УХВАЛА

09 березня 2026 року м. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Рівне клопотання слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 (далі - слідчий), погоджене прокурором Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_4 в рамках кримінального провадження № 0002245 від 14.11.2025 за попередньою правовою кваліфікацією, передбаченою ч. 5 ст. 190 КК України (далі - це ж кримінальне провадження) про арешт майна , -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області старший лейтенант поліції ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, яке погоджено прокурором Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_4 у якому просить накласти арешт на майно.

В обґрунтування клопотання зазначає, що Групою слідчих СВ Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002245 від 14.11.2025 за попередньою правовою кваліфікацією, передбаченою ч. 5 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 13.11.2025 до Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області надійшли матеріали від УСР в Рівненській області щодо виявлення факту неправомірного отримання одноразової допомоги матір`ю загиблого військовослужбовця.

Встановлено, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_4, уродженка м. Виноградів, Виноградівського району, Закарпатської області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 - мати загиблого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , який загинув 05.03.2022 під час виконання обов?язків військової служби в ході захисту Батьківщини.

02.09.2024 ОСОБА_7 подала заяву про виплату одноразової грошової допомоги до ІНФОРМАЦІЯ_3 у зв`язку із загибеллю сина ОСОБА_6 ,та в подальшому отримала її, при цьому умисно не повідомивши про те, що була позбавлена батьківських прав у 2005 році, відповідно до рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.02.2015, справа № 2-705/05, чим порушила порядок і умови призначення та виплати одноразової грошової допомоги загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану, що регламентуються п. 4 ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»,наказом Міністерства оборони України № 45 від 25.01.2023 та постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 «Питання виплат військовослужбовцям, ocобам начальницького складу, поліцейським та їх сім?ям під час дії воєнного стану».

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 «Питання виплат військовослужбовцям, ocобам начальницького складу, поліцейським та їх сім?ям під час дії воєнного стану» визначено, що виплата одноразової грошової допомоги, здійснюється особам, зазначеним в особистому розпорядженні загиблих осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, або особам, зазначеним у частині четвертій статті 118-1 Кодексу цивільного захисту України, частині четвертій статті 98 Закону України "Про Національну поліцію" та пункті 4 статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" з урахуванням положень абзаців четвертого і п`ятого цього пункту.

Згідно п. 4 ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», до членів сімей загиблих (померлих) осіб, належать батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті).

У зв`язку із вищевикладеним встановлено, що ОСОБА_7 будучи позбавленою батьківських прав відносно ОСОБА_6 , незаконно заволоділа державними грошовими коштами в сумі 3 000 000 грн, які 21.01.2025 були зараховані на її банківський рахунок АТ «Ощадбанк» НОМЕР_2 .

Таким чином, на даний час отримано ряд фактичних даних, які вказують на безпосередню причетність до даного кримінального правопорушення ОСОБА_7 .

Слід врахувати, що в результатті вчинення вищевказаних незаконних дій державному бюджету було завдано майнової шкоди в особливо великих розмірах на загальну суму 3 000 000 грн.

На даний час ОСОБА_7 має у своєму розпорядженні квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , де вона й зареєстрована та фактично проживає. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на об`єкт нерухомого майна - квартира, за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної власності зареєстрована за ОСОБА_8 , відповідно до договору купівлі - продажу від 18.02.2025, однак, як зазначила у своєму допиті свідка ОСОБА_8 ,фактично це власніть ОСОБА_7 , на яку вона не претендує, бо не надавала останній грошові кошти за покупку даної квартири. Договір було укладено для здійснення подальшої перереєстрації, оскільки ОСОБА_7 переживала, що її знайомі ромської національності відберуть в неї дану квартиру.

Таким чином, встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вчинили фраудаторний правочин, та на даний час саме ОСОБА_7 являється фактичним власником квартири, за адресою: АДРЕСА_1 .

Слідчий в судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задоволити.

Згідно ч.2 ст.172 КПК України з метою забезпечення арешту майна клопотання слідчого розглядається без повідомлення власника майна.

Заслухавши пояснення слідчого, вивчивши клопотання та докази, якими обґрунтовується клопотання, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст.131 КПК України арешт майна є одним із видів забезпечення кримінального провадження. Пунктом 1 ч. 3 ст. 132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до статей 94, 132, 173 КПК України при вирішення питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального правопорушення, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і в клопотанні слідчого (прокурора), який звертається з проханням про арешт майна, оскільки згідно зі статтею Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно ч. ч.2, 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до п. 8 глави 2.6. «Арешт майна» Узагальнення вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження арешт може бути накладено на: нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права; майно у вигляді речей, документів, грошей, якщо вони відповідають критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК, а саме: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та (або) є доходами від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

Як встановлено судом, що Групою слідчих СВ Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002245 від 14.11.2025 за попередньою правовою кваліфікацією, передбаченою ч. 5 ст. 190 КК України.

Частиною 10 статті 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Одночасно згідно ч. 12 ст. 170 КПК України заборона використання житлового приміщення особам, які на законних підставах проживають у такому житловому приміщенні, не допускається.

Враховуючи викладене, з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), у ході досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на квартиру, за адресою: АДРЕСА_1 , право приватної власності якої зареєстровано за ОСОБА_8 ( НОМЕР_3 ), та яка фактично належить та перебуває у користуванні ОСОБА_7 ( НОМЕР_4 ), із забороною розпоряджатись вказаним майном, оскільки незастосування вказаних заходів може призвести до приховування, зникнення, втрати, використання, перетворення, передачі вказаного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 173 КПК України та вищевикладене, є необхідним накласти арешт майно, вилучене за вищевказаних обставин, оскільки наявні достатні підстави вважати, що майно відповідає критеріям встановленим ст. 98 КПК України, а незастосування арешту може призвести до втрати чи його пошкодження.

Керуючись ст. 170, 171,175 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого - задоволити.

Накласти арешт намайно - квартиру, за адресою: АДРЕСА_1 , право приватної власності якої зареєстровано за ОСОБА_8 ( НОМЕР_3 ), та яка фактично належить та перебуває у користуванні ОСОБА_7 ( НОМЕР_4 ), із забороною розпоряджатись вказаним майном (продавати, дарувати, міняти, передавати в іпотеку, вносити до статутного капіталу, укладати договори довічного утримання, здійснювати інші дії, що змінюють власника або створюють обтяження).

Роз`яснити, що відповідно до ч.1 ст. 174 КПК України, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Рівненського міського суду ОСОБА_9