Справа № 199/1934/26
УХВАЛА

20.02.2026 року місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за№ 0001386 від 25.12.2025, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 350 КК України, -

в с т а н о в и в:

В підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строком на 60 днів запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування ОСОБА_6 від суду; впливу на потерпілих та свідків; вчинення інших кримінальних правопорушень, які були раніше встановлені при обранні вказаного запобіжного заходу та не зменшилися.

Враховуючи вищевказані ризики, а також обставини, передбачені ч.1 ст. 178 КПК України, прокурор заперечував проти задоволення клопотання захисників про зміну запобіжного заходу, оскільки інший, більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, не зможе запобігти вищезазначеним ризикам.

Захисники ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проти задоволення клопотання прокурора заперечували, посилаючись на те, що зазначені ним ризики недоведені. Так, обвинувачений визнає вину у вчиненні інкримінованих йому правопорушень, сприяв досудовому розслідуванні, що свідчить про відсутність в нього наміру ухилятися від суду. Також, сторона захисту вживає заходів для примирення з потерпілими, яким на теперішній час частково відшкодована завдана шкода. Потерпілі надали письмові заяви про відсутність на них тиску, що спростовує ризик незаконного впливу. Також, необґрунтованим є висновок прокурора про можливість вчинення ОСОБА_6 іншого кримінального правопорушення, оскільки раніше він не судимий, має стабільне джерело доходу (працює на будівництві без офіційного оформлення), сталі соціальні зв`язку, його неповнолітня дитина за станом здоров`я потребує участі батька у вихованні та догляді. Враховуючи викладені обставини, захисники заявили клопотання про зміну запобіжного заходу на більш м`який.

Обвинувачений проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечував, посилаючись на те, що він не має наміру ухилятися від суду та перешкоджати судовому розгляду, підтримав клопотання захисників про зміну йому вказаного запобіжного заходу на більш м`який.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали провадження в рамках заявленого клопотання, приходить до наступного висновку.

Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

При застосуванні запобіжного заходу, крім наявності ризиків, враховуються обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини (ЄСПЛ), вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватись суворістю можливого покарання у сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

В підготовчому судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується під час дії воєнного стану у вчиненні двох кримінальних правопорушень за ч.3 ст. 350 КК України, які відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, за які передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі від 5 до 12 років, потерпілими від яких є військовослужбовці представники ТЦК та СП.

Обвинувачений ОСОБА_6 раніше не судимий, не одружений, на утриманні має неповнолітню дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працевлаштований, за станом здоров`я на обліках у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває.

При цьому, тяжкість інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, характер та обставини його вчинення під час дії воєнного стану свідчать про те, що обвинувачений, усвідомлюючи можливість отримання покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий строк може переховуватися від суду, тобто наявний ризик, передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.

Також, обвинувачений може вплинути на потерпілих та свідків з метою зміни показань чи відмови від них, що свідчить про ризик, передбачений п.3 ч.1 ст. 177 КПК України. При цьому, суд враховує заяви потерпілих, в яких вони повідомили про часткове відшкодування завданої їм шкоди та відсутність тиску з боку обвинуваченого. В той же час, вказані заяви не виключають ризику впливу на потерпілих в подальшому шляхом погроз, вмовлянь чи підкупу, а також незаконного впливу на свідків.

Однак, наявність ризику, передбаченого п.5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: вчинити інше кримінальне правопорушення, прокурором не доведено, враховуючи відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має сталі соціальні зв`язки, постійне місце проживання, легальні джерела доходу від робіт по будівництву.

Оцінюючи встановлені обставини, суд вважає, що серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти (рішення ЄСПЛ у справах «Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»). При цьому, суд враховує, що на теперішній час в Україні введено військовий стан та тривають активні бойові дії, що в свою чергу збільшує ризик втечі (переховування) обвинуваченого настільки, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти даному ризику.

За таких обставин, суд враховує обсяг та обставини пред`явленого обвинувачення ОСОБА_6 , встановленні ризики, передбачені п.п.1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, які не змінилися до теперішнього часу, а також превалювання суспільного інтересу над індивідуальним інтересом у даному кримінальному провадженні, а саме: вагомість доказів про можливу причетність обвинуваченого до вчинення ним особливо тяжких умисних кримінальних правопорушень, в умовах воєнного стану, у зв`язку з чим є достатні підстави вважати реальною наявність мети продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для запобігання спробам ухилення обвинуваченим від суду, незаконному впливу на потерпілих та свідків, ризики чого нікуди не зникли, є реальними та дійсними.

При цьому, розглядаючи можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, суд відповідно до приписів ст. 183 КПК України враховує відомості про сімейний стан та наявність позитивних даних, які характеризують особу обвинуваченого та заслуговують на увагу, проте вважає їх такими, що не здатні забезпечити його належну процесуальну поведінку, оскільки вони суттєво не зменшують ризики у кримінальному провадженні.

Таким чином, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованим, відповідає особі обвинуваченого, характеру, обставин та тяжкості діяння, яке йому інкримінується. Відомостей про те, що за станом здоров`я до обвинуваченого не може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою матеріали справи не містять.

Враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчинені злочинів, вчинених із застосуванням насильства, відповідно до п.2 ч.4 ст. 183 КПК України, суд не визначає розмір застави у кримінальному провадженні.

За таких обставин, з метою забезпечення дієвості кримінального провадження, суд приходить до висновку про доцільність продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, у зв`язку з чим в задоволенні клопотання сторони захисту про його зміну на інший більш м`який запобіжний захід слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 177, 183, 194, 315, 369-372 КПК України, -

у х в а л и в:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу задовольнити. В задоволенні клопотання захисників про зміну запобіжного заходу відмовити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 20.04.2026 року включно без визначення застави.

Ухвала в частині продовження запобіжного заходу може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення, для обвинуваченого строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня вручення йому копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1