Номер провадження: 11-кп/813/1640/26
Справа № 947/4769/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні виділені матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Київського районного суду м.Одеси від 13.02.2026 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні №0000480 від 23.07.2025 року, стосовно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Одесі, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, неодруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-01.07.2024 року Київським районним судом м.Одеси за ч.1 ст.125 КК України до 120 годин громадських робіт;

-11.10.2024 року за ч.2 ст.389 КК України до 1 року обмеження волі, відповідно до ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.1 ст.122, ч.4 ст.187, ч.1 ст.296 КК України,

встановив:

На розгляді Київського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження №0000480 від 23.07.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.1 ст.122, ч.4 ст.187, ч.1 ст.296 КК України.

Під час підготовчого судового засідання прокурор звернувся із клопотанням про продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 30 днів, без визначення застави.

УхвалоюКиївського районного суду м. Одеси від 13.02.2026 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 до 13.04.2026 року включно, з утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції послався на тяжкість інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, а також продовження існування ризиків, які передбачені ст.177 КПК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, просить її скасувати та постановити нову, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою. У випадку неможливості застосування апеляційним судом до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, захисник просить визначити заставу відповідно до фінансового стану обвинуваченого та вимог ч.5 ст.182 КПК України.

Захисник вказує про відсутність доказів на підтвердження наявності в діях ОСОБА_7 кваліфікуючих ознак інкримінованих злочинів, про недоведеність ризиків у кримінальному провадженні, а також на не врахування особи обвинуваченого.

Іншими учасниками кримінального провадження ухвала суду не оскаржується.

Відповідно до вимог ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Апеляційний розгляд проведено за відсутності прокурора, який будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду у судове засідання не з`явився, прокурор ОСОБА_8 подав заяву про розгляд апеляційної скарги без його участі.

Судовий розгляд проведено також за відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки відеоконференційний зв`язок із ДУ «Одеський слідчий ізолятор», який був призначений ухвалою Одеського апеляційного суду від 24.02.2026 року за клопотанням захисника, не відбувся із технічних причин.

Разом з цим, захисник ОСОБА_6 у судовому засіданні не наполягала на участі обвинуваченого ОСОБА_7 та вважала можливим здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності обвинуваченого, за участю його захисника.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника, яка підтримала апеляційну скаргу та просить її задовольнити; обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ч.3 ст.315 КПК під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених Розділом II цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що розглядаючи клопотання прокурора, суд першої інстанції в цілому дотримався положень ст.ст. 177, 178, 183, 315 КПК та прийняв законне та обґрунтоване рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення застави.

Прийняте рішення суд мотивував тяжкістю покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим, а також існуванням ризиків, які дають підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на свободі, може здійснити спроби переховування від суду, здійснити незаконний вплив на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Доводи захисника про необґрунтованість обвинувачення, відсутність доказів доведеності наявності в діях ОСОБА_7 складу інкримінованих йому кримінальних правопорушень, колегія суддів наразі не перевіряє та наголошує, що на даній стадії апеляційний суд не вправі вдаватися у кримінально-правову кваліфікацію інкримінованих обвинуваченому дій та давати оцінку обґрунтованості обвинувачення, оскільки остаточна оцінка доведеності обвинувачення у відповідності до вимог закону, буде дана лише за наслідками судового розгляду справи в суді першої інстанції, за результатами дослідження всіх доказів.

Відповідно до положень ч.2 ст. 94 КПК жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК.

Згідно ст.ст. 89, 94 КПК оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті, а відтак апеляційний суд позбавлений можливості надавати оцінку доказам винуватості чи невинуватості обвинуваченого в інкримінованих йому злочинах.

Колегія суддів вважає, що тяжкість пред`явленого обвинувачення ОСОБА_7 , а також існування встановлених вищевказаних ризиків, виправдовують продовження строку дії найсуворішого запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 та дають апеляційному суду можливість дійти висновку про обґрунтованість ухвали суду першої інстанції.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, з огляду на продовження існування та доведення ризиків, оскільки обвинувачений не може не розуміти тяжкість можливого суворого покарання, у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження.

Наведені обставини, на думку колегії суддів, в достатній мірі підтверджують існування ризику можливих спроб переховування обвинуваченого від суду, в тому числі і з урахуванням позиції ЄСПЛ у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Обставини даного кримінального провадження, в тому числі і дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що останній може здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК - впливу на потерпілих та свідків в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

Апеляційний суд наголошує, що покази потерпілих та свідків, які ще не допитані судом, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого судового розгляду. Перебуваючи на свободі, обвинувачений може здійснювати незаконний вплив на потерпілих та свідків схиляючи їх до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

Колегія суддів також погоджується із висновками місцевого суду про продовження існування ризику можливого вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, з врахуванням того, що він є раніше судимим за вироками Київського районного суду м. Одеси від 01.07.2024 року за ч.1 ст.125 КК України та від 11.10.2024 року за ч.2 ст.389 КК України.

Апеляційний суд звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вона має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченої кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий обвинувачений, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає непереконливими доводи сторони захисту про відсутність ризиків, які обумовлюють продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки тяжкість пред`явленого обвинувачення, дані про особу обвинуваченого, а також існування ризиків, на які послався суд першої інстанції в оскарженій ухвалі, виправдовують продовження обвинуваченому ОСОБА_7 дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції щодо не визначення обвинуваченому відповідно до ч.4 ст.183 КПК альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Судом першої інстанції вірно враховано, що відповідно до ч.4 ст.183 КПК суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177 та 178 КПК, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства, а також щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, має місце проживання, не спростовують наявності встановлених ризиків у кримінальному провадженні.

Доводи захисника про неврахування судом стану здоров`я обвинуваченого колегія суддів визнає непереконливими, оскільки захисником не надано суду доказів про неможливість утримання обвинуваченого під вартою за станом здоров`я.

Передбачених ч.2 ст.183 КПК обставин, які є перешкодою для продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, не встановлено.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів, може виявитися недостатнім для забезпечення виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків, що безпосередньо може вплинути на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , виходячи з положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК, та існування реальної потреби забезпечення проведення судового розгляду кримінального провадження в розумні строки.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого тримання обвинуваченого під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.331 КПК, а сторона захисту не позбавлена можливості надати суду документи на підтвердження доводів щодо неможливості подальшого утримання обвинуваченого під вартою, або зміни обставин, які свідчать про нівелювання врахованих раніше ризиків.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та існуючого обвинувачення у вчиненні декількох кримінальних правопорушень, в тому числі тяжких та особливо тяжких злочинів, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 є необхідним та виправданим заходом забезпечення кримінального провадження, оскільки зміна запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який, з великою вірогідністю не зможе запобігти ризику можливого переховування останнього від суду, що унеможливить завершення судового розгляду кримінального провадження, що в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК.

Разом з цим, колегією суддів встановлені обставини, які відповідно до положень п.2 ч.3 ст.407 КПК, тягнуть за собою скасування ухвали суду та прийняття апеляційним судом нової ухвали.

Відповідно до ч.4 ст.196 КПК слідчий суддя, суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою або домашнього арешту дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч.4 ст.197 КПК.

Згідно ст.197 КПК строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Із матеріалів судового провадження вбачається, що прокурор Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_8 подав до місцевого суду клопотання, в якому просив продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» на 30 (тридцять) днів, без визначення розміру застави.

Відповідно до журналу судового засідання від 13.02.2026 року прокурор у судовому засіданні місцевого суду підтримав своє клопотання, без будь-яких змін чи уточнень.

Разом з цим, із оскарженої ухвали вбачається, що судом обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою продовжено до 13.04.2026 року включно, що становить 60 (шістдесят) днів.

Таким чином слід констатувати, що місцевий суд фактично вийшов за межі вимог клопотання прокурора, оскільки продовжив строк тримання під вартою обвинуваченому на більший строк, ніж просив прокурор, що не відповідає вимогам закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу місцевого суду, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

З огляду на зазначені вище обставини, апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, оскільки ухвала суду в частині визначення строку дії ухвали не відповідає вимогам закону, тому ухвала суду підлягає скасуванню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 376, 404, 405, 407, 419, 422-1, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 13.02.2026 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 в кримінальному провадженні №0000480 від 23.07.2025 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_8 в кримінальному провадженні №0000480 від 23.07.2025 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 .

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», до 13.03.2026 року включно, без визначення застави.

Копію ухвали надіслати до відома прокурору Київської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_8 та Київському районному суду м. Одеси, а також ДУ «Одеський слідчий ізолятор» - для виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4