ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/6339/24 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/436/26 Суддя доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Харків клопотання обвинуваченого ОСОБА_10 про закриття на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України кримінального провадження, внесеного 15 лютого 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000067, за обвинуваченням

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Івано-Шийчине Богодухівського району Харківської області, не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.2 ст.125 КК України,-

УСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини:

Вироком Немишлянського районного суду м.Харкова від 20 жовтня 2025 року ОСОБА_10 засуджено за ч.2 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1020 гривень.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_10 заявив до суду апеляційної інстанції клопотання, в якому просив вирок Немишлянського районного суду м.Харкова від 20 жовтня 2025 року скасувати, закрити кримінальне провадження щодо нього за обвинуваченням за ч.2 ст.125 КК України та звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України в зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення клопотання про закриття кримінального провадження.

Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні вимоги клопотання підтримали в повному обсязі та просили кримінальне провадження закрити, та звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку клопотання, зваживши на доводи прокурора, потерпілої та її представника, обговоривши доводи, викладені в клопотанні обвинуваченого, та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Мотиви суду

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.4 ст.286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

На підставі системного аналізу вищевикладених приписів кримінального процесуального закону вбачається, що якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання, та у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, та за наявності згоди особи на її звільнення на підставі спливу строків давності, закрити кримінальне провадження, звільнивши таку особу від кримінальної відповідальності.

В своїй постанові від 11 листопада 2020 року колегія суддів Третьої судової палати ККС у складі ВС у справі №455/229/17 (провадження №51-3298км20) сформулювала правову позицію, відповідно до якої звільнення від кримінальної відповідальності особи на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності застосовується, незважаючи на невизнання нею своєї провини у вчиненні кримінального правопорушення. Про згоду особи на звільнення її від кримінальної відповідальності за цією статтею може свідчити чітко сформульована нею вимога в апеляційній скарзі, а також окреме клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності.

Дотримання умов, визначених ч.ч.1-3 ст.49 КК України є безумовною й обов`язковою підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності, при цьому, вимоги цієї статті не передбачають обов`язкове визнання вини особою, котра подала клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України.

Частиною 2 ст.4 КК України встановлено, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Санкція інкримінованого ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, передбачає покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до одного року, або пробаційним наглядом на строк до двох років, або обмеженням волі на той самий строк.

Разом з тим, як убачається з матеріалів кримінального провадження та вироку, ОСОБА_10 засуджено за кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України, яке вчинено 14 лютого 2023 року.

Відповідно до ст. 12 КК України кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини. У свою чергу злочини поділяються на нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі.

Відповідно до положень ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України відноситься до категорії кримінального проступку.

За змістом вимог п.2 ч.1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років;

Водночас, під час апеляційного розгляду було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_10 не вчиняв нових кримінальних правопорушень до спливу строку, визначеного п.2 ч.1 ст.49 КК України та від органу досудового розслідування в зазначеному кримінальному провадженні не переховувалась, внаслідок чого строки давності в кримінальному провадженні не переривались та не зупинялись.

Таким чином, на момент апеляційного розгляду закінчилися строки давності щодо кримінального правопорушення проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

З огляду на позицію обвинуваченого ОСОБА_10 , який наполягав на задоволенні його клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, та з урахуванням вимог ч.1 ст.417, п.1 ч.2 ст.284, ч.3 ст.288 КПК України, належить скасувати оскаржуваний вирок в частині засудження ОСОБА_10 за ч.2 ст.125 КК України та звільнити його від кримінальності відповідальності на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України.

Щодо заявленої вимоги потерпілої ОСОБА_7 про стягнення з ОСОБА_10 на її користь витрат на правову допомогу в сумі 35 000 грн., то колегія суддів вважає за необхідне стягнути ОСОБА_10 на користь потерпілої ОСОБА_7 процесуальні витрати на правову допомогу лише у розмірі 14 500 гривень, виходячи з наступного.

Вирішуючи питання щодо процесуальних витрат, суд має чітко дотримуватись вимог глави 8 КПК України, яка регламентує поняття процесуальних витрат у кримінальному процесі, їх види та порядок відшкодування.

В силу п.1 ч.1 ст.118 КПК України, до процесуальних витрат належать і витрати на правову допомогу.

Відповідно до ч.2 ст.120 КПК України, витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг, складений процесуальний документ, вчинення процесуальної дії чи ознайомлення із процесуальними документами тощо.

Згідно зі ст.30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

В обґрунтування понесених потерпілою витрат на правову допомогу матеріали кримінального провадження містять наступні докази: договір № 28 від 14.02.2023 року, укладений між АО «ЛЄДАПРАВО» в особі адвоката ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , ордер, виданий на підставі вказаного договору; Акт наданих послуг № 1 до Договору № 28 про надання правової допомоги від 14.02.2023 року.

У вказаному Акті, який підписали адвокат ОСОБА_8 від імені АО «ЛЄДАПРАВО» та ОСОБА_7 , зазначено, що клієнт прийняв наступну правничу допомогу: представництво на досудовому розслідуванні у кримінальному провадженні №0000067 від 15.02.2023 року (допомога при складанні заяви про кримінальне правопорушення, участь при допиті потерпілої, участь при проведенні слідчих експериментів, складання та подання процесуальних документів дізнавачу) 10 годин, вартість однієї години 1500 грн. усього 15000 грн.; складання та подання цивільного позову по справі 645/6339/24 7 годин, вартість однієї години 1500 грн. усього 10500 грн.; підготовка та участь в судових засіданнях по справі № 645/6339/24 4 години, вартість однієї години 2500 грн. усього 10000 грн.

Надаючи оцінку відомостям, викладеним у п. 1 Акту наданих послуг № 1 до Договору № 28 про надання правової допомоги від 14.02.2023 року колегія суддів зазначає, що представником потерпілої не надано доказів надання потерпілій допомоги при складанні заяви про кримінальне правопорушення, участі при допиті потерпілої, складанні та поданні процесуальних документів дізнавачу, оскільки судом відповідні документи не досліджувалися, клопотання про їх долучення до справи та дослідження судом не заявлено. З протоколу проведення слідчого експерименту від 14.04.2023 року вбачається, що вказана слідча дія, проведена за участі потерпілої ОСОБА_7 та її представника адвоката ОСОБА_8 , тривала 50 хвилин (з 10.50 год до 11.40 год).

Отже, в цій частині витрати на правову допомогу підтверджуються лише на суму 1500 грн., оскільки доведено, що одна година витрачена представником потерпілої при участі у слідчому експерименті.

Надаючи оцінку відомостям, викладеним у п. 2 Акту наданих послуг № 1 до Договору № 28 про надання правової допомоги від 14.02.2023 року суд ураховує розумність розміру витрат на професійну правову допомогу в цій частині, а також те, що заявлені витрати не є співмірними зі складністю провадження, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг не відповідають критерію реальності витрат, оскільки доводи на витрачання представником позивача на складення позовної заяви у цій справі протягом 7 годин є сумнівними.

Витрати на правову допомогу в цій частині колегія суддів оцінює у 3000 грн.

Надаючи оцінку відомостям, викладеним у п. 3 Акту наданих послуг № 1 до Договору № 28 про надання правової допомоги від 14.02.2023 року колегія суддів зазначає, що справа перебувала на розгляді Немишлянського районного суду м.Харкова майже один рік. За цей час було проведено одне підготовче засідання (26.11.2024 року) та 10 судових засідань (05.12.2024, 13.01.2025, 20.03.2025, 17.04.2025, 12.05.2025, 26.06.2025, 24.07.2025, 11.09.2025, 25.09.2025, 16.10.2025).

В зазначених судових засіданнях представник позивача адвокат ОСОБА_8 приймала активну участь, жодного разу розгляд справи не було відкладено за ініціативою представника потерпілої, тому в цій частині витрати на правову допомогу вважаються доведеними в сумі 10 000 грн.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до процесуального законодавства, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірний із:

1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та/або значенням справи для сторони, в т.ч. впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №756/2114/17, «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 р. у справі «East/WestAllianceLimited проти України», від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи характер виконаної представником потерпілого роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з обставин по даній справи, характеру її складності та обсягу виконаної адвокатом роботи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з обвинуваченого ОСОБА_10 на користь потерпілої ОСОБА_7 витрат на професійну правничу допомогу в сумі 14 500 гривень

Разом з цим, відповідно до змісту ст. 129 КПК України, суд може прийняти рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову лише у разі ухвалення обвинувального вироку або постановлення ухвали про застосування примусових заходів виховного або медичного характеру. Суд позбавлений можливості вирішити цивільний позов про відшкодування шкоди, заподіяної вчиненням кримінальних правопорушень, у разі постановлення ухвали про звільнення особи від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закриттям провадження.

Суд апеляційної інстанції враховує, що в аспекті реалізації приписів ст. 129 КПК України, за якими вирішення цивільного позову по суті заявлених вимог можливо лише в разі ухвалення обвинувального вироку або постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, цивільний позов залишається без розгляду у разі закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. У такому випадку позивач вправі заявити свої вимоги в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає необхідним цивільний позов заявлений потерпілою ОСОБА_7 залишити без розгляду.

Разом з тим, колегія суддів роз`яснює, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України,у зв`язку із закінченням строків давності, та закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України, не є реабілітуючою підставою, а тому потерпілі не позбавлені процесуальної можливості звернутися до суду з цивільним позовом в порядку цивільного судочинства.

Така позиція узгоджується з правовим висновком, який міститься у постанові Верховного суду від 27 січня 2025 року у справі № 537/984/20 (провадження № 51-1747км22).

Разом з тим, суд апеляційної інстанції не вирішує питання щодо долі речових доказів на підставі ст.100 КПК України, оскільки в матеріалах кримінального провадження відомості про визнання будь яких речей речовими доказами - відсутні.

При цьому, колегія суддів зазначає, що у даному кримінальному провадженні цивільний позов не заявлений та відсутні процесуальні витрати.

Керуючись ст. 405, 407, 417, 419 КПК України,-

У Х В А Л И Л А:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Немишлянського районного суду м.Харкова від 20 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_10 скасувати.

На підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 за ч.2 ст.125 КК України закрити, звільнивши його від кримінальної відповідальності на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України в зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Цивільний позов заявлений потерпілою ОСОБА_7 залишити без розгляду.

Роз`яснити потерпілій ОСОБА_7 право звернення з цивільним позовом до суду першої інстанції у порядку цивільного судочинства.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_10 на користь потерпілої ОСОБА_7 процесуальні витрати на правову допомогу у розмірі 14 500 (чотирнадцять тисяч п`ятсот) гривень.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Кримінального касаційного суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4