Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.03.2026 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді судове провадження 11-сс/4806/54/26, за апеляційними скаргами прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_5 та захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.01.2026.

Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого відділу СУ ГУ НП в Закарпатській області про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовжено цей строк, до 20.03.2026 в межах строку досудового розслідування з визначенням застави - 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 998400 (дев`ятсот дев`яносто вісім тисяч чотириста) грн щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, у кримінальному провадженні № 0000197, відомості про яке 17.04.2025 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Клопотання слідчий обґрунтував тим, що ГУ НП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000197 від 17.04.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 332 КК України.

Досудовим розслідування встановлено, що у невстановлений досудовим розслідуванням точний час, але не пізніше квітня 2025 року, непрацюючий мешканець Мукачівського району Закарпатської області ОСОБА_9 , усвідомлюючи те, що шляхом проведення заборонених операцій у сфері обігу психотропних речовин є можливість швидко незаконно збагатитися, а також будучи обізнаним про місця та осіб, які займаються виготовленням психотропної речовини метамфетамін, діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправність своїх дій, спільно із ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , стали на злочинний шлях нетрудового збагачення за рахунок вчинення протиправних дій, спрямованих на незаконний збут психотропних речовин та організували і очолили організовувану злочинну групу, до складу якої залучили ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_6 .

Переслідуючи кінцеву мету такої протиправної діяльності отримання незаконного доходу, а як спосіб її досягнення перевезення, зберігання, пересилання та збут психотропних речовин з наступним оберненням отриманих грошових коштів на

-2-

свою та співучасників користь, ОСОБА_9 , діючи як організатор очолюваного ним злочинного об`єднання, для реалізації своїх намірів розробив злочинний план, який передбачав наступні неправомірні дії: пошук потенційних покупців для збуту психотропної речовини, ведення перемовин із ними з цих питань; розподіл між ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та ОСОБА_6 психотропної речовини відповідно до обсягу можливого збуту; упакування психотропної речовини у спосіб, який би забезпечував неможливість вільного виявлення психотропної речовини сторонніми особами; перевезення та збут за грошові кошти незаконно виготовленої, забороненої в обігу речовини «метамфетамін»; отримання грошових коштів від збуту психотропної речовини з подальшим їх зняттям та розподілом між учасниками організованої групи.

Розраховуючи на довготривалість і систематичність передбачених планом злочинних дій та розуміючи неможливість самостійної реалізації злочинного задуму, ОСОБА_9 роз`яснив учасникам організованої ним злочинної групи ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_6 , його суть та узгодив з ними ступені співучасті і роль кожного у цій діяльності для досягнення запланованого результату.

Зокрема, ОСОБА_16 , являючись активним учасником створеної ОСОБА_9 організованої групи, виконуючи відповідно до відведеної йому останнім злочинної ролі виконавця злочину, отримував від співорганізатора групи ОСОБА_10 психотропну речовину «метамфетамін», яку надалі розфасувавши на окремі «дози» за вказівкою останнього незаконно збував особа з числа наркозалежних, а грошові кошти виручені від продажу передавав через ОСОБА_10 організатору ОСОБА_17 .

Дії членів організованої ОСОБА_9 злочинної групи були направлені на вчинення особливо тяжких злочинів у сфері незаконного обігу психотропних речовин, організації мережі збуту «метамфетаміну» з метою подальшого отримання грошових коштів від такої протиправної діяльності. Кожен із учасників групи усвідомлював, що невиконання будь-ким із них своїх злочинних обов`язків позбавляло б можливості реалізувати заплановані протиправні наміри.

Дані обставини вимагали від кожного з учасників старанної, багатобічної та тривалої у часі підготовки до вчинення злочинів, узгодження дій між всіма учасниками, відданості та відповідальності кожного в умисній спільній злочинній діяльності, спрямованій на досягнення поставлених цілей.

У ході досудового розслідування встановлено наступні епізоди злочинної діяльності організованої ОСОБА_9 злочинної групи, до складу якої, окрім нього, також входили як співорганізатори ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а також як безпосередні виконавці ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_6

21.08.2025 о 13 год 51 хв ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливих мотивів, реалізуючи спільні злочинні наміри організованої ОСОБА_9 злочинної групи, дотримуючись заздалегідь обумовленого плану та керуючись встановленими в злочинній групі правилами поведінки, перебуваючи в м. Мукачево, біля трикотажної фабрики «Мрія», що по вул. Т. Масарика, 13, отримав від ОСОБА_18 грошові кошти в розмірі 1000 грн, після чого ОСОБА_6 сів в транспортний засіб «VOLKSWAGEN», д.н.з. НОМЕР_1 , та направився до будинку № 37 по вул. Свято-Михайлівській в м. Мукачево, де зустрівся з ОСОБА_15 та разом спустились в підвальне приміщення вказаного будинку.

У подальшому, ОСОБА_6 , продовжуючи свої злочинні дії, спільно із ОСОБА_15 , вийшовши з підвального приміщення, сіли в транспортний засіб «VOLKSWAGEN», д.н.з. НОМЕР_1 , та поїхали на АЗС «SHELL», яка розташована за

-3-

адресою: м. Мукачево, вул. Т. Масарика, 3, де ОСОБА_6 , вийшовши з вказаного транспортного засобу, умисно, з корисливих мотивів у складі організованої ОСОБА_9 злочинної групи незаконно збув 0,1035 грамів психотропної речовини «метамфетамін».

25.10.2025 ОСОБА_6 затриманий в порядку ст. 208 КПК України та цього ж дня повідомлений про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Необхідність продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_6 слідчий мотивував тим, що підозрюваний ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідків, експерта й спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином і з часу обрання запобіжного заходу обставини не змінились, а ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшились, а також неможливістю закінчення досудового розслідування протягом строку визначеного запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 .

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя вказала на те, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, яке відносяться до категорії особливо тяжких, а тому існують заявлені ризики, передбачені п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не втратили своєї актуальності, у зв`язку з чим застосування більш м`яких запобіжних заходів фактично буде недостатніми для запобігання даним ризикам, а тому запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 необхідно продовжити в межах строку досудового розслідування, а саме до 20.03.2026. Разом з тим, визначаючи розмір застави, достатньої для забезпечення підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, слідчий суддя врахувала характер вчиненого кримінального правопорушення, і вважала, що застава саме у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб буде достатньою та гарантуватиме виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді та застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою домашній арешт, а у разі неможливості, зменшити розмір застави. Вважає ухвалу необґрунтованою та незаконною, такою, що постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а викладені у ній висновки не відповідають фактичним обставинам. Стверджує про необґрунтованість пред`явленої ОСОБА_6 підозри. Також зазначає про те, що в даному кримінальному провадженні не доведено жодного з ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Сама лише тяжкість злочину не може бути достатньою підставою для тримання особи під вартою. Слідчим суддею безпідставно не враховано наявність у підозрюваного постійного місця проживання, малолітньої дитини на утриманні. Просить врахувати відсутність у родини підозрюваного значних коштів, у зв`язку з чим вважає, що застава визначена судом у непомірному для нього розмірі.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді від 21.01.2026 скасувати та постановити нову, якою продовжити ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення застави. В обґрунтування апеляційних вимог прокурор зазначає про незаконність та невмотивованість ухвали слідчого судді щодо ОСОБА_6 в частині визначення розміру застави. Посилається на аналогічні доводи, що і слідчий у клопотанні, додатково звертаючи увагу на наявність обґрунтованої підозри, доведеність існування ризиків, передбачених п.1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також на відсутність передбачених законом підстав для визначення ОСОБА_6 застави.

-4-

Заслухавши доповідь судді, пояснення підозрюваного та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив задовольнити апеляційну скаргу сторони обвинувачення, перевіривши та обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали судового провадження колегія суддів уважає, що апеляційні скарги прокурора та захисника-адвоката ОСОБА_7 не підлягають задоволенню, з таких підстав.

За приписами ст. 29 Конституції України та ст. 176, 177, 178 КПК України, право на свободу та особисту недоторканість є одним із найбільш значущих прав людини. Слід врахувати те, що обираючи запобіжний захід - тримання під вартою, обмежуються конституційні права і свободи особи, ще до визнання її винуватою у вчиненні злочину, а запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідно до ст. 183 КПК України є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, і застосовується лише тоді, коли є всі підстави вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і його належної поведінки. Застосування запобіжного заходу з іншою метою не допускається.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Згідно положень ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вказані вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею при розгляді клопотання про продовження строку застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, дотримано.

Як вбачається з ухвали, слідчим суддею встановлено, що ГУ НП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000197 від 17.04.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 332 КК України.

25.10.2025 ОСОБА_6 затриманий в порядку ст. 208 КПК України та цього ж дня повідомлений про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

25.10.2025 слідчим суддею відносно ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме до 22.12.2025 включно, без визначення розміру застави.

Постановою прокурора від 17.12.2025 строк досудового розслідування в даному кримінальному провадженні продовжено до трьох місяців, тобто до 25.01.2026.

18.12.2025 слідчим суддею ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення застави на строк до 25.01.2026.

Ухвалою слідчого судді від 19.01.2026 строк досудового рослідування у даному кримінальному провадженні продовжено до п`яти місяців, а саме, до 25.03.2026.

За приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів

-5-

досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що в разі обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу підозрюваний, обвинувачений може ухилитися від слідства або суду, знищити речові докази, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність. При цьому суд повинен врахувати обставини, які вказані в ст. 178 КПК України.

Відповідно до ст. 3 Загальної декларації прав людини, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, запобіжний захід у виді тримання під вартою обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого. Крім того, не допускається застосування найбільш суворого запобіжного заходу лише з мотиву тяжкості вчиненого підозрюваним кримінального правопорушення.

Згідно ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 КПК України, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Всупереч доводам апеляційної скарги захисника, наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, слідчим суддею визнана і така підтверджується наявними в провадженні доказами. З таким висновком слідчого судді погоджується і суд апеляційної інстанції.

Разом з тим, перевіряючи наявність обґрунтованої підозри, колегія суддів виходить з того, що сукупність матеріалів кримінального провадження на даній стадії розслідування, є достатньою для застосування щодо підозрюваної запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Така позиція суду випливає й із практики Європейського Суду з прав людини про те, що «розумна підозра у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначає наявність обставин або відомостей, які б переконали неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин.

Органом досудового розслідування надано докази, які на даній стадії є достатніми для визначення поняття обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_6 . Однак, дослідження доказів з метою визнання їх такими, що можуть бути покладені в основу винуватості особи у вчиненні того чи іншого злочину відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

Апеляційний суд зауважує, що на даному етапі провадження слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті. Слідчий суддя на підставі оцінки сукупності

-6-

отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою (за стандартом «обґрунтованої підозри») для застосування щодо неї запобіжного заходу.

Крім того, слідчий суддя також дослідила доводи клопотання щодо обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення, а саме ухвали слідчого судді від 18.12.2025, якою щодо підозрюваного ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід - тримання під вартою без визначення застави та з урахуванням необхідності виконання ряду процесуальних дій, а також з урахуванням існуючих ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, обґрунтовано дійшла висновку про наявність обставин, які виправдовують подальше тримання підозрюваного ОСОБА_6 під вартою, оскільки ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою на даний час не змінилися, та не зменшилися.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з рішенням слідчого судді щодо необхідності задоволення клопотання слідчого відділу СУ ГУ НП в Закарпатській області про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 до 20.03.2026, оскільки таке продовження, на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів суспільства, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою та не суперечить вимогам ч. 6 ст. 199 КПК України.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів уважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника стосовно відсутності передбачених законом підстав для продовження строків тримання ОСОБА_6 під вартою, і такі відхиляє.

Твердження сторони захисту про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 та можливість застосування до останнього більш м`якого запобіжного заходу, а саме у виді домашнього арешту, є непереконливими.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з рішенням слідчого судді щодо необхідності задоволення клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 , оскільки прокурор в повному обсязі довів суду обставини, які виправдовують подальше обмеження права останнього на свободу. Таке обмеження не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Також апеляційний суд враховує, що у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.2007 - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінального провадження, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

-7-

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Ухвала слідчого судді відповідає вказаним вимогам.

З урахуванням конкретних обставин, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, що відповідає правовим позиціям, викладеним у п. 35 рішення ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції», порушень норм міжнародного права та кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено.

Перевіряючи наявність обґрунтованої підозри, колегія суддів виходить з того, що сукупність матеріалів кримінального провадження на даній стадії розслідування, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Така позиція суду випливає й із практики Європейського Суду з прав людини про те, що «розумна підозра у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначає наявність обставин або відомостей, які б переконали неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин.

Колегія суддів уважає такі висновки слідчого судді правильними, оскільки тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення та ймовірне покарання, яке очікує особу в разі доведення винуватості, давали підстави слідчому судді для продовження щодо підозрюваного раніше обраного запобіжного заходу.

Всупереч викладеним в апеляційній скарзі сторони захисту доводам, задовольняючи клопотання прокурора, слідчий суддя перевірила та надала оцінку тим обставинам з якими закон пов`язує порядок обрання та продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Викладені в апеляційній скарзі доводи на захист підозрюваного, не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді, оскільки не спростовують висновки слідчого судді про те, що ОСОБА_6 може вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України. До того ж обставини, на які посилається в апеляційній скарзі захисник, зокрема, про наявність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків та дитини на утриманні, були відомі слідчому судді під час розгляду клопотання і такі враховані при прийнятті рішення про продовження підозрюваному строку дії запобіжного заходу та не спростовують по суті законне та обґрунтоване рішення слідчого судді.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги і те, що навіть якщо підозрюваний і не має на меті ухилятися від суду, впливати на свідків чи інших учасників кримінального правопорушення, вчиняти інші кримінальні правопорушення, або порушувати процесуальні обов`язки, однак, обставини, за яких вчинено кримінальне правопорушення, його тяжкість та інші наведені вище обставини, у тому числі й дані про особу підозрюваного, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Твердження захисника про те, що слідчим суддею не була розглянута можливість застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 інших (альтернативних) запобіжних

-8-

заходів, є неспроможними, оскільки слідчий суддя достатньо мотивувала необхідність продовження виняткового запобіжного заходу та недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_6 .

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає рішення слідчого судді про продовження підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги захисника-адвоката ОСОБА_7 в цій частині безпідставними і такі відхиляються.

Перевіряючи доводи апеляційних скарг прокурора та захисника на предмет законності та вмотивованості ухвали слідчого судді щодо ОСОБА_6 в частині визначення розміру застави, колегія суддів звертає увагу на таке.

За змістом ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо злочину, який спричинив загибель людини; щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України; щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Таким чином, альтернативне не визначення розміру застави є правом слідчого судді, а таке рішення приймається з врахуванням наявних ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного та сукупності всіх обставини, визначених ст. 178 КПК України.

Тобто, законодавець поклав на суд обов`язок при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України. Проте, у певних випадках, які визначені у ч. 4 ст. 183 КПК України, законодавець надав суду дискреційні повноваження не визначати розмір застави.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 взагалі не містить жодних доводів щодо недоцільності визначення підозрюваному альтернативного розміру застави.

Визначаючи щодо підозрюваного ОСОБА_6 розмір застави, слідчий суддя взяла до уваги обставини, встановлені ст. 177, 178 КПК України, вимоги ст. 182 цього Кодексу та позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сума застави повинна визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні. Тому, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, його ступеня суспільної небезпеки, а також особи підозрюваного ОСОБА_6 , слідчий суддя прийшла до висновку,

-9-

що застава у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб здатна забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків і такий розмір не буде завідомо непомірним для нього.

З вказаним висновком погоджується і колегія суддів. При цьому враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справі «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010, відповідно до якого розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Разом з тим, згідно вимог ч. 4 ст. 182 КПК України, відповідно до яких, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про особу та ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів уважає, що розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Із статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, в цілому, та її 3 пункту, зокрема, випливає, що застава може вимагатись лише до тих пір, поки існують причини, що виправдовують затримання (пункт 42 рішення ЄСПЛ у справі Musuc v. Moldova від 06.11.2007, заява №. 42440/06, та пункт 139 рішення ЄСПЛ у справі Олександр Макаров проти Росії від 12.04.2009, заява № 15217/07). Влада повинна бути уважною у встановленні відповідної застави. Більше того, сума застави повинна бути належним чином обґрунтована в рішенні суду, а також повинно бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого (пункт 79 рішення ЄСПЛ у справі Mangouras v. Spain).

Таким чином, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Положення КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують суд на такі критерії, які слід врахувати при визначені розміру застави: (1) обставини кримінального правопорушення; (2) особливий характер справи; (3) майновий стан підозрюваного; (4) його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; (5) масштаб його фінансових операцій; (6) даних про особу підозрюваного; (7) встановлені ризики, передбачених статтею 177 КПК; (8) «професійне середовище» підозрюваного; (9) помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин (10) шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

Згідно матеріалів судового провадження встановлено, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні діянь, які відносяться до особливо тяжкого злочину.

При оцінці майнового стану підозрюваного ОСОБА_6 колегія суддів враховує, вказані вище дані, а також відсутність в матеріалах судового провадження будь-яких інших даних про наявність у власності підозрюваного цінного майна чи інших активів.

На переконання колегії суддів, визначений слідчим суддею підозрюваному ОСОБА_6 розмір застави - 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, є таким, що співвідноситься з даними про особу підозрюваного, обставинами кримінального правопорушення, а тому відповідає вимогам кримінального процесуального закону, зазначеним у ч. 4, 5 ст. 182 КПК України, згідно яких розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

-10-

Такий розмір застави, на думку колегії суддів, є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні, не порушує права підозрюваної та підстав вважати його завідомо непомірним для підозрюваного, колегія суддів не вбачає.

З огляду на викладене доводи апеляційної скарги захисника щодо визначення підозрюваному ОСОБА_6 застави у непомірному для нього розмірі задоволенню не підлягають.

Порушень норм кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів приходить до висновку, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, таке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими слідчим суддею, а тому апеляційні скарги як захисника-адвоката ОСОБА_7 , так і прокурора задоволенню не підлягають.

При прийнятті рішення колегія суддів також, враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що стороною захисту та стороною обвинувачення не наведено обставин та не надано таких доказів, які б спростовували висновки слідчого судді, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу не заявлено.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_5 та захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.01.2026 щодо ОСОБА_8 , - без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді