УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2026 Справа №607/6439/26 Провадження №1-кс/607/2402/2026

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі в режимі відеоконференції клопотання старшого слідчого в ОВС криміналіста СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , яке погоджено прокурором Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_3 , під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000781 від 03 листопада 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Теребовля Тернопільського району Тернопільської області, українця, громадянин України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, на утриманні троє неповнолітніх дітей, працюючого монтажником складальником пластикових конструкцій виробництва ТОВ «Тервікнопласт», жителя АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

25.03.2026 року до слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області звернувся старший слідчий в ОВС криміналіст СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , за погодженням прокурора Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_3 , із клопотанням у кримінальному провадженні №0000781 від 03 листопада 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

В обґрунтування зазначених вимог сторона обвинувачення вказує, що ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05.11.2025 стосовно підозрюваного ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, строк якого надалі неодноразово продовжувався, зокрема, востаннє ухвалою слідчого судді від 18.02.2026 на строк до 23.59 год. 03 квітня 2026 року. На даний час досудове розслідування завершено, відповідно до ст. 290 КПК України, сторонам надано доступ до матеріалів досудового розслідування. Водночас з метою забезпечення належної поведінки підозрюваного та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, зважаючи на обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, а також з метою запобігання ризикам, які продовжують існувати та не зменшилися: переховування від органів досудового розслідування та/або суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення іншого кримінального правопорушення, просить продовжити застосований до ОСОБА_7 запобіжний захід на строк 60 діб.

.

Прокурор в судовому засіданні клопотання слідчого підтримала з викладених у ньому мотивів та просить продовжити строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 .

Підозрюваний ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні не заперечили щодо задоволення клопотання слідчого.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши додані до клопотання матеріали, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання слідчого, з таких підстав.

Слідчим суддею встановлено, що СУ ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000781 від 03 листопада 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 03.11.20.25 в період з 14.00 год. по 17.30 год. ОСОБА_7 перебував у приміщенні літньої кухні за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , разом із своєю співмешканкою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сусідом ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителем с. Глещава Тернопільського району Тернопільської області, де спільно розпивали алкогольні напої.

Надалі, 03.11.2025 біля 17.30 год. у ОСОБА_7 на підґрунті ревнощів по відношенню до співмешканки ОСОБА_8 виник злочинний умисел на заподіяння смерті ОСОБА_9 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння смерті ОСОБА_9 , 03.11.2025 біля 17.30 год. ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем проживання, на території подвір`я домогосподарства, що за адресою: АДРЕСА_1 , розуміючи та даючи звіт своїм діям, керуючи ними, знаючи про те, що здоров`я та життя будь-якої людини рівною мірою охороняється законом і протиправне посягання на нього є кримінально караним, діючи цілеспрямовано та рішуче, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечний наслідок та бажаючи його настання, взявши із приміщення літньої кухні ніж, підійшов ззаду до ОСОБА_9 та наніс йому вказаним ножем один удар у верхню третину лівої половини грудної клітки, в ділянку серця, чим спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого поранення передньої поверхні грудей зліва, з «наскрізним» пошкодженням легені, що супроводжувалось розвитком лівобічного пневмотораксу (накопичення крові в плевральній порожнині), масивною крововтратою з розвитком геморагічного шоку важкого ступеню.

Вказане у ОСОБА_9 проникаюче поранення передньої поверхні грудей зліва, з пошкодженням легені, належить до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння - п. п. 2.1.2, 2.1.3 й/ «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (МО3 України, Київ, 1995).

Таким чином ОСОБА_7 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак злочин не закінчив з причин, які не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_9 госпіталізували до лікувального закладу та йому вчасно була надана невідкладна медична допомога.

03.11.2025 о 20.25 год. ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

04.11.2025 відповідно до ст. 278 КПК України ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

05.11.2025 ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області підозрюваному ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 23 год. 59 хв. 01.01.2026.

26.12.2025 ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду підозрюваному ОСОБА_7 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 23.59 год. 23.02.2026.

18.02.2026 ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду підозрюваному ОСОБА_7 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 23.59 год. 03.04.2026.

23.03.2026 відповідно до ст. 290 КПК України досудове розслідування у даному кримінальному провадженні завершено, а сторонам надано доступ до матеріалів досудового розслідування

Положеннями ч. 3 ст. 199 КПК України передбачено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

На думку слідчого судді, наведені в клопотанні обставини та додані до нього документи, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, свідчать про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, що підтверджується долученими до клопотання доказами, а саме: витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000781 від 03.11.2025; протоколом огляду місця події від 03.11.2025; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 від 10.12.2025; протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_9 від 10.12.2025; протоколами допитів свідка ОСОБА_8 від 03.11.2025 та 10.12.2025; протоколами допиту свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 від 13.03.2026; висновками судово-медичних експертиз № 915 від 13.01.2026, №491 від 01.12.2025; висновком судової молекулярно-генетичної експертизи №СЕ-19/120-25/14927-БД від 21.01.2026; іншими матеріалами кримінального провадження.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя вважає, що дані, які вказують на наявність обґрунтованої підозри, містяться у долучених до матеріалів клопотання доказах, та одночасно зазначає, що вказане було встановлено слідчим суддею при ухваленні рішення про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які наведені у клопотанні слідчого та в доданих матеріалах, а також з того, що на даному етапі провадження слідчий суддя не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті. Зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, а тому з огляду на наведені у клопотанні слідчого обставини, у слідчого судді є всі підстави для висновку, що представлені докази об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, і хоча на даному етапі не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справах «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 р. «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Наряду з вказаним, у п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

У розумінні практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення, у сукупності з іншими обставинами, збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Зокрема, у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 р., ЄСПЛ зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Оцінивши доводи, наведені у клопотанні, слідчий суддя вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні довела наявність підстав вважати, що продовжують існувати ризики того, що підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Так, ризик того, що ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, слідчий суддя оцінює в сукупності з обставинами цього кримінального провадження, а також враховує тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , який у відповідності до вимог ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, та за його вчинення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років. На думку слідчого судді, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні вказаних ризиків.

Також слідчий суддя вважає, що не перестала існувати можливість незаконного впливу на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, а саме: свідка ОСОБА_8 , з якою ОСОБА_7 спільно проживає у домогосподарстві, де скоєно даний злочин, свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , які є його сусідами, з ними він особисто знайомий, а також потерпілого ОСОБА_9 з яким знайомий та перебуває у неприязних відносинах, чинити на них відповідний тиск, шляхом погрози та вмовляння, він може схиляти їх до дачі неправдивих показів, відмови від участі у кримінальному провадженні, що негативно вплине на хід досудового розслідування. При цьому слідчий суддя бере до уваги те, що згідно зі ст. 23 КПК України на стадії судового розгляду доказове значення матимуть показання цих осіб, отримані безпосередньо судом саме під час усного допиту у судовому засіданні. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. За таких обставин ризик впливу на потерпілих та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від цих осіб та дослідження їх судом.

Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення підтверджується тим, що підозрюваний ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, в тому числі 31.01.2023, 15.09.2025 та 28.10.2025 за вчинення домашнього насильства передбаченого ч. 1, ч. 2 та ч. 3 ст. 173-2 КУпАП, як по відношенню до співмешканки ОСОБА_13 , так і відносно малолітньої/неповнолітньої особи. Також, підозрюваний ОСОБА_7 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення насильницьких злочинів у кримінальних провадженнях № 0000180 від 06.11.2023 за ч.1 ст. 125 КК України, № 0000030 від 12.03.2024 за ч. 1 ст. 125 КК України та № 000040 від 06.04.2024 за ч. 1 ст. 125 КК України, в тому числі по відношенню і до свідка у даному кримінальному провадженні ОСОБА_12 . Підозрюваний перебував на обліку у відділенні поліції № 3 Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області, як кривдник, тобто особа, яка вчинила будь-які дії (фізичне, сексуальне, психологічне, економічне насильство) або бездіяльність у сім`ї чи між родичами, що спричинили страждання іншій особі. Вказані факти вказують на системність злочинної поведінки підозрюваного ОСОБА_4 , його схильність до фізичного та психологічного насильства як по відношенню до членів своєї сім`ї, так і до по сторонніх осіб. Крім того вищенаведене підтверджує те, що підозрюваний на шлях виправлення та виховання не став, а скоїв новий насильницький умисний особливо тяжкий злочин, внаслідок чого людина могла загинути і тільки вчасно надана медична допомога запобігла цьому, а тому з урахуванням вищевикладеного існують підстави вважати, що перебуваючи на волі підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Разом з тим слідчий суддя вважає недоведеним ризик того, що ОСОБА_7 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також зазначений ризик не був врахований слідчим суддею при продовженні строку тримання під вартою ОСОБА_7 відповідно до ухвали від 18.02.2026.

З огляду на доведення стороною обвинувачення наявності обґрунтованої підозри та існування ризиків, передбачених ч.ч. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, слідчий суддя, з урахуванням тяжкості злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , характеру та обставин справи, особи підозрюваного, дійшов висновку про необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 .

Крім того, при вирішенні цього питання суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як зазначає Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Слідчим суддею взято до уваги дані про особу підозрюваного, а також враховуючи тяжкість інкримінованого йому злочину та за наявності прямо передбачених ст. 177 КПК України ризиків у даному кримінальному провадженні, саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є найбільш прийнятним за вказаних умов, і навіть з урахуванням виключності такого заходу забезпечення кримінального провадження, він повністю відповідає як вимогам КПК України, так і обставинам даного кримінального провадження. При цьому застосований запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16.05.2013), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що клопотання сторони обвинувачення підлягає задоволенню та слід продовжити на 60 днів строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 .

Керуючись ст. ст.176-178, 183, 193, 194, 196, 197, 199, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого в ОВС криміналіста СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , яке погоджено прокурором Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 23 год. 59 хв. 25 травня 2026 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним, в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1