Справа № 591/2962/26
Провадження № 1-кп/591/139/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2026 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми в складі: головуючого судді ОСОБА_1 розглянув у підготовчому судовому засіданні в залі суду у кримінальному провадженні за № 0000122 від 06.01.2026 про обвинувачення:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Междурєчєнськ рф; громадянство: України, зареєстрованого за проживанням за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2. ст. 15 - ч. 1 ст. 115 КК України

клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3

обвинувачений ОСОБА_2 та його захисник адвокат ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції)

екретар судового засідання ОСОБА_5

та установив:

26.03.2026 прокурором до Зарічного районного суду м. Суми подано клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без права внесення застави обвинуваченому ОСОБА_2 , мотивуючи тим, що строк тримання під вартою обвинуваченого на підстави ухвали суду спливає 03.04.2026, однак ризики, які існували на момент обрання запобіжного заходу обвинуваченому, залишаються та можуть зашкодити виконанню процесуальних обов`язків. Зокрема, запобігання спробам з боку обвинуваченого переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити докази кримінального провадження, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення (пп.1-5 ч.1 ст.177 КПК України). На думку сторони обвинувачення запобігти вказаним ризикам можливо лише шляхом застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави.

Прокурор в судовому засіданні подане клопотання підтримав у повному обсязі та просив задовольнити з наведених у ньому підстав. Обвинувачений є інспектором прикордонної служби, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років і застосування до нього запобіжних заходів у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, застави та домашнього арешту не забезпечать належної процесуальної поведінки ОСОБА_2 .

Обвинувачений ОСОБА_2 покладався на розсуд суду щодо клопотання прокурора.

Захисник обвинуваченого просив у клопотанні прокурора такого відмовити, оскільки прокурором не доведено, що ризики не було зменшено, а зазначені шаблонно.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання, суд доходить наступних висновків.

Відповідно до частини третьої статті 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Відповідно до частини першої статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

В ході розгляду даного клопотання суд дійшов висновку, що ризики, встановлені при вирішенні питання про застосування до ОСОБА_2 запобіжного заходу та продовження строку його дії, не зменшились, продовжують існувати, та у судовому засіданні прокурором доведено наявність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Жодних об`єктивних даних, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою та даних, які свідчать про наявність обставин, що можуть істотно вплинути на можливість продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_2 та стати підставою для скасування запобіжного заходу чи зміни запобіжного заходу на інший більш м`який, стороною захисту не надано та в ході судового розгляду справи не встановлено.

Таким чином, не роблячи передчасних висновків щодо вини обвинуваченого, на даній стадії судового провадження, встановлені судом ризики, передбачені пунктами 1,2,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України продовжують існувати, є реальними, що виправдовує тримання обвинуваченого під вартою і застосування саме такого запобіжного заходу у цьому випадку буде виправданим з точки зору наявності відповідного суспільного інтересу, що за таких обставин переважає принцип поваги до особистої свободи, та не суперечитиме вимогам статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці ЄСПЛ.

Отже, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого наявна необхідність у збереженні такої міри запобіжного заходу обвинуваченому як тримання під вартою, тому клопотання прокурора є підставним до задоволення. Обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_2 запобіжний захід у виді тримання під вартою слід продовжити на строк до шістдесяти днів. Даних, які б унеможливлювали тримання обвинуваченого під вартою, матеріали кримінального провадження не містять.

При цьому, суд вважає, що при вирішенні питання застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, суд виходить з того, що:

- особисте зобов`язання не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого з огляду на тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, та встановлені ризики;

- заяв про взяття на поруки обвинуваченого не надходило;

- домашній арешт, з огляду на інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення, не є дійовим запобіжним заходом щодо обвинуваченого, оскільки вказаний запобіжний захід не буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії його належної процесуальної поведінки, з огляду на те, що на момент вручення обвинувального акту ОСОБА_2 являється військовослужбовцем, та виконуючи бойові завдання у складі підрозділу військової частини може змінювати місце проживання та дислокації.

Суд не ігнорує аргументи, які наводяться стороною захисту, проте в даному конкретному випадку, суд оцінюючи вищевказані обставини, приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Відповідно до частини четвертої статті 183 КПК України, продовжуючи строк тримання під вартою ОСОБА_2 , суд вважає за необхідне не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, оскільки вказане кримінальне провадження порушено щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства (п. 1).

Керуючись ст. 7, 9, 177, 178, 181,193 - 196, 331, 350, 370, 372, 395, 532, 615 Кримінального процесуального кодексу України,

Постановив:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 (шістдесят) днів до 24 травня 2026 року включно без визначення розміру застави.

Встановити строк дії ухвали в частині продовження обраного обвинуваченому ОСОБА_2 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 24 травня 2026 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом п`яти днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду, а для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення. Подання апеляційної скарги зупиняє набрання ухвалою законної сили, але не зупиняє її виконання.

Судді ОСОБА_1