справа № 619/1005/26
провадження № 1-кс/619/138/26
Ухвала

іменем України

19 лютого 2026 року

м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області

у складі: слідчої судді - ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ ВП №3 Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Дергачівської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000007 від 02.01.2026 щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого в Харківській регіональній державній лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на посаді лікаря ветеринарної медицини лабораторії ветеринарно-санітарної експертизи ринку м. Дергачі, який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

сторони кримінального провадження:

прокурор - ОСОБА_4

підозрюваний - ОСОБА_5

захисник - ОСОБА_7 .

Питання, що вирішується ухвалою.

Органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , маючи умисел направлений на незаконний збут особливо небезпечних психотропних речовин, 03.02.2026 у проміжок часу з 12 год 58 хв по 15 год 16 хв, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, перебуваючи неподалік гаражного кооперативу за адресою: вул. Суворова, неподалік від буд. №23, м. Дергачі, Харківського району, Харківської області, реалізуючи раніше виниклий злочинний умисел, спрямований на незаконний збут наркотичних засобів, діючи в порушення вимог Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», а також з корисливих мотивів, під час проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, незаконно збув ОСОБА_8 , який був залучений до конфіденційного співробітництва з працівниками поліції з додержанням вимог діючого кримінального процесуального законодавства України, особливо небезпечну психотропну речовину - PVP, за наступних обставин. Так, 03.02.2026 в період часу з 12 год 58 хв по 15 год 16 хв, ОСОБА_5 попередньо домовився з ОСОБА_8 , у телефонному режимі, а саме у месенджері «WhatsApp» про збут особливо небезпечної психотропної речовини PVP за грошові кошти у сумі 2000 (дві тисячі гривень) у місці залишення так званої хованки (закладки). У свою чергу ОСОБА_8 , будучи особою залученою до конфіденційного співробітництва в рамках проведення негласних слідчих (розшукових) дій, отримав від співробітників СКП ВП №3 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області грошові кошти номіналом по 1000 (одній тисячі) гривень у кількості 2 (дві) купюри попередньо оглянуті та зафіксовані у відповідному протоколі та направився до терміналу для відправки грошових коштів на раніше отриманий номер банківської карти у месенджері «WhatsApp» від ОСОБА_5 за номером - НОМЕР_1 . У подальшому ОСОБА_8 здійснив телефонний дзвінок з метою інформування ОСОБА_9 про відправку грошових коштів. У свою чергу ОСОБА_9 , перебуваючи у м. Дергачі, пройшов до вул. Суворова, а саме до гаражного кооперативу що розташований біля буд. №23, Харківського району, Харківської області, та залишив полімерну ємність білого кольору біля крайнього гаражу під кущем, про що в свою чергу повідомив ОСОБА_8 , відправив фотознімок зафіксованого місця залишення так званої хованки (закладки). У подальшому, 03.02.2026 о 15 год 16 хв, перебуваючи за адресою: вул. Суворова, буд. 23, м. Дергачі, Харківського району Харківської області, ОСОБА_8 добровільно видав працівникам поліції полімерну ємність білого кольору з вмістом полімерного зіп-пакету, всередині якого перебуває речовина синтетичного походження у кристалічному стані, яку придбав у ОСОБА_5 , яка відповідно до висновку експерта від 10.02.2026 за результатами судової експертизи матеріалів, речовин та виробів містить у своєму складі - PVP, що віднесено до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено. Маса PVP в складі речовини, склала: 0,7115 г. У результаті вищевказаних дій ОСОБА_5 незаконно збув ОСОБА_8 особливо небезпечну психотропну речовину обіг якої заборонено - PVP.

До суду надійшло клопотання слідчого, погоджене прокурором про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, посилаючись на те, що 17.02.2026 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України. Обґрунтованість повідомленої підозри відносно ОСОБА_5 підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, як окремо так і у їх сукупності, а саме: протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 02.01.2026; протоколом огляду грошових коштів від 03.02.2026; протоколом огляду покупця від 03.02.2026; протоколом добровільної видачі від 03.02.2026; протоколом про результатми негласної слідчої (розшукової) дії - контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупки від 03.02.2026; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 03.02.2026; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 03.02.2026; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 04.02.2026; протоколом огляду предмета від 03.02.2026; висновком експерта № СЕ-19/121-26/3630-НЗПРАП від 10.02.2026 за результатами судової експертизи матеріалів, речовин та виробів. Ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, за який законом передбачено позбавленням волі на строк від шести до десяти років, і, усвідомлюючи можливу міру покарання, у разі винесення судом обвинувального вироку, може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності. Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що ОСОБА_5 отримав копію клопотання про обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, разом з додатками, в яких зазначені певні докази, анкетні відомості про свідків із зазначенням їх засобів зв`язку та місця мешкання, і перебуваючи на свободі, останній буде мати можливість здійснити незаконний вплив на вказаних осіб, чим перешкоджатиме встановленню істини у даному кримінальному провадженні. Більш м`які запобіжні заходи застосувати до підозрюваного не можливо, оскільки особисте зобов`язання не є ефективним та є недостатнім для забезпечення процесуальної поведінки, домашній арешт не може забезпечити відсутності можливості впливу на свідків у вказаному кримінальному провадженні та переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

У судовому засіданні прокурор просив задовольнити клопотання з підстав, зазначених вище.

Підозрюваний та захисник у судовому засіданні проти клопотання заперечують, зазначивши, що він ніколи не займався і не займається такою діяльністю, а ним скористалися, враховуючи його довірливість. Він працює, одружений, має постійне місце проживання, має на утриманні неповнолітнього сина та непрацездатну матір ОСОБА_13 . Підозра необґрунтована, жоден з ризиків не доведений.

Заслухавши клопотання та думку присутніх осіб, оцінивши в сукупності всі обставини, в тому числі передбачені п. п. 1-11 ч. 1 ст. 178 КПК України, слідча суддя дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання, з огляду на таке.

Частина 1 ст. 29 Конституції України визначає, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Як передбачено ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою може бути застосований, зокрема до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4). перешкоджати кримінальному провадженню іншими чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї (ч. 1 ст. 178 КПК України).

Так, слідча суддя встановила, що ВП № 3 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000007 від 02.01.2026 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

ОСОБА_5 17.02.2026 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Про обґрунтованість підозри, пред`явленої ОСОБА_5 та його можливу причетність до вчиненого кримінального правопорушення свідчать долучені до клопотання матеріали кримінального провадження у їх сукупності.

Більше того, якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (рішення № 14310/88 від 23.10.1994) суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Отже, з урахуванням змісту долучених до клопотання матеріалів кримінального провадження у їх сукупності, слідча суддя встановила, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на даному етапі розслідування достатньою сукупністю доказів.

При цьому, слідчою суддею на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначає, що причетність ОСОБА_5 до вчинення злочину, підозру яку йому повідомлено, є вірогідними та достатніми для застосування щодо підозрюваного обмежувального заходу.

Розглядаючи питання наявності ризиків, на які посилався прокурор, та позицію сторони захисту щодо їх недоведеності, слідча суддя зазначає таке.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами. А як зазначено в п. 111-112 рішення ЄСПЛ «Белеветський проти Росії», обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Так, в обґрунтування клопотання та застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою прокурор зазначив, що існує ризик, того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Даний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачене безальтернативне покарання виключно у виді позбавлення волі на строк до десяти років. Слідча суддя вважає, що зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від суду. Таке твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, висловленою у справі «Ілійков проти Болгарії» (рішення від 26.07.2001), де Суд зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Відтак слідча суддя вважає, що стороною обвинувачення доведена наявність вказаного ризику.

Крім того, прокурор зазначає про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_5 отримано копію клопотання про обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, разом з додатками, в яких зазначені певні докази, анкетні відомості про свідків із зазначенням їх засобів зв`язку та місця мешкання, і перебуваючи на свободі, останній буде мати можливість здійснити незаконний вплив на вказаних осіб, чим перешкоджатиме встановленню істини у даному кримінальному провадженні.

Оцінюючи можливість впливу на свідків, суд виходить із передбаченої Кримінальним процесуальним кодексом України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1 та ч. 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від свідків та дослідження їх судом.

Оскільки допит свідків на стадії судового розгляду ще не здійснювався, вказане дає підстави обґрунтовано припускати вірогідність незаконного впливу підозрюваного на них з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань.

З огляду на вищевикладене, слідча суддя дійшла висновку, що ризик незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні існує.

За таких підстав слідча суддя доходить висновку, що прокурором доведено, а стороною захисту не спростовано, що у даному кримінальному провадженні з метою виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити дії, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, є необхідним застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу.

Разом з тим, вирішуючи питання про наявність правових підстав та доцільність застосування до підозрюваного найсуворішого запобіжного заходу, слідча суддя враховує таке.

Згідно зі ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється на засадах верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (ст. 5) втілює основоположне право людини на захист від свавільного втручання держави у її право на свободу. Тому у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

З цього правила випливають два природних наслідки: тягар доведення обставин, що свідчать на користь тримання під вартою, завжди несе сторона обвинувачення, а будь-які обставини, щодо доведеності яких або значення яких для вирішення питання про тримання під вартою або звільнення, залишається сумнів, мають тлумачитися на користь звільнення особи.

Роль слідчого судді при оцінці вказаних обставин полягає в перевірці істинних намірів та цілей, що стоять за позбавленням особи свободи, відповідності цих цілей та намірів вимогам закону, та, у випадку встановлення відсутності законних підстав для тримання особи під вартою, - прийняття рішення про звільнення особи з-під варти.

Така перевірка відбувається за правилами національного законодавства, які містяться в положеннях ст. 177, 178, 183 КПК України.

Так, слідча суддя враховує, що тримання під вартою в розумінні ст. 183 КПК України є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Однак з урахуванням встановлених обставин слідча суддя дійшла висновку, що прокурором не доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для здійснення мети, передбаченої ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри та існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, але не доведе недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Щодо застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, слідча суддя зазначає, що запобіжний захід у виді особистого зобов`язання не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та усунути ризики, передбачені ч. 1, 3 ст. 177 КПК України. Крім цього, слідча суддя також не вбачає за можливе застосувати запобіжний захід у виді застави, враховуючи, що відомості про доходи підозрюваного суду не надано та особу підозрюваного, який має на утриманні неповнолітню дитину. Відтак визначення навіть мінімального розміру застави, передбаченого законом для тяжкого злочину, може бути непомірним для підозрюваного, що суперечить вимогам ч. 4 ст. 182 КПК України.

Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відтак слідча суддя дійшла висновку, що дієвим запобіжним заходом, який зможе запобігти ризикам, наявним у цьому кримінальному провадженні, є домашній арешт у нічну пору доби. При цьому слідча суддя враховує обставини, визначені ст. 178 КПК України, зокрема, наявність у ОСОБА_5 постійного місця проживання, перебування на утриманні неповнолітньої дитини, а також те, що він працює, характеризується позитивно, про що надали свої свідчення у сдуовому засіданні свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , раніше не судимий, та вважає, що обраний запобіжний захід є пропорційним меті та завданням цього кримінального провадження.

Також на виконання вимог ч. 5 ст. 194 КПК України слідча суддя покладає на підозрюваного обов`язки, визначені даною нормою закону, у тому обсязі, який також сприятиме забезпеченню належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігатиме ризикам цього кримінального провадження.

На виконання ч. 6 ст. 194 КПК України, слідча суддя зазначає, що обов`язки, які покладені на підозрюваного ОСОБА_5 не можуть перевищувати двох місяців.

Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Керуючись ст. 178, 179, 181, 194, 196, 372, 392 КПК України, суд

постановив:

Відмовити у клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 .

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заборонити ОСОБА_5 залишати місце проживання, а саме: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду, з 22 год 00 хв вечора до 05 год 00 хв ранку наступного дня.

Зобов`язати ОСОБА_5 :

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування із свідками у кримінальному провадженні №0000007 від 02.01.2026, окрім як з дозволу та в порядку, визначеному слідчим, прокурором або судом.

Строк дії покладених на ОСОБА_5 обов`язків до 17 квітня 2026 року.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання начальнику ВП № 3 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області.

Дергачівський ВП №3 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області повинен негайно поставити на облік ОСОБА_5 і повідомити про це слідчому ОСОБА_3 .

Попередити ОСОБА_5 про те, що в разі невиконання обвинуваченим покладених на нього за цією ухвалою обов`язків може бути вирішене питання про застосування іншого, більш жорсткого виду запобіжного заходу.

Працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на ОСОБА_5 зобов`язань.

Копію ухвали про застосування запобіжного заходу вручити підозрюваному ОСОБА_5 негайно після її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню та діє до 17.04.2026.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1