Справа № 127/1576/26
Провадження №11-сс/801/156/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці в порядку ч.4 ст. 107 КПК України апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 12.02.2026 року про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_5 в порядку ст. 303 КПК України на бездіяльність уповноваженої особи Вінницької окружної прокуратури Вінницької області, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_5 від 01.01.2026 про вчинення кримінального правопорушення,

в с т а н о в и в :

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 12.02.2026 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_5 в порядку ст. 303 КПК України на бездіяльність уповноваженої особи Вінницької окружної прокуратури Вінницької області, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_5 від 01.01.2026 про вчинення кримінального правопорушення.

ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, просила ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 12.02.2026 року у справі №127/1576/26 скасувати. Постановити нову ухвалу, якою зобов`язати уповноважену особу Вінницької окружної прокуратури внести відомості до ЄРДР за її заявою від 01.01.2026 року, надати витяг є ЄРДР у встановлений законом строк.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що заява про вчинення кримінального правопорушення містить короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення у розумінні п.4, 5 ч.5 ст.214 КПК України.

Те, що заява про вчинення кримінального правопорушення була переслана за Законом України «Про звернення громадян» є грубим порушенням вимог КПК України та суперечить ст. 19 Конституції України.

ОСОБА_5 посилається на те,що вона є викривачем корупції у розумінні ст. 53 ЗУ «Про запобігання корупції», а невнесення відомостей до ЄРДР фактично блокує ефективний державний захист та створює умови для уникнення відповідальності службовими особами.

Слідчий суддя дійшов висновку про відсутність достатніх об`єктивних даних про внесення відомостей до ЄРДР, однак не навів аналізу конкретних пунктів заяви, не зазначив, які саме елементи складу злочину відсутні, фактично здійснив оцінку доказів без відкриття провадження, що виходить за межі повноважень слідчого судді відповідно до вимог ст. 303 КПК України.

До Вінницького апеляційного суду в судове засідання ОСОБА_5 не зявилася, надіслала клопотання, в якому просила апеляційний розгляд провести за її відсутності, скаргу підтримує, просить задоволити.

Прокурор Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_6 надав заяву до Вінницького апеляційного суду,в якій просив розглянути апеляційну скаргу ОСОБА_5 без його участі, у задоволенні апеляційної скарги просив відмовити.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею ст.303 КПК України передбачено оскарження бездіяльності слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Як убачається з матеріалів провадження 01 січня 2026 року ОСОБА_5 подано до Вінницької окружної прокуратури Вінницької області заяву про вчинення кримінальних правопорушень по факту службового підроблення (ч.1 ст.366 КК України) та зловживання владою (ч.1 ст. 364 КК України) посадовими особами Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова.

Перевіряючи скаргу ОСОБА_5 , слідчий суддя врахував та перевірив всі обставини, які мають значення для прийняття правильного рішення.

З урахуванням змісту заяви ОСОБА_5 від 01.01.2026 року, з якою вона звернулася до Вінницької окружної прокуратури Вінницької області, суд, перевіряючи доводи скарги ОСОБА_5 , дав оцінку листу за підписом першого заступника керівника Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_7 від 02.01.2026 № 50-3402-21, згідно якого заяву ОСОБА_5 від 01.01.2026 щодо можливого вчинення кримінальних правопорушень було направлено до ВРУП ГУНП у Вінницькій області для розгляду та, за наявності підстав, вжиття відповідних заходів.

При прийнятті рішення слідчий суддя врахував заяву слідчого СВ ВРУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_8 № 22070-2026 від 27.01.2026, згідно якої заява ОСОБА_5 від 01.01.2026 зареєстрована в Журналі єдиного обліку ВРУП ГУНП у Вінницькій області за № 940 від 16.01.2026, розгляд заяви доручено поліцейському офіцеру громади ВРУП ГУНП у Вінницькій області, до ЄРДР вказана заява не вносилась та перевірив додані матеріали.

З урахуванням положень ст.303 КПК України слідчий суддя перевірив всі обставини, які мають значення для прийняття правильного рішення, та дійшов висновку, щодо відсутності підстав для задоволення скарги ОСОБА_5 , оскільки в поданій ОСОБА_5 заяві від 01.01.2026 року на даний час достатні об`єктивні дані, які б свідчили про вчинення кримінальних правопорушень відсутні.

На переконання колегії суддів, скерування за належністю заяви про вчинення кримінальних правопорушень для її розгляду в межах компетенції відповідного органу, в розумінні ст. 303 КПК України вказує на відсутність підстав для визнання бездіяльності посадових осіб Вінницької окружної прокуратури.

При цьому слідчий суддя вірно врахував положення ст. 214 КПК України, практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справі «Іванов проти України» (Ivanov v. Ukraine), №15007/02, пп.74-75, рішення від 7 грудня 2006), відповідно до якого сумлінність за ініціювання слідчих дій або відмову у кримінально-правовому переслідуванні особи повністю покладається на державу, рішення у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. theUnitedKingdom) від 28 травня 1985, п. 57, Series A, № 93 відповідно до якого право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням та одним із таких обмежень є неможливість ініціювання кримінального провадження шляхом внесення відомостей до ЄРДР без належних на те підстав, рішення Європейського суду з прав людини в справі Павлюлінець проти України (Заява № 70767/01) від 6 вересня 2005 року, відповідно до якого право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21 вересня 1999 р., заява N 37437/97), висновки Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 818/1526/18 року, згідно яких підставою для початку досудового розслідування є не будь-яке прийняте звернення, а лише те, з якого вбачаються конкретні обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Суд апеляційної інстанції, погоджується з висновком суду першої інстанції.

Доводи ОСОБА_5 про те, що вона є викривачем корупції у розумінні ст. 53 Закону України «Про запобігання корупції», а невнесення відомостей до ЄРДР фактично блокує ефективний державний захист та створює умови для уникнення відповідальності службовими особами не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції.

Конституційна гарантія права на судовий захист означає, що особа може оскаржити будь-які рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, однак реалізація цього права здійснюється виключно в межах процесуальних форм і процедур, визначених законом.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що суд першої інстанції у межах своєї компетенції перевірив доводи скарги ОСОБА_5 , також здійснив перевірку наявності чи відсутності бездіяльності у формі невнесення відомостей до ЄРДР, що прямо передбачено ст. 303 КПК України, тобто дотримався меж своїх процесуальних повноважень, передбачених чинним законодавством.

Твердження апеляційної скарги ОСОБА_5 щодо безпідставного розгляду її заяви відповідно до Закону України «Про звернення громадян» не заслуговують на увагу.

Згідно ч.3 ст. 7 Закону України « Про звернення громадян» якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обгрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, згідно повідомлення першого заступника керівника Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_9 від 02.01.2026 року № 5003402-21, згідно ч.3 ст.7 Закону України « Про звернення громадян» заяву ОСОБА_5 щодо можливого вчинення кримінальних правопорушень направлено за належністю до Вінницького районного управління ГУНП у Вінницькій області для розгляду, та за наявності підстав для вжиття відповідних заходів.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що дії службової особи Вінницької окружної прокуратури відповідають вимогам кримінального процесуального законодавства.

Посилання ОСОБА_5 на неправильне застосування ст.214 КПК України є безпідставними.

Відмова у внесенні відомостей до ЄРДР у випадку, коли відсутні об`єктивні дані про кримінальне правопорушення, не є порушенням права на доступ до суду.

Сама по собі наявність звернення особи до органу досудового розслідування не зумовлює обов`язку прокурора вносити відповідні відомості до ЄРДР.

Такий обов`язок виникає виключно за умови, якщо в поданій заяві містяться обґрунтовані й достатні відомості, які свідчать про можливе вчинення кримінального правопорушення.

Відтак, формальна реєстрація у ЄРДР заяви, що не містить елементів події кримінального правопорушення, суперечила б не лише вимогам ст. 214 КПК України, а й порушувала б саму сутність і функціональне призначення Єдиного реєстру досудових розслідувань як процесуального інструменту, покликаного забезпечити реєстрацію лише реальних повідомлень про кримінальні правопорушення, а не будь-яких скарг чи особистих оцінок.

Апеляційний суд також бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, згідно з якою право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням, спрямованим на забезпечення ефективності системи правосуддя. Таким чином, відмова у внесенні відомостей до ЄРДР у випадку, коли відсутні об`єктивні дані про кримінальне правопорушення, не є порушенням права на доступ до суду.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 є безпідставними.

З огляду на наведене, прийняте слідчим суддею рішення відповідає вимогам ст. ст. 303, 306-307 КПК України, є законним і обґрунтованим, тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали слідчого судді, про що просить апелянт.

Керуючись ст. 422 КПК України, суд апеляційної інстанції ,

п о с т а н о в и в :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 12.02.2026 року про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_5 в порядку ст. 303 КПК України на бездіяльність уповноваженої особи Вінницької окружної прокуратури Вінницької області, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_5 від 01.01.2026 про вчинення кримінального правопорушення залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3