Справа № 947/5634/26
Провадження № 1-кс/947/2392/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2026 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000157 від 11.08.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси надійшло клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000157 від 11.08.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

У клопотанні сторона обвинувачення, з метою збереження речових доказів просить накласти арешт із забороною відчуження, розпорядження та користування майном, яке виявлено та вилучено 10.02.2026 під час обшуку за місцем діяльності ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Слідчий надав заяву в якій просив розглянути клопотання без його участі, вимоги якого просив задовольнити. Власник майна у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив.

У зв`язку з неявкою учасників процесу, керуючись вимогами ст. 172 КПК України, слідчий суддя приходить до переконання про можливість розгляду такого клопотання за відсутності наведених осіб.

Відповідно до ч.4 ст. 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

В ході судового розгляду встановлено, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000157 від 11.08.2025 за ч. 5 ст. 191 КК України.

Нагляд за додержанням законів органами, що провадять досудове слідство у формі процесуального керівництва здійснюється прокурорами Одеської обласної прокуратури.

Установлено, що службові особи Департаменту міського господарства Одеської міської ради, постійної депутатської комісії з питань житлово-комунального господарства Одеської міської ради (надалі ДМГ ОМР), а також КП «ЖКС «Порто-Франківський», КП «ЖКС «Чорноморський» та інших комунальних підприємств протягом 2024-2025 років, в умовах воєнного стану на території України, розробили схему щодо привласнення бюджетних коштів шляхом внесення до актів виконаних робіт форми КБ-2В та довідок КБ3 завідомо неправдивих відомостей про обсяги виконаних робіт, вартості використаних матеріалів та використання дешевих матеріалів замість тих, які вказані у проекті, невірно застосовують кошторисні розцінки у актах виконаних робіт при проведенні капітальних ремонтів багатоквартирних будинків в місті Одесі, в тому числі постраждалих внаслідок військової агресії з боку рф.

Так, з метою заволодіння коштами Одеської міської ради, виділеними на капітальний ремонт багатоквартирних будинків в місті Одесі, в тому числі постраждалих в наслідок військової агресії з боку рф, з метою завищення вартості виконаних робіт та будівельних матеріалів для вчинення злочину, залучено фізичних осіб-підприємців ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , частина з яких є родичами, знайомими посадових осіб ДМГ ОМР та комунальних підприємств, та з якими ДМГ ОМР протягом 2024-2025 років укладено договори на капітальні ремонти багатоквартирних будинків в місті Одесі на загальну понад 80 млн грн без застосування відкритих торгів.

Разом з тим, частину ремонтних робіт за вищезазначеними договорами фактично виконували штатні працівники КП «ЖКС «Порто-Франківський» та КП «ЖКС «Чорноморський».

Крім того, установлено, що за ведення фінансової та податкової звітності частини залучених до злочинної діяльності фізичних осіб-підприємців відповідала ОСОБА_5 , яка за місцем мешкання та в офісному приміщенні, веде бухгалтерський облік та користуючись ЕЦП здійснює банківські операції з коштами, які надходять з бюджету ОМР, за розробку проектної документації на ремонтні роботи за бюджетні кошти відповідала ОСОБА_13 .

Так, 10.02.2026 на підставі ухвалислідчого судді Київського районного суду міста Одеси проведено обшук за фактичним місцем діяльності ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено: ноутбук марки «HP Pavilion S/N: 5CD34890XS із зарядним пристроєм.

10.02.2026 слідчим у даному кримінальному провадженні прийнято процесуальне рішення та в порядку ст. 110 КПК України винесено постанову про визнання вилученого майна речовим доказом.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом у порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Статтею 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого; обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Відповідно до положень ст.170 КПК України майно, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину може бути арештоване на підставі рішення слідчого судді. Арешт майна може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться чи зберігаються в банках або інших фінансових установах. Арешт майна може бути застосований з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

При вирішенні клопотання сторони обвинувачення, слідчий суддя враховує, що закон не вимагає, щоб докази на підтвердження вчинення кримінального правопорушення були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого кримінального правопорушення. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно застосувати зазначений вид заходу забезпечення кримінального провадження, досягнення дієвості цього провадження та уникнення негативних наслідків.

Долученими до клопотання матеріалами в сукупності в повній мірі підтверджується наявність обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення в рамках кримінального провадження № 0000157 від 11.08.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що до обставин даного кримінального провадження ймовірно може бути причетна ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , займає посаду головного бухгалтера ТОВ «Строй-Інвест-Груп-7» () та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 . За версією слідства остання, супроводжує протиправну діяльність ОСОБА_14 , складає договори, здає податкову звітність замість ФОПів, а також веде т.зв. «чорну бухгалтерію» протиправної діяльності ОСОБА_14 .

Слідчий суддя на підставі долучених до клопотання матеріалів прийшов до висновку, що вилучений в ході обшуку ноутбук відповідає критеріям речових доказів, оскільки належить особі, причетність до вчинення кримінального правопорушення якої перевіряється наразі органом досудового розслідування, у ньому можуть міститися відомості з приводу обставин які наразі досліджуються органом досудового розслідування, контакти осіб, які можуть бути причетні до вчинення кримінального правопорушення, фото, файли, програмні забезпечення, тощо, а тому підлягають огляду з метою встановлення обставин, які можуть мати доказове значення в рамках кримінального провадження.

Слідчий суддя не виключає факту того, що вилучений ноутбук використовувався у вчиненні злочину у даному провадженні, він може містити зокрема: електронні файли, номери телефонів, тощо, що стосується обставин вчинення злочину, відтак, дослідження їх вмісту потрібно здійснювати із залученням спеціаліста, експерта, в умовах лабораторії.

Норма-дефініція речових доказів (стаття 98 КПК) щодо критеріїв (умов) визнання матеріальних об`єктів речовими доказами (були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин) з одного боку дійсно, сформульована в категоричній формі, і вказані умови мають бути дотримані для визнання тих, чи інших речей речовими доказами. У той же час слід зважати на стадію кримінального провадження. Так, на стадії досудового розслідування не всі обставини, що підлягають з`ясуванню у кримінальному провадженні, можуть бути достовірно встановлені одразу ж, оскільки розслідування - це процес пізнання обставин подій минулого, пов`язаний з пошуком, виявленням та фіксацією відповідних слідів злочинного діяння.

Системний аналіз норм КПК та практики ЄСПЛ дозволяє прийти до висновку, що КПК оперує поняттями, які відповідають декільком різним стандартам доказування (переконання) - стандарт «обґрунтованої підозри», переконання (доведення) «поза розумним сумнівом» та стандарти «достатніх підстав (доказів)» тощо. Стандарти «достатніх підстав (доказів)» використовуються в широкому колі різноманітних ситуацій, що виникають в ході кримінального провадження, тому вони не є сталими, а залежать від конкретної ситуації, цілі прийняття тих чи інших рішень (вчинення дій) та їх правових наслідків. При цьому вони застосовуються як для прийняття процесуальних рішень слідчими суддями (судом) (статті 157, 163, частина 5 статті 234, 260 та інші статті КПК), так і слідчими, прокурорами (статті 134, 271, 276 КПК та інші).

Стандарт «достатніх підстав (доказів)» для цілей арешту з метою забезпечення збереження речових доказів передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують певну річ з кримінальним правопорушенням (демонструють можливу приналежність до його вчинення в якості знаряддя або матеріального об`єкту, що містить певне відображення або інформацію про злочин), тобто наділяють її саму можливістю виконувати функцію доказу у кримінальному провадженні, і вони є достатніми, щоб виправдати її тимчасове обтяження у вигляді арешту для можливого використання в процесі доказування стороною обвинувачення у подальшому.

Отже, за стандартом доведення «достатні підстави» слідчий суддя встановив відповідність вилученого майна ознакам речового доказу.

Отже, за наявності достатніх підстав вважати, що могло бути вчинене кримінальне правопорушення, а вилучене за адресою м. Одеса, вул. Рішельєвська, 38, оф. 503 майно ймовірно містить відомості, що можуть мати значення для цього провадження, а тому є вагомі підстави вважати, що існує ризик приховування, пошкодження, псування, знищення, передання майна, на яке детектив просить накласти арешт.

Вирішуючи питання про накладення арешту, слідчий суддя враховує й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження як накладення арешту.

Викладене переконує слідчого суддю у тому, що мета цього заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді запобігання цьому ризику може бути досягнута.

Так, приймаючи до уваги викладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, фактичні обставини кримінального провадження, даних про необхідність призначення відповідних судових експертиз, слідчий суддя з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження майна, яке відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, та визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні постановою слідчого, приходить до висновку про наявність достатніх підстав для накладення арешту на вилучене майно .

Критерії розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження є оціночними поняттями. Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що будь-яке втручання у право особи з боку держави має забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

На переконання слідчого судді, загальні інтереси суспільства у вигляді досягнення завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України (зокрема, захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування тощо), виправдовують ступінь втручання у право власності особи, яке пов`язане з накладенням арешту на належне їй майно.

Відповідно до пункту 18 частини першої статті 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні,

Мета судового контролю полягає в тому, щоб досудове розслідування в кримінальних провадженнях проводилось із дотриманням принципу верховенства права.

У порядку встановленому КПК, слідчий суддя приходить до висновку про задоволення даного клопотання.

Одночасно слідчий суддя наголошує, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або невідворотним позбавленням такого права. Хоча власник і обмежується у реалізації всіх правомочностей щодо відповідного майна, проте таке обмеження має тимчасовий характер.

Додатково слідчий суддя акцентує, що у випадку, якщо в рамках даного кримінального правопорушення майно, на яке накладено арешт , буде оглянуто та встановлено, що відпала необхідність в його подальшому арешті, власник такого майна має право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, у відповідності до ст.. 174 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт із забороною відчуження, розпорядження та користування майном, яке виявлено та вилучено 10.02.2026 під час обшуку за місцем діяльності ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: ноутбук марки «HP Pavilion S/N: 5CD34890XS із зарядним пристроєм.

Виконання ухвали покласти на старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1