РОМАНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К

Іменем України

290/173/26

1-кп/290/243/26

30.03.26

30 березня 2026 рокуселище Романів

Романівський районний суд у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , представника потерпілого ОСОБА_6 , - розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000082 від 03.05.2025, стосовно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Болярка Житомирського району Житомирської області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ; раніше судимого вироком Богунського районного суду м. Житомира від 26.05.2022 за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу 17 000 грн (штраф сплачено); вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 26.07.2024 за ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 382 КК України до покарання у виді штрафу 17 000 грн (штраф не сплачено),

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

в с т а н о в и в:

3 травня 2025 року у невстановлений час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна із захисної шафи оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар», розташованої в межах с. Соболівка Романівської ТГ Житомирського району Житомирської області.

З цією метою 3 травня 2025 року о 10 год. 20 хв. ОСОБА_4 на власному автомобілі ЗАЗ «Славута» прибув до зазначеного місця, де, керуючись корисливим мотивом, в умовах воєнного стану на території України, будучи впевненим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає та вони залишаються непоміченими для оточуючих, переконавшись у відсутності власника майна та інших осіб, які б могли перешкодити вчиненню злочину, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, газовим різаком демонтував вхідні двері захисної шафи оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» та умисно таємно викрав одну акумуляторну батарею BB FTB100-121 вартістю 7 487,34 грн, чим завдав власнику майнову шкоду на зазначену суму.

У подальшому ОСОБА_4 викрадене майно завантажив до автомобіля та зник з місця події, розпорядившись ним на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю та надав суду показання, які за своїм змістом відповідають викладеним в обвинувальному акті обставинам кримінального правопорушення.

Показання обвинуваченого не викликають сумнівів у правильності розуміння ним обставин кримінального правопорушення, які ним не оспорювались, а також у добровільності та істинності його позиції.

При визначенні обсягу та порядку дослідження доказів прокурор висловив думку про недоцільність дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, та запропонував обмежитися допитом обвинуваченого, дослідженням документів, що характеризують особу обвинуваченого, стосуються процесуальних витрат і речових доказів.

Обвинувачений та захисник підтримали позицію прокурора щодо запропонованого порядку дослідження доказів.

Зважаючи на те, що фактичні обставини справи ніким з учасників судового провадження не оспорюються, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав їх встановленими у судовому засіданні та вважав недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням документів, що характеризують особу обвинуваченого, стосуються речових доказів, процесуальних витрат і вартості викраденого майна.

При цьому суд переконався у відсутності сумнівів щодо добровільності позиції учасників судового провадження, яким роз`яснено про позбавлення права на оскарження в апеляційному порядку визнаних ними фактичних обставин справи.

Допитавши обвинуваченого та дослідивши надані прокурором письмові докази, суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення доведена повністю, та кваліфікує його умисні дії за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, суд враховує обставини та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до положень ст. 12 КК України є тяжким злочином, а також дані про особу ОСОБА_4 : раніше неодноразово судимого, схильного до вчинення кримінальних правопорушень, який на шлях виправлення не став, що свідчить про недієвість раніше застосованих заходів примусу; на обліку у спеціалізованих медичних установах не перебуває; офіційно не працевлаштований; проходив службу у лавах Збройних Сил України, брав участь у бойових діях із захисту України, має поранення; тривалий час перебуває у статусі військовослужбовця, який самовільно залишив частину; одружений, має на утриманні дитину. Судом також враховано наявність негативних характеристик з місця роботи та місця проходження служби.

Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, є визнання вини та сприяння у розкритті злочину, критичне ставлення до вчиненого. Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання, є рецидив злочину.

З огляду на безальтернативний характер санкції статті щодо виду покарання та зважаючи на позицію державного обвинувача, суд дійшов висновку про призначення ОСОБА_4

покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі передбаченому санкцією ч. 4 ст. 185 КК України.

Суд, вирішуючи питання про можливість застосування положень ст. 75 КК України, виходить з такого.

Відповідно до вимог кримінального закону звільнення від відбування покарання з випробуванням можливе лише за умови, якщо суд дійде переконання про можливість виправлення обвинуваченого без відбування призначеного покарання.

Судом враховано, що обвинувачений визнав вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, щиро розкаявся; фактична шкода від кримінального правопорушення відсутня у зв`язку з вилученням майна; обвинувачений проходив військову службу та має поранення.

Разом з тим суд бере до уваги, що обвинувачений раніше засуджений за ч. 1 ст. 309 КК України, вирок набрав законної сили, однак призначене покарання у виді штрафу на момент розгляду справи не виконано, що свідчить про невиконання обвинуваченим обов`язку, покладеного вироком суду, та відсутність належного реагування на застосовані до нього заходи кримінально-правового впливу.

Крім того, вчинення нового умисного злочину за наявності непогашеної судимості утворює рецидив злочинів, що відповідно до ст. 67 КК України є обставиною, яка обтяжує покарання.

Суд також враховує дані про особу обвинуваченого, зокрема негативну характеристику, а також характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

За таких обставин, попри наявність пом`якшуючих обставин, суд доходить висновку, що вони не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, та не свідчать про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

Враховуючи наведене, суд не знаходить підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України.

Покарання, яке було призначено вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 26.07.2024 у виді штрафу в розмірі 1 000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн, на підставі ч. 3 ст. 72 КК України слід виконувати самостійно.

На переконання суду, саме таке покарання є справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого і запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, а також не потягне за собою порушення засад виваженості, що передбачає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Представником потерпілого заявлено цивільний позов, у якому він просив стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого 7 487,34 грн матеріальної шкоди. Обвинувачений цивільний позов визнав повністю.

У судовому засіданні представником потерпілого подано заяву про залишення цивільного позову без розгляду. Заяву аргументовано тим, що викрадена акумуляторна батарея вилучена та після ухвалення вироку буде повернута потерпілому, а тому фактично майнова шкода понесена не буде.

Проаналізувавши це клопотання та керуючись ст. 128 КПК України, оскільки питання залишення цивільного позову без розгляду за ініціативою цивільного позивача КПК не врегульовано, суд застосовує положення ст. 257 ЦПК України, відповідно до якої перешкод для задоволення цього клопотання немає.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались, арешт на майно у кримінальному провадженні не накладався.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні, пов`язані з проведенням судових експертиз, у розмірі 4 240,80 грн відповідно до ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Судом встановлено, що обвинувачений на час ухвалення вироку утримується під вартою в межах іншого кримінального провадження, що підтверджується поясненнями прокурора та обвинуваченого.

За таких обставин, з урахуванням відсутності необхідності у застосуванні запобіжного заходу для забезпечення виконання цього вироку, суд не вбачає підстав для його обрання у даному кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 6567, 75, 76, 185 КК України, статтями 100, 124, 174, ч. 3 ст. 349, 368374, 394395 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 26.07.2024 щодо призначеного ОСОБА_4 покарання у виді штрафу в розмірі 1 000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн, - виконувати самостійно.

Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні обвинуваченому ОСОБА_4 не обирати.

Цивільний позов Приватного акціонерного товариства «Київстар» залишити без розгляду.

Речовий доказ акумуляторну батарею B.B.Battery FTB100-121, яка знаходиться у ВП № 2 ЖРУП № 1 ГУНП в Житомирській області, повернути власнику ПрАТ «Київстар».

Стягнути зі ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз, у розмірі 4 240,80 (чотири тисячі двісті сорок гривень 80 копійок) грн. Реквізити для сплати: , IBAN UA1009135 в Державній казначейській службі України в м. Київ.

Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Апеляційна скарга на вирок суду в іншій частині може бути подана до Житомирського апеляційного суду через Романівський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору; інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

СуддяОСОБА_7