Справа № 481/1141/23
Провадж.№ 1-кп/481/28/2026
УХВАЛА

/про продовження строку дії запобіжного заходу/

25.03.2026 року м. Новий Буг

Новобузький районний суд Миколаївської області в складі:

головуючої по справі судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 (по відеоконференції),

обвинуваченого - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Новобузького районного суду Миколаївської області клопотання прокурора Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 368, ч. 3 ст. 368, ч. 4 ст. 402, ч. 5 ст. 426-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Новобузького районного суду Миколаївської області знаходиться кримінальне провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189, ч.1 ст.263, ч.1 ст.368, ч.3 ст.368, ч.4 ст.402, ч.5 ст.426-1 КК України.

Прокурором Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 на електронну пошту Новобузького районного суду Миколаївської області 24.03.2026 було надіслано клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189, ч.1 ст.263, ч.1 ст.368, ч.3 ст.368, ч.4 ст.402, ч.5 ст. 426-1 КК України.

Зміст клопотання обґрунтовано тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочинів, пов`язаних з вимогою передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, обмеження прав, свобод та законних інтересів потерпілого (вимагання), вчиненого службовою особою з використанням свого службового становища, що завдало значної шкоди потерпілому, в умовах воєнного стану (ч.4 ст.189 КК України); у проханні та одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе за невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища (ч.1 ст.368 КК України); у проханні та одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення та невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, та в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, вчиненого повторно (ч.3 ст.368 КК України); у непокорі, тобто іншому умисному невиконанні наказу, вчиненому в умовах воєнного стану (ч.4 ст.402 КК України); у застосуванні насильства щодо підлеглого, вчиненому в умовах воєнного стану (ч.5 ст.426-1 КК України).

На даний час є достатні підстави стверджувати, що продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, зокрема те, що обвинувачений може переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

З урахуванням викладених ризиків, особи обвинуваченого, обставин вчинення та суспільної небезпеки кримінальних правопорушень, сторона обвинувачення дійшла висновку про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. У разі визначення судом розміру застави визначити її у достатньому розмірі для забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених статтею 194 КПК України.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити, посилаючись на ризики, зазначені у клопотанні.

Обвинувачений у судовому засіданні повідомив, що не погоджується з вимогами, викладеними у клопотанні прокурора, та просив застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або визначити розмір застави.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 , адвокат ОСОБА_4 , просив відмовити у задоволенні клопотання сторони обвинувачення, оскільки наведені ризики не доведені та не обґрунтовані. Зазначив, що протягом тривалого часу явка свідків не була забезпечена для їх допиту в судовому засіданні. Просив суд врахувати наявність в обвинуваченого міцних соціальних зв`язків та те, що він і його дружина є учасниками бойових дій, і застосувати альтернативний запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, або визначити розмір застави.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, суд встановив таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду цього питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 є військовослужбовцем і обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189, ч.1 ст.263, ч.1 ст.368, ч.3 ст.368, ч.4 ст.402, ч.5 ст.426-1 КК України.

Відповідно до матеріалів провадження ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м.Миколаєва від 08 квітня 2023 року підозрюваному ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком, який було неодноразово продовжено, востаннє ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 03.02.2026 на 60 днів до 21.02.2026 включно.

На даний час кримінальне провадження №0000556 від 03 жовтня 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_5 перебуває на стадії судового розгляду, а саме триває допит свідків сторони обвинувачення.

Стаття 197 КПК України передбачає, що строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, в тому числі: вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, а також те, що відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При цьому, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Разом з тим, наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Так, суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторно вчинення злочинів, а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Як вбачається з матеріалів клопотання прокурора, міра запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою була застосована до обвинуваченого ОСОБА_5 з урахуванням тяжкості інкримінованих йому злочинів, зокрема у перевищенні військовою службовою особою влади чи службових повноважень в умовах воєнного стану; вимаганні передачі чужого майна з погрозою насильства; у проханні та одержанні службовою особою неправомірної вигоди; непокорі, тобто іншому умисному невиконанні наказу, вчиненому в умовах воєнного стану, з врахуванням даних про його особу при наявності ризиків, передбачених п.п.1, 2, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Разом з тим у відповідності до ч.ч. 6, 8 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до особи, в тому числі військовослужбовця, який обвинувачується, зокрема у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.111, 402, 407 КК України, застосовується запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Так, при вирішені клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу, застосованого відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , суд враховує, що останній обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжкого злочину, обставини вчинення кримінальних правопорушень, а саме їх вчинення в умовах воєнного стану та відомості, що характеризують особу обвинуваченого, та вважає, що з метою дотримання належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 відносно останнього необхідно продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки ризики, передбачені ст.177 КПК України, продовжують існувати.

З`ясовуючи питання щодо наявності ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 , на які посилається прокурор, суд враховує, те, що ризиком є подія або дія, яка може настати або вчинитися з високим ступенем ймовірності, вірогідність яких має оцінюватись у сукупності з обґрунтованістю обвинувачення та мірою покарання, яка загрожує у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні інкримінованого діяння.

На думку суду, ризики наведені стороною обвинувачення у своєму клопотанні знайшли своє підтвердження, вони не перестали існувати, оскільки дане кримінальне провадження знаходиться на розгляді в суді та у випадку доведеності вини у вчинені інкримінованих ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, останньому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі до 12 років та конфіскацією майна.

При цьому, сталі сімейні зв`язки обвинуваченого, наявність постійного місця проживання, малолітньої дитини, позитивні характеристики та заслуги перед Державою, не нівелюють можливих ризиків неправомірної поведінки обвинуваченого, хоча зменшують їх ступень.

При встановленні наявності продовження існування ризику впливу на свідків у кримінальному провадженні, суд враховує встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні. Так, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Слід зазначити, що з переходом на стадію судового провадження ризик незаконного впливу на свідків лише актуалізується, оскільки у результаті ознайомлення з матеріалами кримінального провадження обвинуваченому стає відомо про всіх осіб, які допитувалися у цьому кримінальному провадженні, та зміст наданих ними показань, а тому зберігається ризик незаконного впливу на свідків, які не допитувались судом, шляхом залякування, підкупу чи будь-яким іншим способом з огляду на те, що обвинувачений ОСОБА_5 мав у підпорядкуванні військовослужбовців військової частини та на яких мав суттєвий вплив, який може бути використаний обвинуваченим у власних цілях.

Крім того, будь-яких даних про усунення ризиків, наявність яких слугувала підставою для застосування стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стороною захисту не надано, у зв`язку з чим суд, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого в ході судового розгляду, виконання процесуальних рішень у справі дійшов висновку, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи, а тому вважає за доцільне продовжити ОСОБА_5 раніше застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Абзацом 8 ч.4 ст.183 КПК України установлено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

Проте, суд вважає, за необхідне зазначити, що тримання особи під вартою у порядку застосування запобіжного заходу не ставить на меті покарання особи, а застосовується виключно із метою попередити існуючі ризики, перелік яких визначений ч.1 ст. 177 КПК України.

Оцінивши аргументи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 , врахувавши термін перебування обвинуваченого під вартою, який триває більше двох років, суд приходить до висновку про те, що прокурор у ході розгляду клопотання не довів наявності нових ризиків або збільшення ступеню таких, що виправдовувало би таке тривале утримання обвинуваченого під вартою. Обов`язок прокурора наводити такі обставини передусім випливає із численної практики Європейського суду з прав людини, який через призму своїх рішень (зокрема Рішення від 10.02.2011 року у справі «Харченко проти України», Рішення від 06.11.2008 року у справі «Єлоєв проти України», Рішення від 08.04.2010 року у справі «Фельдман проти України» та інші) неодноразово акцентував увагу на тому, що доцільність продовження строків тримання під вартою, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції того, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які були підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування.

Враховуючи викладене суд констатує, що подальше застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 безальтернативного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не можливо визнати виправданим та таким, що відповідає наведеній вище практиці ЄСПЛ. Компенсувати ступінь зменшення існуючих ризиків, за відсутності нових ризиків та із урахуванням вимог ч.6 і ч.8 ст. 176 КПК України може встановлення альтернативного запобіжного заходу у виді застави, що вказує на наявність підстав для висновку про можливість, за правилами ч.3 ст.183 КПК України визначити альтернативний запобіжний захід у виді застави.

При вирішенні питання про необхідність застосування до обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави суд зважає на те, що обвинувачений перебуває під вартою більше двох років. Із урахуванням сутності висунутого ОСОБА_5 обвинувачення тримання його під вартою більше двох років може розцінюватись як надмірне. Надмірне тримання обвинуваченого під вартою та ігнорування згаданої вище практики ЄСПЛ в частині доведення прокурором існування додаткових ризиків дає підстави обвинуваченому ОСОБА_5 звернутися до відповідних міжнародних судових інстанції за захистом порушеного конвенційного права, що указує на необхідність вжиття національними судами відповідних заходів реагування.

Сукупність указаних вище обставин та врахування практики ЄСПЛ вказує на безумовну необхідність застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Між тим, розмір застави, передбачений п.3 ч.5 ст.182 КПК України, який визначений законодавцем для категорії злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , із урахуванням фактичних обставин злочинів та їх тяжкості, на думку суду, не здатний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти існуючим ризикам, що указує на необхідність визначення застави у більшому розмірі, ніж передбачений п.3 ч.5 ст.182 КПК України.

Такою, яка буде здатною запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_5 , покладених на нього обов`язків, на переконання суду буде застава у розмірі 1 000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

У зв`язку із викладеним, суд вважає за необхідне на підставі ч.3 ст.183 КПК України визначити ОСОБА_5 альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі 1 000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб із покладенням обов`язків, у разі внесення застави, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, що буде необхідними для забезпечення дієвості застосованого щодо нього запобіжного заходу.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 180, 182, 194, 331, 376, 392 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, задовольнити.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою продовжити строком на 60 днів.

Строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 до 23 травня 2026 року включно.

Визначити ОСОБА_5 заставу у розмірі 1000 (однієї тисячі) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто 3209 000 (три мільйони двісті дев`ять тисяч) гривень.

У разі внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

-прибувати до суду за першою вимогою;

-не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає, або перебуває (військова частина, місце служби) без дозволу суду;

-повідомляти суд про зміну свого місця проживання, або перебування (військова частина, місце служби);

-утримуватись від спілкування зі свідками у цьому кримінальному провадженні;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, протягом дії ухвали.

Визначити термін дії обов`язків, визначених відповідно до ст. 194 КПК України, покладених судом у разі внесення застави, з дня внесення застави на 60 днів.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , що з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

В задоволенні клопотання захисника, про обрання менш суворого запобіжного заходу, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом 7 днів з моменту оголошення, а обвинуваченим - з дня отримання її копії.

Повний текст ухвали виготовлено 26 березня 2026.

Суддя ОСОБА_7