КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 17 лютого 2026 року клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 24 грудня 2025 року,

за участі:

прокурора ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, яке вилучено 11 грудня 2025 року під час проведення обшуку транспортного засобу, TOYOTA RAV4, державний номерний знак НОМЕР_1 , vin: НОМЕР_2 , а саме: на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 ; ключі від автомобіля; транспортний засіб марки TOYOTA RAV4, державний номерний знак НОМЕР_1 , vin: НОМЕР_2 шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування майном.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник власника майна ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна та зобов`язати орган досудового розслідування, прокурора, транспортний засіб марки TOYOTA RAV4, державний номерний знак НОМЕР_1 , vin: НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , ключі від автомобіля -негайно повернути власнику - ОСОБА_5 .

Щодо строку на апеляційне оскарження зазначив, що розгляд клопотання у суді першої інстанції відбувся без повідомлення власника майна чи його представника. Копію ухвали представник власника майна отримав 06 січня 2026 року, апеляційну скаргу направлено засобами поштового зв?язку 06 січня 2026 року. Відтак, апелянт просив поновити строк на апеляційне оскарження.

Вважає оскаржувану ухвалу слідчого судді такою, що постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та неповнотою судового розгляду.

Зазначає, що прокурором подано клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно з пропущенням строку, передбаченого вимогами ч. 5 ст. 171 КПК України, та розглянуто слідчим суддею з порушенням визначеного КПК України строком.

На переконання апелянта транспортний засіб не відповідає ознакам речового доказу, передбачених ст. 98 КПК України, а прокурором не доведено незаконність походження вилученого майна.

Звертає увагу, що власник майна ОСОБА_5 не має процесуального статусу підозрюваної чи обвинуваченої у даному кримінальному провадженні, є свідком, а накладений арешт порушує принцип пропорційності, передбачений вимогами ст. 132 КПК України, оскільки фактично позбавляє можливості ОСОБА_5 користуватись транспортним засобом.

Наголошує, що в оскаржуваній ухвалі зазначено, що власник майна у судове засідання не з`явилась, що не відповідає дійсності, оскільки власник майна ОСОБА_5 не була повідомлена про дату, час і місце розгляду клопотання прокурора.

В судове засідання представник власника майна - адвокат ОСОБА_6 не з`явився, про час та дату апеляційного розгляду його повідомлено у встановленому законом порядку. 17 лютого 2026 року на адресу Київського апеляційного суду надійшла заява адвоката ОСОБА_6 про розгляд апеляційної скарги без власника майна та представника власника майна. Враховуючи наведене, колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутності представника власника майна, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України, зважаючи, у тому числі на скорочені строки розгляду справ такої категорії (ч. 2 ст. 422 КПК України).

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Порядок і строки апеляційного оскарження чітко визначено та регламентовано ст. 395 КПК України. Так, згідно з п. 3 ч. 2 вказаної статті апеляційна скарга може бути подана на ухвалу слідчого судді - протягом п`яти днів з дня її оголошення, а відповідно до ч. 3 цієї ж статті, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Як убачається з матеріалів справи судовий розгляд клопотання відбувся без учасників. Копію ухвали представник власника майна отримав 06 січня 2026 року, того ж дня апеляційну скаргу направлено засобами поштового зв?язку. Враховуючи наведені обставини, колегія суддів вважає за можливе поновити строк на апеляційне оскарження вказаної ухвали слідчого судді.

Як убачається з матеріалів судового провадження, слідчим відділом Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 18 квітня 2025 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001407, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено інформацію щодо діяльності інвестиційної компанії «Mediachain», яка в період з 2022 року по теперішній час на території України запроваджує діяльності розгалуженої мережі фінансових пірамід, яка направлена на привласнення коштів громадян України, шляхом електронних маніпуляцій та введення їх в оману під приводом інвестування в криптовалюту. Mediachain - це платформа, яка створила і створює основні продукти у сфері криптоіндустрії для популяризації криптовалюти у світі, а також надання заробітку для творців і користувачів платформи. Даний проєкт пропонував інвесторам заробляти на токені «Mediacoin». Група осіб працювала під виглядом мережевого маркетингу, зміст якого полягає у доході такої компанії, що отримується від неоплачуваної робочої сили, яка продає товари або послуги компанії іншим клієнтам (потерпілим), а заробіток учасників - від пірамідальної або бінарної системи комісійної винагороди. З попередньої інформації встановлено, що до схеми фінансової піраміди причетні громадяни України, які ввели в оману українців на суму близько 1000000 доларів США.

За версією органу досудового розслідування, організували вказану фінансову піраміду двоє осіб, серед них ОСОБА_9 громадянин Російської Федерації та громадяни України. Зокрема, до вчинення злочину можуть бути причетні ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які користуються транспортним засобом - TOYOTA RAV4, державний номерний знак НОМЕР_1 , vin: НОМЕР_2 .

11 грудня 2025 року, у порядку, передбаченому ст.ст. 234-236 КПК України, проведено обшук транспортного засобу марки TOYOTA RAV4, державний номерний знак НОМЕР_1 , vin: НОМЕР_2 , у ході якого виявлено та вилучено: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 ; ключі від автомобіля; транспортний засіб марки - TOYOTA RAV4, державний номерний знак НОМЕР_1 , vin: НОМЕР_2 .

Того ж дня, вилучені речі постановою старшого слідчого СВ Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_11 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

12 грудня 2025 року прокурор Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 направила засобами поштового зв`язку до Дніпровського районного суду м. Києва клопотання про арешт тимчасово вилученого у кримінальному провадженні № 0001407 від 18.04.2025 року в ході проведення обшуку транспортного засобу марки TOYOTA RAV4, державний номерний знак НОМЕР_1 , vin: НОМЕР_2 , а саме: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , ключі від автомобіля, транспортний засіб марки TOYOTA RAV4, державний номерний знак НОМЕР_1 , vin: НОМЕР_2 , з метою збереження речових доказів.

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 24 грудня 2025 року клопотання прокурора задоволено.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину і достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Однак зазначених вимог закону слідчий суддя та прокурор, який вніс клопотання про арешт майна, не дотрималися.

Зокрема, згідно з вимогами ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави арешту майна відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу.

З матеріалів судового провадження вбачається, що органом досудового розслідування під час складання вказаного клопотання та слідчим суддею під час його розгляду не в повній мірі дотримано вимог зазначених норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод,

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

На переконання колегії суддів, слідчий суддя, в порушення вимог п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт транспортного засобу та інших речей власником яких є ОСОБА_5 належним чином не перевірив правову підставу для такого арешту та можливості використання майна як доказу у кримінальному провадженні, та не встановив достатність доказів на підтвердження підстав для накладення арешту з метою збереження речових доказів.

З витягу Єдиного реєстру досудових розслідувань убачається, що кримінальні правопорушення внесено за ч. 4 ст. 190 КК України. Зокрема, за версією органу досудового розслідування інвестиційною компанією «Mediachain» з 2022 року по теперішній час на території України запроваджується діяльності розгалуженої мережі фінансових пірамід, яка направлена на привласнення коштів громадян України, шляхом електронних маніпуляцій та введення їх в оману під приводом інвестування в криптовалюту.

Вказані обставини безпосередньо і підлягають з`ясуванню під час здійснення кримінального провадження та встановлення об`єктивної істини.

Однак, транспортний засіб, свідоцтво про його реєстрацію, ключі від автомобіля на які прокурор просив накласти арешт не можуть відповідати критеріям речових доказів в ході досудового розслідування щодо здійснення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, оскільки стороною обвинувачення не доведено, яке саме доказове значення може мати вказане рухоме майно у даному кримінальному провадженні і яким чином його ймовірне відчуження зможе запобігти встановленню об`єктивної істини щодо обставин, які встановлюються.

Накладаючи арешт на майно, слідчий суддя не перевірив, чивиправдовує такий ступінь втручання у права і свободи ОСОБА_5 з потребами досудового розслідування, і чи не порушує при вказаних обставинах справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.

У порушення ст.ст. 171, 173 КПК України, слідчий суддя не оцінив розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для його власника.

Проте вказані обставини залишились поза увагою слідчого судді.

У матеріалах, які додані до клопотання прокурора, відсутні докази, що транспортний засіб марки TOYOTA RAV4, державний номерний знак НОМЕР_1 , vin: НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ключі від автомобіля набуто кримінально протиправним шляхом або внаслідок вчинення кримінального правопорушення, тобто не відповідають вимогам ст. 98 КПК України.

Як зазначено в апеляційній скарзі представника власника майна, у 2021 році ОСОБА_5 продала автомобіль TOYOTA RAV4 2019 року випуску та 04 лютого 2022 року придбала транспортний засіб, на який накладено арешт.

Ні прокурор в клопотанні, ні слідчий суддя в порушення відповідно ст. ст.171, 173 КПК України, не оцінили розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для власника майна.

Відтак, прокурором не доведено в клопотанні існування правових підстав для накладення арешту на вказаний транспортний засіб транспортний засіб марки TOYOTA RAV4, державний номерний знак НОМЕР_1 , vin: НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ключі від автомобіля, які на праві власності належать ОСОБА_5 , є предметом протиправної діяльності, об`єктом та знаряддям злочину та відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, у зв`язку із чим винесена постанова про визнання вказаного майна речовими доказами є формальною та не містить жодних мотивів.

Слідчим суддею при постановленні оскаржуваної ухвали не перевірено вказані обставини, які свідчать про відсутність правових підстав для накладення арешту на вказане майно з метою збереження речових доказів, на яку посилається орган досудового розслідування.

На підставі викладених обставин, які свідчать про неповноту судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню як незаконна, а апеляційна скарга - задоволенню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання прокурора.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити представнику власника майна ОСОБА_5 - адвокату ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 24 грудня 2025 року.

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 24 грудня 2025 року - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 про накладення арешту на майно, яке вилучено 11 грудня 2025 року під час проведення обшуку транспортного засобу, TOYOTA RAV4, державний номерний знак НОМЕР_1 , vin: НОМЕР_2 , а саме: на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 ; ключі від автомобіля; транспортний засіб марки TOYOTA RAV4, державний номерний знак НОМЕР_1 , vin: НОМЕР_2 .

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14

Єдиний унікальний № 755/19997/25 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_15

Справа № 11сс/824/1993/2026 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК