МИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 945/1402/24
Провадження № 1-кс/945/66/26
УХВАЛА

Іменем України

12 березня 2026 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Миколаївського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ;

прокурора ОСОБА_3 ;

старшого слідчого ОСОБА_4 ;

розглянувши клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції № 5 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 , погоджене з прокурором Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про надання дозволу на затримання підозрюваної ОСОБА_5 з метою приводу для участі в розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

встановив:

Старший слідчий СВ відділення поліції № 5 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 звернулася до слідчого судді в рамках кримінального провадження за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України, з клопотанням про надання дозволу на затримання підозрюваного ОСОБА_5 з метою приводу для участі в розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обґрунтовуючи клопотання, слідчий та прокурор посилаються на те, що органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 , будучи службовою особою, в порушення ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» та п. 2.2. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, згідно з якими підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, посадової інструкції головного бухгалтера ДП «Санта-Петрівка», діючи умисно та свідомо ігноруючи вимоги законодавства, усвідомлюючи протиправність своїх дій, зловживаючи своїм службовим становищем, з корисливих мотивів, в інтересах третіх осіб, вирішила використати власні службові повноваження всупереч інтересам служби.

08.09.2017 знайомий ОСОБА_5 ОСОБА_6 , з метою отримання послуг з технічного обслуговування і ремонту автомобілю «Mitsubishi Outlander», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебуває у користуванні та власності у ОСОБА_6 , доставив вище вказаний транспортний засіб на станцію технічного обслуговування ТОВ «ТД» Автосвіт Миколаїв». Того ж дня, 08.09.2017, ОСОБА_5 , використовуючи власні службові повноваження всупереч інтересам служби, діючи в інтересах ОСОБА_6 , а саме з метою звільнення останнього від обов`язку сплатити грошові кошти за отриманні послуги від ТОВ «ТД» Автосвіт Миколаїв» з ремонту та обслуговування автомобілю «Mitsubishi Outlander», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , достовірно знаючи, що ОСОБА_6 не перебуває у трудових відносинах із ДП «Санта-Петрівка» та належний йому транспортний засіб не використовується для реалізації діяльності вище вказаної юридичної особи, зловживаючи своїм службовим становищем, оформила акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № АН-0003614 від 08.09.2017, де замовником, умисно, зазначила ДП «Санта-Петрівка» та затвердила даний документ власним підписом та скріпила офіційною печаткою ДП «Санта-Петрівка».

У подальшому, акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № АН-0003614 від 08.09.2017, ОСОБА_5 надала до відділу бухгалтерії, на підставі чого здійснено оплату, згідно з платіжним дорученням № 6299 від 26.10.2017, на розрахунковий рахунок ТОВ «ТД» Автосвіт Миколаїв» грошових коштів в сумі 4 080 гривень 44 копійки, чим спричинила ДП «Санта-Петрівка» матеріальну шкоду на вище вказану суму.

Дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 191 КК України, яка діяла до 01.07.2020.

Посилаючись на ухилення підозрюваної від органу досудового розслідування та невстановлене місце її знаходження слідчий просить надати дозвіл на затримання ОСОБА_5 з метою її приводу для участі в розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурор та слідчий у судовому засіданні клопотання підтримали з мотивів та підстав, викладених у ньому.

Розглянувши клопотання, заслухавши в судовому засіданні доводи прокурора та слідчого, дослідивши надані письмові докази, слідчий суддя дійшов такого.

Згідно з положеннями ст. 187 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) слідчий суддя, суд після одержання клопотання про застосування запобіжного заходу до підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває на свободі, призначає дату судового засідання і здійснює судовий виклик. Якщо слідчий, прокурор подав разом із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою клопотання про дозвіл на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу, слідчий суддя, суд приймає рішення згідно зі статтею 189 цього Кодексу. У разі неприбуття підозрюваного, обвинуваченого за судовим викликом і відсутності у слідчого судді, суду на початок судового засідання відомостей про поважні причини, що перешкоджають його своєчасному прибуттю, слідчий суддя, суд має право постановити ухвалу про привід підозрюваного, обвинуваченого, якщо він не з`явився для розгляду клопотання щодо обрання запобіжного заходу у вигляді застави, домашнього арешту чи тримання під вартою, або ухвалу про дозвіл на його затримання з метою приводу, якщо ухвала про привід не була виконана.

Відповідно до ст. 188 КПК України прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися із клопотанням про дозвіл на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Це клопотання може бути подане: 1) одночасно з поданням клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або зміни іншого запобіжного заходу на тримання під вартою; 2) після подання клопотання про застосування запобіжного заходу і до прибуття підозрюваного, обвинуваченого до суду на підставі судового виклику; 3) після неприбуття підозрюваного, обвинуваченого за судовим викликом для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і відсутності у слідчого судді, суду на початок судового засідання відомостей про поважні причини, що перешкоджають його своєчасному прибуттю. Прокурор додає до клопотання документи, які підтверджують зазначені у пунктах 1, 2 частини четвертої статті 189 цього Кодексу обставини.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 189 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у наданні дозволу на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу, якщо прокурор не доведе, що зазначені у клопотанні про застосування запобіжного заходу обставини вказують на наявність підстав для тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а також є достатні підстави вважати, що: 1) підозрюваний, обвинувачений переховується від органів досудового розслідування чи суду; 2) одержавши відомості про звернення слідчого, прокурора до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу, підозрюваний, обвинувачений до початку розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу вчинить дії, які є підставою для застосування запобіжного заходу і зазначені у статті 177 цього Кодексу.

З матеріалів клопотання вбачається, що 28.09.2021 ОСОБА_5 заочно повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України.

08.10.2021 кримінальне провадження за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 280 КПК України було призупинено.

17.01.2022 кримінальне провадження за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України на підставі ч. 1 ст. 282 КПК України було відновлено.

У цей же день фактично ОСОБА_5 отримала повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КПК України.

Із розписок ОСОБА_5 вбачається, що на виклик до правоохоронного органу на 21.01.2022, 26.01.2022, 08.02.2022, 09.02.2022, 21.02.2022 остання з`явитись не може, так як перебуває на лікуванні.

З довідки КНП Миколаївської міської ради «Міська лікарня № 4» вбачається, що ОСОБА_5 станом на 10 лютого 2022 року знаходиться на амбулаторному лікуванні у лікаря-травматолога. Згідно лікарняного листа № 2130800-1, ОСОБА_5 з 16.02.2022 по 15.03.2022 перебувала також на лікарняному.

16.02.2022 винесено постанову про виділення матеріалів кримінального провадження № 0000306, за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України, в окреме провадження за № 0000060.

28.02.2022 кримінальне провадження за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України на підставі п. 1 ч. 1 ст. 280 КПК України було призупинено.

03.05.2022 кримінальне провадження за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України на підставі ч. 1 ст. 282 КПК України було відновлено та у цей же день на підставі п. 4 ч. ст. 280 КПК України було призупинено.

11.06.2024 кримінальне провадження за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України на підставі ч. 1 ст. 282 КПК України було відновлено та 11.06.2024 кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 280 КПК України було призупинено. Підозрювану оголошено у розшук.

З документів, доданих до клопотання вбачається, що підозрювана залишила своє місце проживання, виїхала за кордон, а отже на думку слідчого переховується від органу досудового розслідування, тим самим перешкоджає встановленню істини по даному кримінальному провадженню і намагається уникнути покарання.

Разом з тим слід зазначити, що підтверджуючі документи щодо виїзду підозрюваної за кордон датовані станом на 05.12.2022.

З часу винесення постанови про зупинення кримінального провадження від 28.02.2022, жодних дій передбачених статтями 133, 135, 139-140 слідчим не виконано, відомостей про отримання повісток про виклик не надано, а тому твердження, що підозрювана переховується від органу досудового розслідування, тим самим перешкоджає встановленню істини по даному кримінальному провадженню і намагається уникнути покарання є передчасним.

Відповідно до частин першої та другої статті 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; 3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; 4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; 5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину. Перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною другою статті 191 КК України, який відповідно до статті 12 КК України є нетяжким злочином. Злочин був закінчений 26.10.2017.

Слід зазначити, що встановлені частиною другою статті 49 КК України загальні строки мають преклюзивний характер і спрямовані на недопущення застосування щодо людини заходів кримінальної репресії через нерозумно тривалі проміжки часу. Адже в іншому разі зупинення диференційованих строків у випадках, коли підозрюваний, обвинувачений переховується від розслідування та суду впродовж багатьох років, продовжувало б їх на необмежений час з можливістю покарання особи за кримінальні правопорушення, вчинені в далекому минулому, впродовж усього життя - як тільки вона потрапить у поле зору правоохоронних органів.

Разом із тим підхід, за якого сам лише факт ухилення підозрюваного, обвинуваченого від досудового розслідування або суду повністю нівелює диференційовані строки давності, означає, що продовження злочинної діяльності тягне кращі правові наслідки, ніж перебування в розшуку.

Вказані висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2023 року у справі № 735/1121/20.

Зокрема, Велика Палата виснувала, що сам по собі факт ухилення від розслідування та суду не є кримінально караним діянням. Однак у разі беззастережної заміни передбачених частиною першою статті 49 КК строків загальними з огляду на сам лише факт такого ухилення, незалежно від тривалості, особа в усякому разі опиниться в гіршому становищі порівняно з тією, котра до спливу диференційованих строків вчинить навіть низку нових злочинів, у тому числі тяжких. Зазначене є очевидно несумісним зі справедливістю як властивістю права, що вимагає співмірності юридичних наслідків протиправних дій їх соціальній небезпечності.

Крім цього, засоби забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків і відповідальність за дії, спрямовані на перешкоджання досудовому розслідуванню й суду, передбачені нормами КПК. Так, неприбуття за викликом слідчого, прокурора чи судовим викликом без поважних причин тягне накладення грошового стягнення на підставі частини першої статті 139 цього Кодексу, а ухилення від досудового розслідування і суду може зумовлювати зміну запобіжного заходу на більш суворий згідно зі статтею 200 КПК. Відповідні заходи забезпечення кримінального провадження, а також продовження диференційованих строків давності на час перебування особи у розшуку, покликані стимулювати її добросовісну поведінку. Водночас застосування щодо винного таких кримінально-правових наслідків переховування від правоохоронних органів, як нівелювання визначених у частині першій статті 49 КК строків, не є необхідним і пропорційним зазначеній меті.

Більш того, відповідний підхід не заохочуватиме особу, котра переховується від правоохоронних органів, з`являтися з зізнанням. Адже якщо сам лише факт ухилення від розслідування або суду, незалежно від тривалості і причин припинення, неминуче призведе до заміни диференційованих строків давності загальними, особа не буде заінтересована швидше прибути до компетентних органів добровільно. Водночас застосування диференційованих термінів, подовжених на час ухилення, стимулюватиме таку поведінку підозрюваного, обвинуваченого, особливо якщо йому інкримінується кримінальний проступок чи нетяжкий злочин. Заохочення особи з`являтися з зізнанням повинно сприяти оперативності й ефективності кримінального провадження.

На переконання Великої Палати підхід, за якого ухилення підозрюваного, обвинуваченого від розслідування або суду безумовно виключає застосування диференційованих строків давності, є хибним і призводить до безпідставної заміни цих строків загальними, які встановлені частиною другою статті 49 КК і є значно тривалішими. Наслідком цього може бути притягнення до відповідальності і застосування заходів примусу за межами термінів, визначених відповідними кримінально-правовими нормами, що рівнозначно покаранню без закону всупереч забороні, встановленій статтею 7 Конвенції.

З огляду на викладене Велика Палата вважає, що особа, котра ухилялася від досудового розслідування або суду, підлягає звільненню від кримінальної відповідальності або покарання за давністю після спливу диференційованих строків, передбачених частиною першою статті 49 КК, подовжених на час ухилення. Встановлені частиною другою цієї статті загальні строки повинні застосовуватися лише в разі, якщо вони сплинули на час розгляду справи судом, тобто минуло більш як п`ять років з дня вчинення кримінального проступку і понад п`ятнадцять років з дня вчинення злочину.

Слідчий суддя констатує, що доказів переховування підозрюваною від органу досудового розслідування слідчим та прокурором не надано, а підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не узгоджується із вимогами статті 49 КК України з урахуванням практичного правозастосування викладених у вищевказаній постанові Верховного Суду.

За таких обставин слідчим та прокурором не доведено, що зазначені у клопотанні про застосування запобіжного заходу обставини вказують на наявність підстав для тримання під вартою підозрюваної, що відповідно до частини четвертої статті 189 КПК України є підставою для відмови у задоволенні даного клопотання.

На підставі викладеного та керуючись статтями 188-189 КПК України, слідчий суддя

постановив:

У задоволенні клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції № 5 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_3 про надання дозволу на затримання підозрюваної ОСОБА_5 з метою приводу для участі в розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено та підписано 16 березня 2026 року о 10 год. 15 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_7

16.03.2026