ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/818/315/26 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст. 366 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2025 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 366 КК України у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 0000718 від 21.06.2023 року, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Київського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2025 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку міста Лозова Харківської області, громадянку України, з вищою освітою, розлученої, офіційно не працевлаштовану, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 , не судиму, визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 366 КК України та призначено їй покарання у виді штрафу у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 (п`ятдесят одна тисяча гривень) 00 копійок, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, у державних, комунальних та приватних медичних закладах на строк 1 (один) рік.

Згідно вироку, 10.02.2023 близько 10:45 год., перебуваючи на робочому місці у службовому кабінеті неврологічного відділення Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня № 27» Харківської міської ради (далі - КНП «МКЛ № 27» ХМР) за адресою: м. Харків, вул. Григорія Сковороди, буд. 41, у ОСОБА_7 , яка користуючись повноваженнями лікаря-невропатолога неврологічного відділення КНП «МКЛ № 27» ХМР, на прохання ОСОБА_8 , виник злочинний умисел на складання та видачу завідомо неправдивих офіційних документів, а саме: «Медичної карти стаціонарного хворого» (Форма № 003/о, затверджена наказом МОЗ України № 110 від 14.02.2012) та «Виписки із медичної карти стаціонарного хворого» (Форма № 027/о, затверджена наказом МОЗ України № 110 від 14.02.2012). Так, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , з невстановлених мотивів та метою, у період з 10.02.2023 по 18.02.2023, більш точної дати, часу та місця у ході досудового розслідування не встановлено, склала та видала завідомо неправдивий документ «Медичну карту стаціонарного хворого № 772 Н-1» на ім`я хворого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (Форма № 003/о, затверджена наказом МОЗ України № 110 від 14.02.2012), а саме: склала вказаний завідомо неправдивий офіційний документ щодо проходження лікування та проведення додаткових методів обстеження щодо хворого ОСОБА_9 , достовірно знаючи про відсутність хворого ОСОБА_9 на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні КНП «МКЛ № 27» ХМР, розташованої за адресою: м. Харків, вул. Григорія Сковороди, буд. 41, у вказаний період часу.

У подальшому, ОСОБА_7 , реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на складання та видачу завідомо неправдивого офіційного документа, перебуваючи на робочому місці у неврологічному відділенні КНП «МКЛ № 27» ХМР за адресою: м. Харків, вул. Григорія Сковороди, буд. 41, 18.02.2023, точні та час у ході досудового розслідування не встановлено, склала та видала завідомо неправдивий офіційний документ, а саме: «Виписку з медичної карти стаціонарного хворого № 772» на ім`я хворого ОСОБА_9 (Форма № 027/о, затверджена наказом МОЗ України № 110 від 14.02.2012), достовірно знаючи про відсутність хворого ОСОБА_9 на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні КНП «МКЛ № 27» ХМР за адресою: м. Харків, вул. Григорія Сковороди, буд. 41, у період з 10.02.2023 по 18.02.2023, а саме: виконала печатний запис щодо проходження лікування та додаткових методів обстеження ОСОБА_9 у вказаний період часу, тим самим склала завідомо неправдивий офіційний документ, будучи службовою особою. У подальшому, ОСОБА_7 вказану «Виписку з медичної карти стаціонарного хворого № 772» на ім`я хворого ОСОБА_9 передала ОСОБА_8 , тим самим видала завідомо неправдивий офіційний документ, як службова особа. Таким чином, дії ОСОБА_7 кваліфіковані за частиною 1 статті 366 КК України, як службове підроблення, тобто складання та видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів. Крім того, 10.03.2023, більш точного часу у ході досудового розслідування не встановлено, у ОСОБА_7 , яка користуючись повноваженнями лікаря-невропатолога неврологічного відділення КНП «МКЛ № 27» ХМР, на прохання ОСОБА_8 , виник злочинний умисел на складання та видачу завідомо неправдивого офіційного документа, а саме: «Виписки із медичної карти стаціонарного хворого» (Форма № 027/о, затверджена наказом МОЗ України № 110 від 14.02.2012). У подальшому, ОСОБА_7 , реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на складання та видачу завідомо неправдивого офіційного документа, перебуваючи на робочому місці у неврологічному відділенні КНП «МКЛ № 27» ХМР за адресою: м. Харків, вул. Григорія Сковороди, буд. 41, 18.03.2023, більш точного часу у ході досудового розслідування не встановлено, склала та видала завідомо неправдивий офіційний документ, а саме: «Виписку із медичної карти стаціонарного хворого № 1303» на ім`я хворого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (Форма № 027/о, затверджена наказом МОЗ України № 110 від 14.02.2012), достовірно знаючи про відсутність хворого ОСОБА_10 на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні та у будівлі КНП «МКЛ № 27» ХМР, за адресою: м. Харків, вул. Григорія Сковороди, буд. 41 у період з 10.03.2023 по 18.03.2023, а саме: виконала печатний запис щодо проходження лікування та додаткових методів обстеження ОСОБА_10 у вказаний період часу, тим самим склала завідомо неправдивий офіційний документ, будучи службовою особою. У подальшому, ОСОБА_7 вказану «Виписку з медичної карти стаціонарного хворого № 1303» на ім`я хворого ОСОБА_10 передала ОСОБА_8 , тим самим видала завідомо неправдивий офіційний документ як службова особа. Таким чином, дії ОСОБА_7 кваліфіковані за частиною 1 статті 366 КК України, як службове підроблення, тобто складання та видача службовою особою завідомо неправдивого офіційного документа. Не погодившись з вироком, обвинувачена подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 невинуватою та виправдати за частиною 1 статті 366 КК України, у зв`язку із відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 366 КК України. Апеляційні вимоги обвинувачена мотивує тим, що з наданих суду першої інстанції матеріалів досудового розслідування вбачається, що заступником начальника ГУНП в Харківській області ОСОБА_11 жодного процесуального рішення щодо визначення групи слідчих не приймалось. Єдиним документом, яким визначено старшого слідчого ОСОБА_12 слідчим у кримінальних провадженнях, внесених до ЄРДР за № 0000718 та № 0000719 є лише письмові доручення від 22.06.2025, за підписом начальника відділу СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_13 . Стороною обвинувачення не було надано жодного розпорядчого акта щодо наділення повноваженнями начальника СУ ГУНП в Харківській області начальника відділу СУ ГУНП в Харківській області. Судом проігноровано висновок Об`єднаної палати Верховного Суду у справі № 724/86/20 від 04.10.2021, відповідно до якого, відсутність у матеріалах кримінального провадження процесуального рішення про призначення слідчого у формі постанови є порушенням Закону з боку органу досудового розслідування, наслідком якого є недопустимість доказів. Обвинувачена посилається на те, що вона будучи лікарем-невропатологом не була службовою особою та не виконувала відповідних організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків, притаманних службовим особам. Крім того, підписанню виписок на ім`я ОСОБА_10 та ОСОБА_9 передувала їх перевірка завідувачем відділення ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . Крім того, у ОСОБА_7 , як у лікаря-невропатолога, немає обов`язку перевіряти чи встановлювати особу пацієнта. Підписання медичних документів завідувачем відділення та медичним директором під сумнів не ставилися, що доводить факт перевірки ними дійсності обставин та фактичних даних, відображених у офіційних документах. Вся діяльність ОСОБА_7 на посаді лікаря-невропатолога здійснювалася у підпорядкуванні, обвинувачена не виконувала службових обов`язків, що свідчить про помилковість висновків суду та вона не є суб`єктом даного кримінального правопорушення. Не доведено також наявність суб`єктивної сторони злочину у формі прямого умислу, враховуючи, що суд у вироку посилається на невстановлені мотив та мету злочину. Обвинувачена ОСОБА_7 02.03.2026 через канцелярію Харківського апеляційного суду подала клопотання, в якому зазначила, що на даний час все ще не залучила нового захисника, потребує розумного строку для його пошуку, укладення з ним відповідного договору та підготовки до апеляційного розгляду, у зв`язку із чим просить відкласти призначене на 03.03.2026 судове засідання на іншу дату. Водночас, у цьому ж клопотанні ОСОБА_7 вказала, що у випадку прийняття судом апеляційної інстанції рішення про розгляд справи без участі апелянта та її захисника, просить врахувати викладені в апеляційній скарзі обставини та ухвалити обгрунтоване рішення за результатами апеляційного розгляду. Вирішуючи питання щодо можливості проведення судового розгляду без участі обвинуваченої ОСОБА_7 , яка є апелянтом, колегія суддів виходить з наступного. Розгляд апеляційної скарги ОСОБА_7 вперше було призначено на 28.01.2026, про що ОСОБА_7 особисто була повідомлена 29.10.2025 (а.с. 150). Від захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_16 , з якою ОСОБА_7 уклала договір про надання правничої допомоги 27.01.2026, цього ж дня надійшло клопотання, в якому захисник просила відкласти розгляд апеляційної скарги на іншу дату та надати час для ознайомлення із матеріалами провадження. Крім того, 27.01.2026 обвинувачена ОСОБА_7 також подала до суду клопотання про відкладення судового розгляду на іншу дату з метою надання часу захиснику для ознайомлення із матеріалами провадження. 28.01.2026 у судовому засіданні суддями зі складу колегії суддів заявлено самовідводи, які задоволені, та розгляд апеляційної скарги відкладено на 17.02.2026. Захисник ОСОБА_16 ознайомилася з матеріалами справи 03.02.2026. 10.02.2026 від обвинуваченої ОСОБА_7 надійшло клопотання про ознайомлення із матеріалами провадження. 16.02.2026 від ОСОБА_7 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, призначеного на 17.02.2026, у зв`язку із тим, що договір про надання правничої допомоги із адвокатом ОСОБА_16 розірвано 16.02.2026. З метою пошуку захисника та підготовки до апеляційного розгляду обвинувачена просила відкласти розгляд апеляційної скарги. Поряд з цим, у клопотанні ОСОБА_7 зазначено, що у випадку прийняття судом апеляційної інстанції рішення про розгляд справи без участі апелянта та її захисника, просить врахувати викладені в апеляційній скарзі обставини та ухвалити обгрунтоване рішення за результатами апеляційного розгляду. 17.02.2026 суддею зі складу колегії суддів заявлено самовідвід, який задоволено, та розгляд апеляційної скарги відкладено на 03.03.2026. З огляду на встановлені обставини, колегія суддів вважає, що у обвинуваченої з часу призначення апеляційної скарги до розгляду було достатньо часу для ознайомлення із матеріалами провадження та підготовки до апеляційного розгляду. Крім того, враховуючи, що договір про надання правничої допомоги із адвокатом ОСОБА_16 було розірвано 16.02.2026, обвинувачена до 03.03.2026 мала необхідний час для залучення нового захисника. Разом з цим, ОСОБА_7 до суду апеляційної інстанції із клопотанням про призначення їй захисника не зверталася, у клопотанні від 02.03.2026 не зазначила обставин, які перешкоджають їй укласти договір із новим захисником. Всі клопотання обвинуваченою подавалися за день до призначеної дати судового засідання, особисто, через канцелярію суду. На думку колегії суддів, ОСОБА_7 мала тривалий час для ознайомлення з матеріалами провадження, достатній час як для залучення захисника особисто, так і шляхом звернення до суду із клопотанням про призначення їй захисника. Враховуючи, що апеляційна скарга подана лише обвинуваченою та питання про погіршення її процесуального становища не порушується, з огляду на те, що у клопотанні від 02.03.2026 ОСОБА_7 вказала, що у випадку прийняття судом апеляційної інстанції рішення про розгляд справи без участі апелянта та її захисника, просить врахувати викладені в апеляційній скарзі обставини та ухвалити обгрунтоване рішення за результатами апеляційного розгляду, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість проведення апеляційного розгляду без участі обвинуваченої. Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного. Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Згідно із статті 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок, яка має здійснюватись судом за критеріями належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. На думку колегії суддів, судом першої інстанції вказані вимоги дотримані, висновок щодо винуватості ОСОБА_7 та кваліфікації її дій за частиною 1 статті 366 КК України є обґрунтованим, зроблений на підставі об`єктивного з`ясування обставин, які підтверджено сукупністю всіх досліджених судом доказів, що є достатніми для доведення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення. Суд першої інстанції, ухвалюючи вирок, посилався на показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , та письмові матеріали, а саме: наказ головного лікаря КНП «МКЛ № 27» ХМР № 163-к від 12.09.2005, згідно якого, лікар-невропатолог поліклініки ОСОБА_7 переведена на посаду лікаря-невропатолога стаціонару неврологічного відділення КНП «МКЛ № 27» ХМР з 12.09.2005; посадову інструкцію лікаря-невропатолога неврологічного відділення КНП «МКЛ № 27» ХМР, затверджену директором ОСОБА_17 10.01.2022, з якою ОСОБА_7 ознайомлена під особистий підпис; медичну карту (дата госпіталізації 10.02.2023) стаціонарного хворого № 772 Н-1» на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; «Виписка з медичної карти стаціонарного хворого № 772» на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від 18.02.2023 за підписом медичного директора ОСОБА_15 , завідуючого відділенням ОСОБА_14 та лікуючого лікаря ОСОБА_7 ; повідомлення директора ТОВ «ЕКОПРОДУКТ 2017» від 15.05.2023 № 15/05-01 про те, що ОСОБА_9 , з 10.02.2023 по 18.02.2023, крім 11.02.2023 (субота), 12.02.2023 (неділя), 18.02.2023 (субота), знаходився на робочому місці та виконував посадові обов`язки маркувальника складу готової продукції ТОВ «ЕКОПРОДУКТ 2017», що підтверджується Табелем обліку використання робочого часу за лютий 2023 року; протокол обшуку за місцем роботи ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_3 від 27.04.2023; виписку із медичної карти стаціонарного хворого № 1303» на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від 18.03.2025; протокол обшуку квартири за місцем мешкання та реєстрації ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_4 від 27.04.2023, під час якого, у останньої, окрім іншого, виявлено та вилучено виписку із медичної карти стаціонарного хворого № 1303 на ім`я ОСОБА_10 . Також судом першої інстанції досліджені процесуальні документи у кримінальному провадженні щодо визначення групи прокурорів, руху кримінальних проваджень, ухвали слідчого судді, тощо. Суд першої інстанції, дослідивши дані з вищенаведених доказів, показань свідків, дійшов обгрунтованого висновку про їх належність, допустимість та достатність для доведення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 366 КК України. У апеляційній скарзі обвинувачена зазначає про відсутність у її діях складу кримінального правопорушення, оскільки вона взагалі не є суб`єктом службового підроблення, що стороною обвинувачення не доведено суб`єктивної та об`єктивної сторони кримінального правопорушення. Колегія суддів такі доводи апелянта вважає безпідставними, з огляду на наступне. У суді першої інстанції ОСОБА_7 пояснила, що у період часу з 10.02.2023 по 18.02.2023 у неврологічне відділення КНП «МКЛ № 27» ХМР був госпіталізований ОСОБА_9 . За цей час він був обстежений, пройшов лікування, після чого, отримав медичну виписку. Аналогічна ситуація відбулася із хворим ОСОБА_10 , який надійшов до відділення 10.03.2023, та знаходився по 18.03.2023. За цей час він також був обстежений, пройшов лікування та отримав медичну виписку. Зазначила, що до її обов`язків, як лікаря-невропатолога стаціонару неврологічного відділення, згідно Посадової інструкції, з якою вона ознайомлена, входили приймання хворих, які надійшли до стаціонару, їх розміщення у відділенні, обстеження хворих, лікування, а також надання консультацій хворих інших відділень лікарні. З приводу обов`язків, що зазначені у Посадовій інструкції, щодо надання доручень середньому медичному персоналу (медична сестра чи медичний брат) і молодшому медичному персоналу (санітар) зазначила, що вони включають у себе контроль за виконанням останніми призначеного нею лікування відносно конкретного хворого, догляд за ним. Також, відповідно до Посадової інструкції, вона здійснювала контроль за призначенням (колегіальним) хворим наркотичних і психотропних лікарських засобів. Виписку стаціонарного обстеження в електронному вигляді, куди вносяться результати відповідних обстежень та анамнез хворого, складала і підписувала вона, як лікуючий лікар. Крім неї, ця виписка підписується завідуючим відділення та медичним директором. Вказує, що у відділенні не існує такого, щоб хворий взагалі не оглядався, анамнез вноситься у виписку з його слів, а у разі, коли він фізично не може говорити, тоді викликаються родичі. Стаціонарне обстеження хворого передбачає його перебування у стаціонарному відділенні, але після виконання відповідного обстеження і призначених процедур у першій половині дня, він, якщо наполягає, може йти додому. Підтвердила, що хворі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 безпосередньо перебували на стаціонарному обстеженні у відділенні, оскільки всі внесені відносно них у виписку відомості, зокрема, результати аналізів, не можуть бути записані зі слів. Ці обстеження проводяться безпосередньо у лікарні. Тобто, «заочно» обстежити хворого у стаціонарі неможливо. Крім того, не виключила той факт, що вона, як лікар, могла телефонувати відповідному хворому з приводу призначеного лікування, та вказала, що при госпіталізації працівниками відділення лікарні не перевіряються паспортні дані хворого. Навіть за відсутності документу, що посвідчує його особу, лікарня не може відмовити останньому у наданні медичної допомоги. Також, ОСОБА_7 зазначила, що ОСОБА_8 могла звертатися до неї щодо обстеження ОСОБА_9 та ОСОБА_10 поза межами черги, проте, будь-якої медичної документації цих хворих вона ОСОБА_8 не передавала. Виписки стаціонарного обстеження особи отримують самостійно, і самостійно відносять до МСЕК. Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги в частині наявності у обвинуваченої відповідних повноважень, які є характерними для службової особи, колегія суддів враховує, що згідно зі статтею 18 КК України, службовими особами визнаються особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальними повноваженнями здійснюють функції представників влади або місцевого самоврядування, а також постійно або тимчасово займають в органах держвлади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, якими особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління зі спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною службовою особою підприємства, установи, організації, судом або законом). Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого суду, що функції, які покладені на ОСОБА_7 як на лікаря-невропатолога, свідчать про те, що вона була службовою особою. Зокрема, відповідно до пункту 6 розділу І. Загальна частина посадової інструкції лікаря-невропатолога неврологічного відділення КНП «МКЛ № 27» ХМР, затвердженої директором ОСОБА_17 10.01.2022, розпорядження лікаря-невропатолога є обов`язковими для середнього й молодшого медичного персоналу. Крім того, згідно розділу ІІ. Завдання та обов`язки посадової інструкції, лікар-невропатолог: щодня разом із завідувачем відділенням, старшою медичною сестрою проводить обхід хворих (п. 4); веде історії хвороби хворих (п. 6); заповнює історії хвороби у встановленому порядку (п. 7); доповідає завідувачеві відділенням і ЛКК хворих, що підлягають виписці чи переводу в інші відділення (п. 8); здійснює призначення та контроль за призначенням, збереженням, урахуванням і використанням наркотичних і психотропних лікарських засобів (п. 9); перевіряє правильність і своєчасність виконання середнім і молодшим медичним персоналом призначень і вказівок по лікуванню та догляду за хворим (п. 10); приймає у визначені години відвідувачів (п. 13); оформлює листки непрацездатності (п. 14); під час відсутності завідуючого відділенням бере участь у прийомі зміни черговим медичним персоналом (п. 15); стежить за дотриманням правил внутрішнього трудового розпорядку середнім і молодшим медичним персоналом відділення (п. 19). Суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що наведені обов`язки за своїм характером є організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими. Крім того, колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 , будучи лікуючим лікарем, склавши та видавши «Медичну карту стаціонарного хворого № 772 Н-1» на ім`я хворого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (Форма № 003/о, затверджена наказом МОЗ України № 110 від 14.02.2012), «Виписку з медичної карти стаціонарного хворого № 772» на ім`я хворого ОСОБА_9 , «Виписку з медичної карти стаціонарного хворого № 1303» на ім`я хворого ОСОБА_10 (Форма № 027/о, затверджена наказом МОЗ України № 110 від 14.02.2012, вчинила юридично значущі дії, які здатні породжувати, змінювати чи припиняти певні правовідносини, враховуючи, що вказані документи підтверджують факт проведення лікувальних заходів особі під контролем лікаря у певний період в умовах стаціонару медичного закладу, наявність у особи певних захворювань, які можуть бути підставою для виникнення наслідків правового характеру. Те, що виписки з медичних карт стаціонарних хворих були підписані, окрім ОСОБА_7 , як лікуючим лікарем, ще і завідуючим відділенням та медичним директором, не спростовують обставин, встановлених судом першої інстанції, оскільки діям цих осіб оцінка не надається, їх функціональні обов`язки не перевіряються судом, обвинувальний акт розглянуто стосовно ОСОБА_7 . Доводи апелянта про те, що у ОСОБА_7 , як у лікаря-невропатолога, немає обов`язку перевіряти/встановлювати особу-пацієнта, є безпідставними, оскільки свідок ОСОБА_9 у суді першої інстанції пояснив, що лікар ОСОБА_18 , яку він особисто ніколи не бачив, у телефонній розмові сказала йому взяти направлення від сімейного лікаря до КНП «МКЛ № 27» ХМР, а також виписку з КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» ХМР. Після чого, всі вказані документи він направив ОСОБА_19 , та згодом отримав електронне направлення до КНП «МКЛ № 27» ХМР від сімейного лікаря. ОСОБА_18 та його дружина сказали, що лежати у стаціонарі відділення лікарні він не буде. Лікарняний у електронному виді прийшов йому на роботу, але у стаціонарному відділенні КНП «МКЛ № 27» ХМР протягом 10.02.2023-18.02.2023 він не перебував, будь-яких медичних документів з цієї лікарні особисто не отримував. У подальшому, група інвалідності йому була встановлена. Наразі, за рішенням МСЕК група інвалідності знята. Свідок ОСОБА_10 пояснив, що особисто із ОСОБА_7 не знайомий. На стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні КНП «МКЛ № 27» ХМР ніколи не перебував. Для отримання групи інвалідності він звертався до ОСОБА_8 , яка працювала у обласній лікарні, та з якою він був знайомий. ОСОБА_8 пообіцяла допомогти, та сказала, що необхідно буде проходити стаціонарне лікування, але на лікуванні у КНП «МКЛ № 27» ХМР, він ніколи не знаходився. Виходячи із наведених показань свідків, ОСОБА_7 була обізнана про те, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 безпосередньо не перебували на стаціонарному лікуванні в її відділенні. Посилання в апеляційній скарзі на постанову Верховного Суду у справі № 683/1806/21 щодо висновку про службову особу, у даному випадку не є релевантними, оскільки предметом розгляду Верховного Суду було обвинувачення особи, яка була медичною сестрою терапевтичного відділення. Крім того, у даній постанові зазначено, що положення про терапевтичне відділення, а також посадова інструкції медичної сестри терапевтичного відділення на момент інкримінованого особі кримінального правопорушення (19 жовтня 2019 року), не діяли, оскільки були затверджені значно пізніше. Щодо доводів апелянта про відсутність в діянні суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 366 КК України, колегія суддів зауважує, що суб`єктивна сторона службового підроблення характеризується тільки прямим умислом, бо винний діє завідомо, тобто усвідомлює неправдивий характер тих відомостей, що вносяться ним до офіційних документів, або усвідомлює, що документ, який він видає, повністю чи частково не відповідає дійсності (є неправдивим). Мотиви та мета службового підроблення можуть бути різними і на кваліфікацію не впливають. На наявність прямого умислу у діях ОСОБА_7 вказують показання допитаних свідків та сукупність досліджених судом першої інстанції доказів. Те, що ці дії були вчиненні за невстановлених мотивів та мети, не впливає на кваліфікацію дій ОСОБА_7 та не спростовує правильності висновків суду першої інстанції. За наведених обставин, судом першої інстанції обгрунтовано встановлено, що в діях ОСОБА_7 наявні всі елементи складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 366 КК України. Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність процесуального рішення про призначення слідчого (групи слідчих) у кримінальному провадженні у формі постанови, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. З матеріалів судового провадження встановлено, що спочатку відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 368 КК України були внесені до ЄРДР за № 0000473 від 18.11.2022. Згідно рапорта старшого слідчого ОСОБА_20 від 25.05.2023 в ході розслідування вказаного кримінального провадження встановлено, що до виписки з медичної карти хворого ОСОБА_9 № 772 внесені завідомо неправдиві відомості. На підставі казаного рапорта до ЄРДР за № 0000612 внесені 25.05.2023 відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 366 КК України. Відповідно до інформації з ЄРДР вбачається, що 31.05.2023 до кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000473 від 18.11.2022 приєднано кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000612 від 25.05.2023. (Т.1 а.с. 137, 144) Постановою прокурора від 21.06.2023 з кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000473 від 18.11.2022 виділено в окреме провадження матеріали за частиною 1 статті 366 КК України за фактом складання та видачі службовими особами неправдивого офіційного документа «Виписка з медичної карти стаціонарного хворого» № 772 від 18.02.2023 щодо проходження стаціонарного лікування ОСОБА_9 . Проведення досудового розслідування у виділеному кримінальному провадженні доручено слідчим СУ ГУНП в Харківській області. Новому кримінальному провадженню присвоєно № 0000718. Крім того, відповідно до рапорта старшого слідчого ОСОБА_20 від 21.06.2023 в ході розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000473 від 18.11.2022, встановлено, що службовими особами КНП «Міська клінічна лікарня № 27» складено та видано завідомо неправдивий офіційний документ, а саме виписку з медичної карти стаціонарного хворого № 1303 від 18.03.2023 щодо ОСОБА_10 , на підставі чого 22.06.2023 до ЄРДР за частиною 1 статті 366 КК України внесені відповідні відомості за № 0000719. Як вбачається із відомостей з ЄРДР, 22.06.2023 кримінальне провадження за № 0000719 приєднано до провадження № 0000718. Під час апеляційного розгляду, прокурором долучено копію постанови начальника відділу СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_21 від 27.04.2023, відповідно до якої у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000473 від 18.11.2022 створено слідчу групу, до складу якої включено слідчих ОСОБА_12 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 . Старшим групи визначено слідчого ОСОБА_12 . Надаючи оцінку доводам апелянта щодо повноважень слідчого у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000718 від 21.06.2023, в якому обвинуваченою є ОСОБА_7 , суд апеляційної інстанції враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 26.09.2023 у справі № 382/646/19, відповідно до якої положеннями КПК, у тому числі статтею 217 КПК, не передбачено повторного призначення слідчого або прокурора у кримінальному провадженні, яке було виділено або об`єднано з іншим, якщо після початку досудового розслідування вже було визначено слідчого чи групу слідчих для його проведення. Не спонукають до цього й правила статті 217 КПК, адже основною функцією слідчого є розслідування конкретного кримінального правопорушення на підставі фактичних відомостей, які встановлюються в ході цього розслідування. Верховний Суд неодноразово зауважував, що слідчий (група слідчих), а також прокурор (група прокурорів) автоматично не втрачають своїх повноважень з моменту виділення матеріалів в окреме кримінальне провадження у разі, коли виділене провадження розслідується тим самим підрозділом того ж органу досудового розслідування, а процесуальне керівництво здійснюється тим самим органом прокуратури до прийняття відповідних рішень вже в окремому провадженні. У разі об`єднання кримінальних проваджень за відсутності нової постанови про визначення групи прокурорів або слідчих, ті прокурори та слідчі, які були повноважними в межах окремих проваджень, вважаються такими, що й надалі мають повноваження в межах об`єднаного кримінального провадження. Таким чином, кримінальне провадження за № 0000718, до якого приєднано кримінальне провадження за № 0000719, було виділене з кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000473 від 18.11.2022, де визначено групу слідчих, до якої входив ОСОБА_12 . З огляду на наведені висновки Верховного Суду, відсутність нової постанови щодо визначення слідчих у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 не вказує на те, що досудове розслідування проводилося неуповноваженою особою. Посилання апелянта на постанову Об`єднаної палати Верховного Суду від 04.10.2021 у справі № 724/86/20 в обґрунтування своєї позиції, є безпідставними, оскільки у цьому рішенні розглядалися інші питання. Безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо сумнівів у повноваженнях начальника відділу СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_13 на визначення слідчого у кримінальному провадженні, оскільки відповідно до пункту 8 частини 1 статті 3 КПК України, керівник органу досудового розслідування - начальник Головного слідчого управління, слідчого управління, відділу, відділення органу Національної поліції, органу безпеки та заступники зазначених посадових осіб, які діють у межах своїх повноважень, тощо. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 39 КПК України, керівник органу досудового розслідування уповноважений визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, а у випадках здійснення досудового розслідування слідчою групою - визначати старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих. У зв`язку із наведеним, відсутні підстави вважати, що докази у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000718 від 21.06.2023, зібрані особою, яка не мала на те законних повноважень. З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції, ретельно дослідивши наявні в матеріалах провадження докази та оцінивши показання обвинуваченої, свідків, дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 366 КК України, апеляційні доводи не спростовують висновків суду, вирок є мотивованим, постановлений на підставі належно досліджених доказів, яким надано правильну оцінку та підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається. Призначаючи обвинуваченій покарання, суд першої інстанції обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання не встановив. З урахуванням даних про особу обвинуваченої, її позиції під час судового провадження, судом першої інстанції призначено покарання, яке узгоджується з положеннями статтей 50, 65 КК України. Перевіряючи вирок суду в частині призначеного покарання, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції в даному випадку діяв з дотриманням вимог статтей 50, 65 КК України та призначив ОСОБА_7 достатню міру покарання для виправлення засудженої, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженою, так і іншими особами. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування ухваленого обвинувального вироку, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись статтями 405, 407, 418, 419 КПК України, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення. Вирок Київського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2025 року залишити без змін. Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: