Справа № 296/1852/26
УХВАЛА

Іменем України

про арешт майна

19 лютого 2026 року м.Житомир

Слідчий суддя Корольовського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 , за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 , власника майна ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Корольовського районного суду м. Житомира клопотання старшого дізнавача СД ЖРУП №2 ГУНП в Житомирській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджене прокурором Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_5 , про арешт майна в кримінальному провадженні №0000069 від 13.02.2026, за ч. 1 ст. 309 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

18.02.2026 до слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира надійшло клопотання старшого дізнавача СД ЖРУП №2 ГУНП в Житомирській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджене прокурором Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_5 , про арешт майна в кримінальному провадженні №0000069 від 13.02.2026, за ч. 1 ст. 309 КК України, а саме:

-зіп-пакету з порошкоподібною речовиною білого кольору;

-автомобіля марки HYUNDAI р.н.з НОМЕР_1 .

що вилучене за адресою м. Житомир, вул. Кростишівська, 3.

Клопотання обґрунтовано тим, що СД ЖРУП №2 ГУНП в Житомирській області здійснює досудове розслідування кримінального провадження №0000069 від 13.02.2026, за ч. 1 ст. 309 КК України за фактом, що 13.02.2026, за адресою: м. Житомир, вул. Крошенська, 3, працівниками поліції під час поверхневої перевірки гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було виявлено речовину ззовні схожу на наркотичну. (ЄО 3219)

16.02.2026 постановою старшого дізнавача вищевказане майно, яке належить ОСОБА_6 та ОСОБА_3 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000069 від 13.02.2026, за ч. 1 ст. 309 КК України.

16.02.2026 дізнавач за допомогою засобів поштового зв`язку подав до суду клопотання про накладення арешту на вищевказане майно на підставі п.1 ч.2 ст.170 КПК України з метою забезпечення збереження речових доказів.

Дізнавач в судове засідання не з`явився. Наявна заява про розгляд клопотання без його участі.

Власник майна (автомобіля) ОСОБА_3 надав заяву про розгляд клопотання без його участі заперечував проти накладення арешту на майно.

ОСОБА_6 також надав заяву про рощзгляд клопотання без його участі. Заперечує проти арешту майна.

Вивчивши клопотання з додатками, слідчий суддя приходить до наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів.

Під час судового розгляду клопотання слідчий суддя встановив, що СД ЖРУП №2 ГУНП в Житомирській області здійснює досудове розслідування кримінального провадження №0000069 від 13.02.2026, за ч. 1 ст. 309 КК України за фактом, що 13.02.2026, за адресою: м. Житомир, вул. Крошенська, 3, працівниками поліції під час поверхневої перевірки гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було виявлено речовину ззовні схожу на наркотичну. (ЄО 3219)

13.02.2026 під час огляду місця події на відкритій ділянці місцевості за адресою: м.Житомир, вул. Коростишівська,3 виявлено:

-зіп-пакет з порошкоподібною речовиною білого кольору;

-автомобіль марки HYUNDAI р.н.з НОМЕР_1

16.02.2026 постановою старшого дізнавача вищевказане майно, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000069 від 13.02.2026, за ч. 1 ст. 309 КК України.

16.02.2026 дізнавач за допомогою засобів поштового зв`язку подав до суду клопотання про накладення арешту на вищевказане майно на підставі п.1 ч.2 ст.170 КПК України з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

При цьому закон не вимагає, щоб докази на підтвердження вчинення кримінального правопорушення були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого кримінального правопорушення. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно застосувати зазначений вид заходу забезпечення кримінального провадження з метою досягнення дієвості цього провадження та уникнення негативних наслідків.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України, - речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, слідчий суддя під час розгляду цього клопотання має встановити лише чи відповідає вилучене майно ознакам речового доказу. При цьому слідчий суддя не уповноважений надавати оцінку чи наявний склад кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 309 КК України.

Слідчий суддя визнає, що матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують забезпечення кримінального провадження шляхом накладення арешту на майно, яке відповідає критерію речового доказу у кримінальному провадженні №0000069 від 13.02.2026 за ч. 1 ст. 309 КК України, а саме зіп-пакет з порошкоподібною речовиною білого кольору.

Щодо арешту транспортного засобу

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль марки HYUNDAI р.н.з НОМЕР_1 , на праві власності належить ОСОБА_3 .

В матеріалах клопотання відсутні відомості які б доводили слідчому судді, що вказаний автомобіль відповідає критерію речового доказу за ч.1 ст.309 КК України та що в ньому перевозилися заборонені речі

Речові докази - це предмети матеріального світу, що містять інформацію про обставини, які мають значення для справи.

Сам по собі факт користування цим автомобілем не свідчить, що він є речовим доказом у цій конкретній справі . Так і під час обшуку в ньому нічогозабороненого не знайдено, що в свою чергу також робить неможлимим визнання його речовим доказом лише через те, що ним користувався підозрюваний

Отже, в задоволенні клопотання про накладення арешту на автомобіль марки «HYUNDAI р.н.з НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_3 та яким користувався ОСОБА_6 слідчий суддя відмовляє, оскільки він не відповідає критерію речового доказу за ч. 1 ст. 309 КК України у кримінальному провадженні №0000069 від 13.02.2026, встановленому ст.98 КПК України.

З урахуванням всього вищевикладеного слідчий суддя приходить висновку, що клопотання дізнавача підлягає частковому задоволенюю

Керуючись ст. ст. 170-173, 175, 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого дізнавача задовольнити частково.

Накласти арешт на майно , вилучене 13.02.2026, на відкритій ділянці місцевості за адресою м. Житомир, вул. Коростишівська, 3, яке визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000069 від 13.02.2026, а саме :

-зіп-пакет з порошкоподібною речовиною білого кольору;

заборонивши відчуження, користування та розпорядження щодо вказаного майна.

В задоволенні решти вимог клопотання відмовити.

Негайно повернути тимчасово вилучений 13.02.2026 за адресою м. Житомир, вул. Коростишівська, 3 автомобіль марки «HYUNDAI р.н.з НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 .

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню, проте може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту оголошення та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Ухвалу оголошено 19.02.2026

Слідчий суддя ОСОБА_1