печерський районний суд міста києва
Справа № 757/2213/26-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , за участю захисника ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_3 в інтересах підозрюваної ОСОБА_6 на повідомлення про підозру у кримінальному провадженні № 0002264,

В С Т А Н О В И В :

В провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва, надійшла скарга від захисника підозрюваної ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_3 на повідомлення про підозру від 14.05.2025 у кримінальному провадженні №0000893 від 19.05.2023, з якого 14.08.2025 було виділено окреме провадження відносно ОСОБА_6 та присвоєно новий реєстраційний номер кримінального провадження №0002264, відповідно до якої сторона захисту просила скасувати повідомлення про підозру щодо ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

26.02.2026 захисником було доповнено раніше подану скаргу на повідомлення про підозру в порядку ч. 10 ст. 303 КПК України новою редакцією, відповідно до якої 24.02. 2026 у кримінальному провадженні №0002264 від 14.08.2025 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

Таким чином, адвокат ОСОБА_3 просить скасувати повідомлення про підозру від 14.05.2025 відносно ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.191 КК України у кримінальному провадженні №0002264 від 14.08.2025 та повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 24.02.2026 відносно ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.191 КК України у кримінальному провадженні №0002264 від 14.08.2025, у зв`язку з їх необґрунтованістю та неналежним врученням.

Вимоги скарги обґрунтовані наступним.

Сторона захисту стверджує, що ОСОБА_6 не є службовою особою в розумінні положень ст. 364 КК України, обґрунтовуючи це тим, що відповідно до роз`яснень Міністерства юстиції України від 03.11.2006 № 22-48-548 та сталої практики Верховного Суду, зокрема викладеної у постановах від 05.10.2021 у справі № 686/17787/16-к та від 16.01.2024 у справі № 443/711/19, громадянин - суб`єкт підприємницької діяльності може бути визнаний службовою особою лише тоді, коли він на умовах трудового договору наймає працівників для сприяння у здійсненні діяльності та набуває щодо них організаційно-розпорядчих повноважень як керівник трудового колективу.

Окрім цього, ФОП фактично може вважатися службовою особою лише у разі залучення ним до виконання послуг чи робіт за державним замовленням (тендером) найманих працівників, які перебувають з ним у трудових відносинах, та здійснення безпосереднього керування таким колективом через визначення виробничих завдань і розміру заробітної плати. Водночас, як зазначає захисник, у самому тексті повідомлення про підозру прямо зазначено, що ОСОБА_7 «зареєструвала одного лікаря - себе», що свідчить про відсутність у неї найманих працівників, керування чужою працею чи розпорядження персоналом навіть у межах виконання державних контрактів.

На переконання сторони захисту, відсутність у підозрюваної організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій стосовно інших осіб автоматично виключає її як спеціального суб`єкта кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

Окрім цього, адвокат зазначає, що твердження сторони обвинувачення щодо неповідомлення ОСОБА_6 про зміну місця проживання є необґрунтованими. Згідно з даними ДПСУ, у 2022-2023 роках підозрювана перебувала за кордоном лише короткостроково (липень, жовтень та листопад 2022 року та березень місяць у 2023 році), що не свідчить про зміну місця проживання у розумінні ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» та Постанови КМУ № 207.

Захисник наголошує, що тимчасовий виїзд був зумовлений безпекою неповнолітньої дитини, при цьому ОСОБА_6 зберігала зв`язок із постійним житлом в Україні, не мала наміру його змінювати та продовжувала надавати послуги дистанційно. Таким чином, обов`язок щодо реєстрації нового місця проживання не виник, оскільки термін перебування за кордоном не перевищував встановлені законом межі для визначення «переважного проживання».

Так, дистанційний формат надання медичної допомоги ОСОБА_6 у період перебування за кордоном повністю відповідав вимогам законодавства та специфіці воєнного стану. Надання послуг підтверджується документально, зокрема переліком пацієнтів ТОВ «Амбулаторія сімейного лікаря», яким було надано допомогу, що не було враховано Держаудитслужбою при складанні висновку.

Адвокат наголошує, що застосування телемедицини та дистанційних консультацій (через телефон, відеозв`язок та месенджери) прямо передбачено ст. 35? Закону України «Основи законодавства про охорону здоров`я», Наказами МОЗ № 681 від 26.03.2020 та № 574 від 07.03.2022. Зазначені нормативні акти дозволяють дистанційне консультування, оформлення електронних рецептів та направлень в умовах воєнного стану. Таким чином, дії ОСОБА_6 були спрямовані на забезпечення безперервності лікування пацієнтів та виконання професійного обов`язку лікаря-педіатра в межах договору з НСЗУ.

Також захисник наголошує на відсутності складу правопорушення, посилаючись на офіційну відповідь НСЗУ від 10.07.2025, згідно з якою протягом 2022-2023 років будь-яких претензій щодо обсягу, якості чи порядку виконання ФОП ОСОБА_6 умов договорів не надходило. Профільним органом-контролером (НСЗУ) не виявлено порушень, не застосовано жодних санкцій та не проводилось заходів моніторингу, що підтверджує належне надання медичних послуг у повному обсязі та відсутність завданої державі чи пацієнтам шкоди.

Адвокат зауважив, що дії ОСОБА_6 відповідали вимогам чинного законодавства у сфері охорони здоров`я та умовам договорів з НСЗУ, а порушення у частині організації надання первинної медичної допомоги відсутні.

Захисник послався на підпункт 17 пункту 19 Типової форми договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, відповідно до якого надавач зобов`язаний забезпечувати своєчасне внесення до електронної системи охорони здоров`я достовірної інформації про медичних працівників та зміни у трудових чи договірних відносинах. При цьому, за твердженням адвоката, типова форма договору не містить заборони щодо забезпечення надання ПМД іншими лікарями у разі тимчасової відсутності обраного пацієнтом лікаря.

Також зазначено, що пунктом 3 розділу ІІ Порядку вибору лікаря, який надає первинну медичну допомогу, затвердженого наказом МОЗ України від 19.03.2018 № 503, передбачено право пацієнта у разі тимчасової відсутності лікаря отримувати безоплатну первинну медичну допомогу в іншого лікаря, визначеного керівником надавача, без укладення нової декларації. Крім того, відповідно до пункту 3 розділу ІІ Порядку надання первинної медичної допомоги, затвердженого наказом МОЗ України від 19.03.2018 № 504, надавачі ПМД можуть утворювати групові практики з метою забезпечення безперервності надання допомоги. Поняття групової практики передбачає взаємодію кількох лікарів або надавачів на підставі договору про спільну діяльність.

На переконання захисника, з огляду на укладений між ТОВ «Амбулаторія сімейного лікаря» та ФОП ОСОБА_6 договір про спільну діяльність, ТОВ мало правові підстави надавати послуги ПМД пацієнтам ФОП у період її тимчасової відсутності.

Щодо залучення підрядників, захисник зазначив, що пунктом 6 Типової форми договору передбачена можливість залучення підрядників - закладів охорони здоров`я або ФОП, які мають відповідну ліцензію, для надання окремих медичних послуг. Вимоги до пакета «Первинна медична допомога» допускають проведення лабораторних досліджень як безпосередньо надавачем, так і на умовах договору підряду. За твердженням адвоката, ТОВ «Амбулаторія сімейного лікаря» залучалося у 2022-2023 роках як підрядник саме для надання лабораторних послуг.

Крім того, захисник звернув увагу, що між НСЗУ та ТОВ «Амбулаторія сімейного лікаря» у 2022-2025 роках укладалися договори за напрямами «Вакцинація від COVID-19» та «Первинна медична допомога», що, на його думку, підтверджує наявність у товариства відповідної ліцензії та відповідність встановленим Кабінетом Міністрів України вимогам до надавачів медичних послуг за програмою медичних гарантій.

З огляду на викладене, адвокат стверджував, що організація надання первинної медичної допомоги пацієнтам ФОП ОСОБА_6 у період її тимчасової відсутності здійснювалася у межах чинного законодавства та умов укладених договорів, а тому порушення вимог МОЗ України та НСЗУ відсутні.

Також стороною захисту до матеріалів кримінального провадження було долучено документи, які, на її думку, спростовують доводи, викладені у повідомленні про підозру від 14.05.2025 року.

Зокрема, подано копію додаткової угоди № 1 від 21.02.2022 року до договору про спільну діяльність від 19.07.2019 року, укладеного між ТОВ «Амбулаторія сімейного лікаря» та ФОП ОСОБА_6 , якою передбачено обов`язок ТОВ забезпечувати надання первинної медичної допомоги задекларованим пацієнтам ФОП ОСОБА_6 у разі її тимчасової відсутності (відпустка, лікарняний, інші поважні причини) у повному обсязі відповідно до програми державних гарантій. На переконання захисника, вказана угода спростовує твердження сторони обвинувачення про відсутність у договорі механізмів заміни лікаря та безперервності надання первинної медичної допомоги, а також доводи щодо порушення зобов`язань.

Крім того, долучено копії наказів ТОВ «Амбулаторія сімейного лікаря» від 25.05.2022 № 21/1-05/2022 та від 18.10.2022 № 01/2-10/2022 про забезпечення безперервності надання первинної медичної допомоги, якими передбачено інформування пацієнтів про тимчасову відсутність лікаря та покладення обов`язків з надання первинної медичної допомоги на інших лікарів товариства. Як зазначає адвокат, пацієнтів було повідомлено шляхом смс-розсилки та розміщення оголошення за місцем надання медичних послуг.

Також стороною захисту надано витяг з журналу вакцинації, з якого, вбачається, що під час перебування ОСОБА_6 за межами України пацієнтам надавалася первинна медична допомога лікарями ТОВ.

Окрім цього, подано шість аудіозаписів розмов адміністратора ТОВ з пацієнтами, які, за доводами сторони захисту, підтверджують обізнаність пацієнтів про тимчасову відсутність лікаря та можливість отримання первинної медичної допомоги в інших лікарів ТОВ у межах програми медичних гарантій.

За твердженням адвоката, зазначені матеріали в сукупності свідчать про забезпечення безперервності надання первинної медичної допомоги та спростовують доводи, наведені у повідомленні про підозру.

Захисник зазначив, що висновки сторони обвинувачення щодо нібито незаконного заволодіння коштами є необґрунтованими як з правової, так і з фактичної точки зору, обґрунтувавши це тим, що предметом привласнення може бути лише чуже майно, яке було ввірене особі або перебувало у її законному віданні, тобто таке, щодо якого особа здійснювала повноваження з розпорядження чи управління.

На переконання адвоката, ОСОБА_6 не мала фактичного доступу до рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на її ім`я як ФОП в АТ «РВС Банк», не відкривала його особисто, не здійснювала операцій із коштами та не мала можливості ними розпоряджатися. Управління зазначеним рахунком здійснювалося іншими особами, а саме працівниками ТОВ «Амбулаторія сімейного лікаря» - ОСОБА_8 та/або ОСОБА_9 , на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 01.07.2019. Сам факт надходження коштів на рахунок, відкритий на ім`я ФОП, без встановлення подальшого руху коштів та осіб, які фактично ними розпоряджалися, не може свідчити про заволодіння ними ОСОБА_6 .

Крім того, захисник зазначив, що звіти про обсяг наданих медичних послуг за липень, жовтень, листопад 2022 року та березень 2023 року, які стали підставою для перерахування коштів НСЗУ, подавалися не ОСОБА_6 , а іншими особами з використанням КЕП/ЕЦП, оформленого від її імені на підставі довіреності.

Також адвокат зазначив, що відповідно до умов договорів про медичне обслуговування населення, укладених між ФОП ОСОБА_6 та НСЗУ, надавач зобов`язаний забезпечувати безперервність надання первинної медичної допомоги, у тому числі у взаємодії з іншими надавачами. На виконання цих обов`язків ФОП ОСОБА_6 залучила ТОВ «Амбулаторія сімейного лікаря» як підрядника на підставі договору про спільну діяльність. За твердженням захисника, відповідно до отриманої від НСЗУ інформації, зазначене товариство мало право надавати послуги з первинної медичної допомоги у разі тимчасової відсутності ФОП ОСОБА_6 .

Разом з тим, адвокат зауважим, що жоден пацієнт, якому надавалися послуги у період за липень 2022 року, жовтень 2022, листопад 2022 року та березень 2023 року не був допитаний, а той факт, що частині пацієнтів були надані послуги, не було враховано при визначенні розміру збитків.

Адвокат також зазначив, що відповідно до розділу «Права та обов`язки» договору про медичне обслуговування населення, зокрема пункту 15 частини 20 вказаного договору, надавач зобов`язаний повідомити замовника та пацієнтів про припинення медичної практики або подання заяви про припинення дії договору за власною ініціативою не пізніше ніж за шість тижнів до настання таких обставин та внести відповідну інформацію до електронної системи.

За твердженням захисника, ОСОБА_6 виконала зазначений обов`язок у повному обсязі, повідомивши НСЗУ та пацієнтів, з якими підтримувалася організаційна комунікація, у тому числі через месенджери.

Крім того, адвокат звернув увагу, що договором передбачена відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання зобов`язань, зокрема обов`язок надавача повернути кошти у разі надання медичних послуг, що не відповідають визначеним переліку, обсягу та якості (п. 41 договору), а спори між сторонами вирішуються шляхом переговорів або в судовому порядку (п. 45 договору).

Захисник зазначив, що згідно з інформацією, отриманою від НСЗУ, у 2022-2023 роках претензій щодо обсягу, якості чи порядку виконання договорів між НСЗУ та ФОП ОСОБА_6 , а також скарг від пацієнтів не надходило.

Окрім цього, уповноваженими особами НСЗУ проводилися перевірки виконання договорів про медичне обслуговування населення за програмою «Первинна медична допомога» за 2022 та 2023 роки, за результатами яких порушень не встановлено, а факти надмірно чи безпідставно перерахованих коштів не підтверджені.

На думку сторони захисту, зазначені обставини свідчать про належне виконання ОСОБА_6 умов договорів та відсутність підстав для висновків про порушення з її боку.

Таким чином, на думку сторони захисту, у діях ОСОБА_6 відсутній склад кримінального правопорушення, оскільки вона не розпоряджалася грошовими коштами, та не мала умислу на вчинення інкримінованого злочину, тощо.

Адвокат додатково звернув увагу суду на обставини, пов`язані з дотриманням процедури повідомлення про підозру.

Захисник зазначив, що 14.05.2025 у кримінальному провадженні № 0000893 від 19.05.2023 ОСОБА_6 нібито повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України. Водночас, зазначене повідомлення фактично не було вручено у спосіб, передбачений КПК України, про що, на думку адвоката, свідчить відсутність підписів ОСОБА_6 та її захисника на відповідному процесуальному документі.

Окрім цього, 24.02.2026 у кримінальному провадженні №0002264 від 14.08.2025 ОСОБА_6 вручено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри за ч. 4 ст. 191 КК України. При цьому сторона захисту вважає, що вказане повідомлення є похідним від первинного повідомлення про підозру від 14.05.2025 , оскільки не містить жодних нових обставин кримінального правопорушення (часу, місця, способу, розміру шкоди тощо) та не змінює його правову кваліфікацію, а тому за відсутності належного вручення первинної підозри процедура, передбачена статтями 276-278 КПК України, не була дотримана.

На думку захисту, вручення зазначеного повідомлення про зміну підозри є процесуальною маніпуляцією з метою нівелювання розгляду скарги на первинне повідомлення про підозру, а відтак строк на його оскарження відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України підлягає обчисленню з 14.05.2025 року.

На переконання адвоката, у матеріалах кримінального провадження відсутні належні докази оголошення, вручення або належного повідомлення ОСОБА_6 про підозру у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим вона не набула процесуального статусу підозрюваної.

У судовому засіданні прокурор проти задоволення скарги адвоката ОСОБА_3 заперечив у повному обсязі, мотивуючи свою позицію тим, що зміст повідомленої ОСОБА_6 підозри повністю відповідає фактичним обставинам, встановленим у ході досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002264.

Прокурор пояснив, та вказав у своїх письмових запереченнях, що органом досудового розслідування встановлено функціонування протиправного механізму привласнення коштів державного бюджету, які виділяються Національною службою здоров`я України для закладів охорони здоров`я в рамках реалізації Програми державних гарантій медичного обслуговування населення, організованого генеральним директором ТОВ «Амбулаторія сімейного лікаря» ОСОБА_10 , до якого на початку 2022 року була залучена ОСОБА_6 .

За матеріалами провадження, підозрювана, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_10 , зареєструвала діяльність як фізична особа-підприємець та уклала з Національною службою здоров`я України договори про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, зокрема договір № 0000-8K26-М000 від 20.01.2022 на суму 1 016 951,00 грн та договір № 0000-KK56-М000 від 10.01.2023 на суму 941 304,00 грн.

Прокурор наголосив, що підписання вказаних договорів передбачало низку обов`язків для ОСОБА_6 , серед яких - особисте надання первинної медичної допомоги пацієнтам, забезпечення безперервності надання послуг у разі тимчасової відсутності лікаря, а також обов`язкове інформування НСЗУ про зміну умов діяльності. Проте, згідно з інформацією Головного центру обробки спеціальної інформації ДПСУ, підозрювана тривалий час перебувала поза межами України, зокрема у липні, жовтні, листопаді 2022 року та у березні 2023 року, що фізично унеможливлювало виконання нею договірних зобов`язань щодо прийому пацієнтів. Незважаючи на це, ОСОБА_6 , усвідомлюючи неможливість надання послуг, не повідомила про свій виїзд за кордон та, перебуваючи поза межами країни, продовжувала підписувати звіти про обсяг медичних послуг, які ставали підставою для безпідставного перерахування бюджетних коштів на її банківський рахунок.

Зокрема, прокурор вказав на конкретні епізоди заволодіння коштами: у липні 2022 року - на суму 86 448,84 грн, у жовтні та листопаді 2022 року - на загальну суму 162 555,85 грн, та у березні 2023 року - на суму 74 167,92 грн. Загальна сума зайвих виплат, що спричинили збитки державному бюджету, становить 323 172,61 грн.

Також прокурор зауважив, що договори про спільну діяльність між ФОП ОСОБА_6 та ТОВ «Амбулаторія сімейного лікаря» не містили положень про заміну лікаря та не забезпечували механізмів безперервності допомоги, що лише підтверджує фіктивність намірів щодо виконання умов договору з НСЗУ.

Прокурор пояснив, що згідно з Порядком надання первинної медичної допомоги (наказ МОЗ № 504) та умовами Типової форми договору, надавач ПМД зобов`язаний забезпечити безперервність надання послуг, а у разі тимчасової відсутності лікаря - повідомити про це НСЗУ та пацієнтів, забезпечивши їх заміну іншим фахівцем.

Проте, як встановлено матеріалами досудового розслідування та підтверджено даними Головного центру обробки спеціальної інформації ДПСУ, ОСОБА_6 у 2022 та 2023 роках тривалий час перебувала поза межами території України, що фізично унеможливлювало надання нею медичної допомоги пацієнтам у визначеному законом обсязі.

Зокрема, у період з 30.06.2022 по 25.08.2022 підозрювана перебувала за кордоном, однак, реалізуючи спільний злочинний умисел з ОСОБА_10 , не повідомила НСЗУ про свою відсутність та продовжувала підписувати звіти, на підставі яких у липні 2022 року неправомірно отримала 86 448,84 грн.

Аналогічним чином ОСОБА_6 діяла у період з 11.09.2022 по 09.12.2022, коли внаслідок її відсутності в Україні було безпідставно нараховано та виплачено за жовтень 86 448,84 грн та за листопад 76 107,01 грн.

Також зафіксовано факт перебування підозрюваної за кордоном у період з 10.02.2023 по 01.04.2023, що призвело до незаконного отримання за березень 2023 року коштів у сумі 74 167,92 грн.

Таким чином, ОСОБА_6 у період 2022-2023 років, діючи за попередньою згодою із ОСОБА_10 , попри наявні зобов`язання, порушуючи норми Цивільного та Господарського кодексів України, а також не забезпечивши належне виконання умов договору про медичне обслуговування населення, продовжуючи підписувати звіти про надання медичної допомоги, які стали підставою для перерахування коштів, що призвело до зайвих виплат НСЗУ на загальну суму 323 172, 61 грн.

Прокурор наголосив, що підозрювана свідомо не забезпечила механізму заміни лікаря та безперервності медичної допомоги, натомість використала отримані бюджетні кошти на власний розсуд, не надаючи послуг пацієнтам.

Також прокурор пояснив, що згідно з Порядком надання первинної медичної допомоги та умовами Типової форми договору, надавач послуг зобов`язаний забезпечити безперервність допомоги, а у разі тимчасової відсутності лікаря - повідомити про це НСЗУ та пацієнтів, забезпечивши їх заміну іншим фахівцем.

Окрему увагу прокурор звернув на те, що на стадії досудового розслідування поняття «обґрунтована підозра» не передбачає наявності такої ж кількості доказів, яка необхідна для винесення обвинувального вироку, а лише вимагає наявності фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача у тому, що особа могла вчинити правопорушення.

Сторона обвинувачення наголосила, що повідомлення про підозру ОСОБА_6 було складено та вручено у повній відповідності до вимог статей 276-278 КПК України, а викладені у ньому факти підтверджуються сукупністю зібраних доказів, зокрема висновком Держаудитслужби від 15.05.2024 року та висновком судово-економічної експертизи №446/1-2/24 від 15.05.2024 року, даними ДПСУ про перетин кордону, а також звітами та договорами, підписаними між ФОП ОСОБА_6 та НСЗУ

Прокурор також зауважив, що раніше слідчими суддями під час розгляду клопотань про застосування запобіжного заходу та продовження строків розслідування вже надавалась оцінка обґрунтованості підозри, яка була визнана належною.

Оскільки письмове повідомлення про підозру складено з дотриманням вимог ст. 277 КПК України, а доводи захисту спростовуються матеріалами провадження, прокурор просив суд повністю відмовити у задоволенні скарги.

Слідчий, який був присутній у судовому засіданні, доводи прокурора підтримав та просив відмовити у задоволенні скарги сторони захисту.

Так, вивчивши обставини викладені у скарзі та додані до неї матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

В ході судового розгляду слідчим суддею встановлено, Головним слідчим управлінням Національної поліції України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002264, відомості про яке 14.08.2025 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань (виділено з кримінального провадження №0000893 від 19.05.2023), за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

14.05.2025 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

24.02.2026 ОСОБА_6 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

Відповідно до повідомлення про підозру вказано, що упродовж 2022, 2023 років, службові особи закладів охорони здоров?я України, державної, комунальної та приватної форм власності, шляхом зловживання своїм службовим становищем, здійснюють заволодіння бюджетними коштами, які виділяються Національною службою здоров?я України для закладів охорони здоров?я, в рамках реалізації Програми державних гарантій медичного обслуговування населення, з використанням електронної системи охорони здоров`я України.

Відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частинами 1, 2 статті 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом (частина 1 статті 26 КПК України).

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржені повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Процесуальна процедура повідомлення про підозру регулюється положеннями глави 22 КПК України: порядок повідомлення про підозру передбачено ст. 278, випадки повідомлення про підозру передбачені ст. 276, зміст повідомлення про підозру ст. 277 вказаного закону.

Отже, підставою оскарження повідомлення про підозру є порушення вище зазначених процесуальних норм.

Так, відповідно до положень ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. Особливості повідомлення про підозру окремій категорії осіб визначаються главою 37 цього Кодексу. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа (особа, якій законом надано право здійснювати затримання) зобов`язані невідкладно повідомити підозрюваному про його права, передбачені статтею 42 цього Кодексу. Після повідомлення про права слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа на прохання підозрюваного зобов`язані детально роз`яснити кожне із зазначених прав.

Згідно із ст. 277 КПК України письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором.

Повідомлення має містити такі відомості: 1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; 2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; 3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; 4) зміст підозри; 5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; 7) права підозрюваного; 8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Так, слідчий суддя, виходячи із загальних засад кримінального провадження, закріплених у ст. 7 КПК України, вважає, що предметом судового контролю слідчим суддею під час розгляду скарги на повідомлення про підозру є: обґрунтованість підозри, оскільки перевірка слідчим суддею саме обґрунтованості підозри є бар`єром для необґрунтованого кримінального переслідування і засобом належної реалізації загальних завдань кримінального провадження щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура; форма і зміст документу повідомлення про підозру, а також порядок повідомлення про підозру (наявність повноважень у особи, яка здійснила таке повідомлення, тощо).

Перевіряючи на предмет форми оскаржуване повідомлення про підозру від 14.05.2025 ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України та повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 24.02.2026 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України у кримінальному провадженні №0002264 від 14.08.2025, слідчий суддя приходить до висновку, що воно в повній мірі відповідає вимогам ст. 277 КПК України, оскільки наявні всі необхідні реквізити, визначені зазначеною нормою закону.

Що стосується перевірки належного вручення повідомлення про підозру слідчий суддя звертає увагу на наступне.

Відповідно до вимог ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається особі у день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Зі змісту матеріалів, наданих суду, вбачається, що письмове повідомлення про підозру від 14.05.2025 не містить підпису підозрюваної ОСОБА_6 , а також підпису її захисника, що унеможливлює встановлення факту його вручення та ознайомлення сторони захисту із змістом такого процесуального документа.

При цьому прокурором не надано належних доказів того, що повідомлення про підозру було вручено особисто підозрюваній та/або її захиснику у порядку, визначеному кримінальним процесуальним законом, або підтверджень того, що воно направлялося усіма можливими засобами та способами, передбаченими ст.ст. 278, 135 КПК України, зокрема шляхом направлення поштовим зв`язком, засобами електронного зв`язку або через інших уповноважених осіб.

Фактична відсутність підписів підозрюваної та її захисника у відповідному процесуальному документі, за відсутності інших доказів належного повідомлення особи про підозру, свідчить про недотримання стороною обвинувачення встановленої кримінальним процесуальним законом процедури вручення письмового повідомлення про підозру.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що прокурором не доведено факту належного вручення ОСОБА_6 письмового повідомлення про підозру від 14.05.2025 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України у кримінальному провадженні №0002264 від 14.08.2025, у порядку, передбаченому ст.ст.276-278 КПК України. Окрім цього, слідчий суддя враховує, що повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 24.02.2026 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України у кримінальному провадженні №0002264 від 14.08.2025 є похідним процесуальним документом від первинного повідомлення про підозру.

За відсутності доказів належного вручення первинного повідомлення про підозру, повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри не може вважатися таким, що вручено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, оскільки сама процесуальна процедура повідомлення про підозру не була реалізована у спосіб, передбачений статтями 276-278 КПК України.

За таких обставин слідчий суддя приходить до висновку, що повідомлення про підозру від 14.05.2025 у кримінальному провадженні №0002264 від 14.08.2025 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, а також повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 24.02.2026 у кримінальному провадженні №0002264 від 14.08.2025 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України не були вручені ОСОБА_6 у належному процесуальному порядку, що є самостійною підставою для задоволення скарги сторони захисту.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності в особи за вчинення кримінального правопорушення, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також, чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Крім того, при вирішенні питання про обґрунтованість слід виходити з тих міркувань, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя (суд), оцінюючи докази на предмет наявності обґрунтованої підозри, повинен виходити з того, що підозра визнається обґрунтованою лише у тому випадку, якщо існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення.

За визначенням Європейського суду з прав людини «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йде мова у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин».

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Крім того, у справі "K.F. проти Німеччини" "обґрунтована підозра" передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

У рішенні від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. При цьому тлумачення поняття «обґрунтованості» буде залежати від усіх обставин справи (рішення від 30.08.1990 р. у справі «Fox, Campbell and Hartly проти Сполученого Королівства»). Обґрунтованість підозри не може встановлюватися in abstracto або ґрунтуватися на суб`єктивних припущеннях, а має підкріплюватися у кримінальному провадженні конкретними доказами. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи. Слідчий суддя в жодному випадку не повинен встановлювати причетність особи поза розумним сумнівом, втім, обґрунтована підозра має підтверджуватися конкретними фактами та обставинами, що можуть переконати об`єктивного спостерігача, тобто не професіонала у сфері права, в існуванні зв`язку між діями особи та подією. Такі фактичні обставини повинні бути чіткими та зрозумілими і знайти своє відображення у відповідному рішенні компетентного органу.

Отже обґрунтованість підозри містить у собі два аспекти, перший стосується питання права: підозра має стосуватися правопорушення, передбаченого законом, другий стосується питання факту: мають бути доведені обставини, які за розумного та неупередженого тлумачення викликають підозру щодо причетності певної особи до певного кримінального правопорушення.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що інкриміноване ОСОБА_6 кримінальне правопорушення за ч. 4 ст. 191 КК України, належить до складів злочинів, обов`язковою ознакою яких є наявність спеціального суб`єкта, а також встановлення факту привласнення чи заволодіння чужим майном, яке було ввірене особі або перебувало у її віданні.

Як випливає з положень ч. 3 ст. 18 КК України та примітки до ст. 364 КК України, службовими особами визнаються особи, які постійно чи тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють зокрема організаційно-розпорядчі або адміністративно-господарські функції, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням.

Вказане передбачає наявність у них відповідних управлінських повноважень щодо майна або діяльності інших осіб.

Разом з тим, зі змісту повідомлення про підозру та матеріалів, наданих стороною обвинувачення, не вбачається належного обґрунтування того, що ОСОБА_6 , будучи фізичною особою-підприємцем, фактично здійснювала такі функції або мала у своєму підпорядкуванні працівників, щодо яких вона реалізовувала організаційно-розпорядчі чи адміністративно-господарські повноваження. Навпаки, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що у повідомленні про підозру прямо зазначено, що ОСОБА_6 зареєструвала одного лікаря - себе, що свідчить про відсутність у неї трудового колективу та повноважень щодо управління працею інших осіб.

За таких обставин відсутні належні дані, які б свідчили про наявність у ОСОБА_6 статусу спеціального суб`єкта злочину, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

Зі змісту повідомлення про підозру та наданих стороною обвинувачення матеріалів також не вбачається належного обґрунтування того, що ОСОБА_6 фактично мала можливість розпоряджатися коштами, які надходили на банківський рахунок ФОП- № НОМЕР_1 , або що такі кошти були використані нею у власних інтересах. Матеріали свідчать про те, що управління фінансовими активами з рахунку № НОМЕР_1 здійснювалося іншими особами на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 01.07.2019,

Крім того, слідчий суддя бере до уваги інформацію, отриману від Національної служби здоров`я України, відповідно до якої у 2022-2023 роках будь-яких претензій щодо виконання ФОП ОСОБА_6 умов договорів про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій не надходило, а порушень умов договорів або безпідставного отримання коштів не встановлено.

Також матеріали, надані стороною захисту, свідчать про існування договору про спільну діяльність між ФОП ОСОБА_6 та ТОВ «Амбулаторія сімейного лікаря», яким передбачено механізм забезпечення безперервності надання первинної медичної допомоги пацієнтам у разі тимчасової відсутності лікаря. Вказані обставини додатково підтверджуються наказами товариства щодо забезпечення надання медичних послуг та наявними відомостями про фактичне надання медичної допомоги пацієнтам іншими лікарями.

Таким чином, наведені стороною обвинувачення обставини не містять достатніх фактичних даних, які б у своїй сукупності могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що саме ОСОБА_6 вчинила інкриміноване їй кримінальне правопорушення, а наведені у повідомленні про підозру висновки фактично зводяться до припущень щодо можливого порушення договірних зобов`язань у сфері надання медичних послуг, що за своєю природою є цивільно-правовими відносинами та не утворюють складу кримінального правопорушення.

За таких обставин слідчий суддя приходить до висновку, що повідомлення про підозру від 14.05.2025 та повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 24.02.2026 не містять належного та достатнього обґрунтування причетності ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, а тому не відповідає критерію «обґрунтованої підозри» у розумінні кримінального процесуального законодавства України та практики Європейського суду з прав людини.

У зв`язку із вищевикладеним, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для скасування повідомлення про підозру від 14.05.2025 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України у кримінальному провадженні №0002264 від 14.08.2025 та повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 24.02.2026 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.191 КК України у кримінальному провадженні №0002264 від 14.08.2025.

Поряд з цим, не підлягають задоволенню вимоги захисника щодо зобов`язання внесення відомостей про скасування повідомлення про підозру до Єдиного реєстру досудових розслідувань, оскільки кримінально процесуальним законом не визначено механізм реалізації таких дій.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 111-135, 277-278, 303, 305-307, 309, 371-372 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ :

Скаргу ОСОБА_3 в інтересах підозрюваної ОСОБА_6 на повідомлення про підозру у кримінальному провадженні № 0002264 - задовольнити частково.

Скасувати повідомлення про підозру ОСОБА_6 від 14.05.2025 та повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 24.02.2026, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, у кримінальному провадженні № 0002264.

В задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскарження безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів.

Слідчий суддя ОСОБА_1