ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4

та сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали у кримінальному провадженні №0000299 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Чернівців від 24 лютого 2026 року,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Чернівців від 24 лютого 2026 року клопотання старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_8 задоволено частково та, з метою збереження речових доказів, накладено арешт на два журнали реєстрації відвідувачів за 2025 рік та папку із записами, які були вилучені 18.02.2026 р. під час проведення обшуку службового кабінету ОСОБА_7 у вигляді заборони на користування, відчуження та розпорядження ними. Водночас цією ухвалою з метою забезпечення виконання вироку у частині можливої конфіскації майна, накладено арешт на майно, яке вилучене 18.02.2026 р. під час обшуку за місцем роботи та за місцем проживання ОСОБА_7 у вигляді заборони на користування, відчуження та розпорядження, а саме на:

- мобільний телефон марки «Samsung S24», s/n НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 із абонентським номером сім-карти НОМЕР_3 ;

- 13000 гривень;

- 2140 Євро;

- 100 фунтів стерлінгів (британський фунт);

ЄУНСС:727/2590/26

НП:11-сс/822/95/26 Слідчий-суддя у І інстанції: ОСОБА_9

Категорія: ст. 309 КПК України Суддя-доповідач: ОСОБА_1

- 10150 доларів США;

- мобільний телефон марки «Samsung S23A», IMEI: НОМЕР_4 ;

- мобільний телефон марки «Samsung», IMEI: НОМЕР_5 ;

- ноутбук марки «HP», s/n 5867460ZVW;

- ноутбук марки «Lenovo», s/n СВ31926499.

В іншій частині клопотання відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням слідчого судді, адвокат ОСОБА_6 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Чернівців від 24 лютого 2026 року в частині накладення арешту на 13 000 грн, 2140 євро, 100 фунтів та 14 100 доларів США, вилучених під час обшуку 18.02.2026 року за адресою АДРЕСА_1 , та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого в цій частині.

Вважає, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, оскільки слідчий суддя безпідставно дійшов висновку про належність вилучених грошових коштів ОСОБА_7 , при цьому не навів в ухвалі аналізу доказів, досліджених у судовому засіданні, та не зазначив підстав, з яких такі кошти визнано власністю підозрюваного.

Стверджує, що вилучені грошові кошти належать ОСОБА_10 , яка перед початком обшуку заявила працівникам поліції про наявність у квартирі її особистих заощаджень на суму понад 14 000 доларів США, у тому числі коштів у гривні та євро, після чого добровільно видала ці кошти під час проведення обшуку.

Зазначає і те, що ОСОБА_11 повідомила слідчому судді, що ОСОБА_7 проживає з нею близько року, однак спільного бюджету вони не мають, при цьому вона також надала пояснення щодо законного походження коштів, а саме частину коштів отримано від рідної сестри з США, що підтверджується випискою, дослідженою слідчим суддею, а іншу частину грошових коштів нею накопичено з доходів від підприємницької діяльності.

Стверджує, що ОСОБА_7 у судовому засіданні повідомив про те, що його заробітна плата становить близько 18 000 грн, а вилучені кошти є особистими заощадженнями ОСОБА_11 та він до них жодного відношення не має.

Вказує і на те, що стороною захисту заявлялося клопотання про витребування доказів, які б підтверджували належність вилучених коштів ОСОБА_7 , однак слідчий суддя відмовив у його задоволенні, пославшись на відсутність обов`язку слідчого судді сприяти у витребуванні доказів під час вирішення питання про арешт майна.

Отже, вважає, що арешт накладено за відсутності у матеріалах провадження належних та допустимих доказів права власності ОСОБА_7 на вилучені грошові кошти, а також за відсутності посилань на такі докази у клопотанні слідчого.

Заслухавши суддю - доповідача, який виклав суть ухвали та вимоги апеляційної скарги, доводи захисника, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора, який просив залишити ухвалу слідчого судді як законну та обґрунтовану без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки апелянт оскаржує ухвалу слідчого судді лише у частині накладення арешту на грошові кошти, вилучені під час обшуку 18.02.2026 року, а саме на 13 000 грн, 2140 євро, 100 фунтів стерлінгів та 10 150 доларів США, колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення слідчого судді виключно в цій частині, а висновки слідчого судді щодо іншого майна, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

У силу ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

За змістом ст. 170 КПК України арешт майна допускається за наявності визначеної законом мети та за умови доведеності обставин, які обґрунтовують необхідність такого втручання у право власності.

Згідно з ч.5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Перевіривши наведені у клопотанні доводи та додані матеріали, колегія суддів доходить висновку, що слідчий суддя правильно визначив правову мету арешту та дотримався наведених вимог закону.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, санкція якої передбачає можливість призначення конфіскації майна.

Надані стороною обвинувачення матеріали у своїй сукупності містять дані, які на цій стадії досудового розслідування є достатніми для висновку про можливість застосування конфіскації майна у межах інкримінованого діяння, а також про наявність ризику відчуження, приховування або розпорядження коштами у разі ненакладення арешту, що може унеможливити виконання вироку суду в частині конфіскації.

За таких обставин висновок слідчого судді про наявність підстав для накладення арешту на спірні грошові кошти з метою забезпечення можливої конфіскації є обґрунтованим, а застосований захід відповідає критеріям розумності та співмірності втручання у право власності.

Доводи апеляційної скарги про те, що вилучені грошові кошти належать ОСОБА_10 , яка під час обшуку заявляла про їх належність та надавала документи щодо законного походження коштів і статусу ФОП, самі по собі не є підставою для скасування арешту.

Так, під час вирішення питання про арешт майна з метою забезпечення можливої конфіскації слідчий суддя не встановлює остаточно, кому належить майно, і не вирішує спір про право власності у цивільно-правовому значенні, а лише перевіряє, чи є передбачені законом підстави та мета для тимчасового обмеження можливості розпоряджатися таким майном, аби забезпечити реальне виконання можливого вироку в частині конфіскації.

При цьому з оскаржуваної ухвали вбачається, що слідчий суддя врахував надані стороною захисту відомості та дійшов висновку про належність лише частини коштів у сумі 3950 доларів США ОСОБА_10 , у зв`язку з чим у цій частині клопотання задоволено не було, а арешт накладено лише на суму 10 150 доларів США, що свідчить про дотримання вимог співмірності втручання у право власності.

Твердження захисника про те, що слідчий суддя відмовив у витребуванні у сторони обвинувачення додаткових доказів належності коштів ОСОБА_7 , колегія суддів оцінює як такі, що ґрунтуються на помилковому розумінні процесуальної ролі слідчого судді у при вирішенні питання про арешт майна. Сдідчий суддя не є стороною обвинувачення чи захисту, не підміняє їх процесуальну активність та не зобов`язаний збирати докази замість сторін. Водночас сторона захисту не позбавлена права подавати власні докази та доводи, які, на її переконання, виключають підстави для арешту, а також звертатися з клопотанням про скасування арешту в порядку статті 174 КПК України.

Посилання апелянта на те, що ухвалою від 11.02.2026 року дозвіл на обшук надавався для відшукання грошових коштів, задіяних під час контролю за вчиненням злочину, а вилучено кошти, які, на думку сторони захисту, не охоплювалися дозволом, не може бути належною підставою для скасування арешту, оскільки такі доводи фактично стосуються законності проведення слідчої дії та законності вилучення майна, що має оцінюватися у передбачених КПК України процедурах оскарження дій та рішень під час досудового розслідування або під час вирішення питання про допустимість доказів при розгляді провадження по суті, тоді як предметом розгляду за статтями 170-173 КПК України є перевірка наявності підстав і мети арешту та його пропорційності.

Доводи сторони захисту про порушення права мирного володіння майном та необхідність дотримання справедливого балансу колегія суддів враховує, однак вважає їх такими, що не свідчать про непропорційність застосованого заходу.

Арешт майна за своєю правовою природою є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, застосовується до його скасування у встановленому законом порядку і має на меті запобігти можливості приховування, відчуження чи втрати майна, яке може мати доказове значення.

Отже втручання у майнові права є обмеженим у часі, здійснюється на підставі судового рішення та переслідує легітимну мету забезпечення дієвості кримінального провадження. При цьому апелянт не навів переконливих даних, які б свідчили, що на момент постановлення ухвали підстави для арешту були відсутні або що слідчий суддя застосував арешт за відсутності сукупності підстав чи розумних підозр, передбачених статтею 170 КПК України.

Підсумовуючи викладене, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків слідчого судді про наявність правових підстав для накладення арешту з метою можливої конфіскації майна, а тому підстав для скасування оскаржуваної ухвали в оскарженій частині колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 131, 170-173, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Чернівців від 24 лютого 2026 року про накладення арешту на майно без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3