175 Рішення в справі "Нечипорук і Йонкало проти України"), оцінити лише достатність зібраних доказів для підозри певної особи у вчиненні кримінального правопорушення, не вдаючись до їх оцінки як допустимих.

Щодо питання обґрунтованості підозри має застосовуватися стандарт доказування, який передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (стандарт, визначений у Рішенні у справі Fox, Campbell and Hartley проти Сполученого Королівства від 30 серпня 1990 року, заяви № 12244/86, 12245/86, 12383/86, параграф 32). Необхідно оцінювати обґрунтованість усіх обставин, проте факти, що в сукупності дають підстави для підозри, не мають бути такого ж рівня як ті, що необхідні для обвинувачення, або навіть винесення вироку (Рішення Великої Палати у справі Merabishvili проти Грузії від 28 листопада 2017 року, заява № 72508/13, параграф 184). Тому цей стандарт доказування є досить низьким необхідно встановити чи наявні (або відсутні) факти чи інформація, що в сукупності може переконати слідчого суддю в тому, що особа могла вчинити кримінальне правопорушення.

На теперішній час досудове розслідування триває, підстав стверджувати про невідповідність змісту підозри обставинам інкримінованого правопорушення не має, обставини кримінального правопорушення мають встановлюватись та конкретизуватись в подальшому, а наявні докази оцінюватись у сукупності з іншими доказами, зібраними під час досудового розслідування як стороною обвинувачення, так і підозрюваним, так і стороною захисту.

Отже, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування стосовно обґрунтованості повідомленої ОСОБА_7 підозри, чогось очевидно недопустимого чи такого, що не підтверджується доказами, не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів, а тому доводи сторони захисту про необґрунтованість повідомленої підозри у даному провадженні слід визнати непереконливими.

На противагу доводам апеляційної скарги захисника підозрюваного щодо недоведеності та необґрунтованості ризиків, зазначених у клопотанні слідчого, апеляційний суд зауважує, що метою застосування запобіжного заходу є не карна, а забезпечувальна функція, тобто до підозрюваного може бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігав ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, і встановленим в судовому засіданні. Ризики вчинення підозрюваним дій, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, вважаються наявними за умови встановлення слідчим суддею обґрунтованої ймовірності реалізації ним таких дій. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він схильний і має реальну можливість їх здійснити у цьому кримінальному провадженні в майбутньому.

Твердження захисника підозрюваного в апеляційній скарзі, щодо необґрунтованості рішення слідчого судді та ігнорування аргументів сторони захисту, зокрема, щодо можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу триманню під вартою, не знайшли свого підтвердження, адже слідчим суддею детально проаналізовані мотиви клопотання слідчого та заперечення сторони захисту.

Апеляційний суд вважає, що стороною обвинувачення доведено існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, у даному кримінальному провадженні, а доводи апеляційної скарги, зокрема, про сталість соціальних зв`язків підозрюваного, визнання провини у скоєному не нівелюють та не покривають, оскільки не надають впевненості та гарантій у належній процесуальній поведінці останнього, зважаючи на обставини кримінального правопорушення, у якому він підозрюється, адже ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні тяжкого, умисного, корисливого злочину, з ознаками повторності, за попередньою змовою групою осіб. При цьому, тяжкість покарання за інкриміновані підозрюваному злочини передбачає позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна, що підтверджує наявність ризику переховування у відповідності із практикою ЄСПЛ.

Крім того, слідчим суддею застосовано альтернативний запобіжний захід триманню під вартою у вигляді застави, який відповідає межам, визначеним п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України. Також варто зважати на те, що розмір застави має гарантувати у повній мірі виконання покладених на підозрюваного обов`язків та має бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від порушення встановлених процесуальними нормами та/або покладених судом на нього обов`язків, забезпечувала його належну процесуальну поведінку, тому доводи апеляційної скарги в цій частині рішення слідчого судді не спростовують.

Апеляційний суд вважає, що слідчим суддею об`єктивно встановлено існування обставин, які виправдовують тримання підозрюваного ОСОБА_7 під вартою, з огляду на наявність обґрунтованості повідомленої підозри, тяжкість кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років, з огляду на приписи п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, доведеність стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про обрання запобіжного заходу обґрунтовано існують та підтверджують на даному етапі кримінального провадження потребу в триманні останнього під вартою, а даних щодо неможливості застосування до підозрюваного цього запобіжного заходу слідчому судді та апеляційному суду не надано.

Під час розгляду клопотання, слідчим суддею були заслухані пояснення прокурора, підозрюваного та його захисника для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, які були оцінені слідчим суддею в сукупності та стали підставою для прийняття відповідного судового рішення.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом вивчення слідчого судді, їм дана належна, правова оцінка, а тому такі зводяться до незгоди з прийнятим слідчим суддею рішенням і висновків щодо наявності підстав для застосованого відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу - не спростовують.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

З урахуванням викладеного, рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 183, 193, 194, 199, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 23.01.2026 про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів до 21.03.2026 включно з визначенням розміру застави залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач

Судді