Справа 367/4113/25 Головуючий в 1 інстанції - ОСОБА_1
Провадження 11-кп/824/4272/2026 Доповідач в 2 інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

09 квітня 2026 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючий), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 25 лютого 2026 року, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 25 лютого 2026 року ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 25 квітня 2026 року без визначення розміру застави.

Дане рішення мотивовано тим, що ризики, які були констатовані при застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою не припинили свого існування, а саме, ризики передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Судом при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу було враховано тяжкість і обставини кримінального правопорушення у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винним. Також наявність ризику переховування від суду обґрунтовується тим, що ОСОБА_6 , обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна, а тому, усвідомлюючи тяжкість та реальність покарання, в разі застосування запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, останній може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, з метою уникнення покарання, а від так встановлена наявність достатніх підстав для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з метою забезпечення безперешкодного, повного та всебічного судового розгляду даного кримінального провадження, що повністю підтверджує наявність вказаного ризику. Також, вказаний ризик підтверджується тим, що підозрюваний ОСОБА_6 у віці 60 років не має обмежень як військовозобов`язаний на виїзд за кордон, у зв`язку з чим має можливість безперешкодно перетнути державний кордон України, тим самим ухилитися від притягнення до кримінальної відповідальності. Окрім того, наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК обґрунтовується тим, що перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_6 , з метою уникнення кримінальної відповідальності, може як самостійно так і з допомогою інших осіб у спосіб погроз, підкупу, психологічного впливу, так і в інший спосіб незаконно впливати на осіб, які допитані як свідки. Також ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовується тим, що серед оточення підозрюваного ОСОБА_6 , є невстановлені учасники злочину, яких він може повідомити про факт виявлення їх злочинної діяльності та обставини, які стали відомі йому в ході проведення досудового розслідування, що унеможливить притягнення до кримінальної відповідальності всіх винних осіб, а тому підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню Іншим чином. Дана спроба у обвинуваченого увесь час виникає шляхом аналізу його поведінки, зафіксованої під час проведення слідчих/розшукових дій та проявляється у сукупності заходів, спрямованих на уникнення кримінальної відповідальності. Також щодо наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд першої інстанції вказав на те, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може продовжувати вчиняти кримінальні правопорушення, передбачені ст. 111 КК України, оскільки у ході розслідування встановлено, що він неодноразово надавав представникам країни агресора допомогу в проведенні підривної діяльності проти України. Підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який судом не встановлено.

В апеляційній скарзі обвинуваченого указано на незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції. В обґрунтування доводів апеляційної скарги указав на те, що рішення суду не містить достатніх мотивів, які би підтверджували доцільність продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а клопотання прокурора фактично містило формальний перелік ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Вказав, що має міцні соціальні зв`язки, а саме дітей віком 6 та 9 років. Констатовані судом першої інстанції ризики не ґрунтуються на будь-яких доказах. Просив скасувати ухвалу та змінити запобіжний захід на більш м`який запобіжний захід.

Оскільки апелянтом не порушувалось питання про розгляд апеляційної скарги із участю сторін, колегія суддів вважала за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги відповідно до положень ч.4 ст.4221 КПК України без участі сторін.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг з огляду на таке.

Колегія суддів зважає на те, що питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 було вирішене на стадії судового провадження. Тобто, це питання вирішувалось на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що судовими інстанціями на стадії досудового розслідування неодноразово визнавалась обґрунтованість підозри, що давало підстави для ухвалення як рішення про застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так і під час продовження строку тримання під вартою. Відповідні ухвали слідчих суддів не були змінені чи скасовані. Обґрунтованість обвинувачення перевіряється судом який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акту шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів. Таким чином, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою на стадії судового провадження та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції, вирішальним є з`ясування питання про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Оцінюючи рішення суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції при вирішенні зазначеного вище питання було враховано тяжкість вчиненого злочину, суворість покарання, яке загрожує обвинуваченому у випадку доведеності його вини у вчиненні інкримінованого злочину та дані про особу обвинуваченого. Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає засадам законності, обґрунтованості та вмотивованості, із цим рішенням колегія суддів погоджується у повному обсязі.

Апеляційна скарга не містять доводів, які би указували на незаконність та не обґрунтованість ухвали суду першої інстанції.

Так, висновок суду першої інстанції про доведеність ризику переховування обвинуваченого від суду ґрунтується на даних про особу обвинуваченого із урахуванням тяжкості та обставин вчинення злочинів. Матеріали кримінального провадження не містять даних про наявність у обвинуваченого соціальних зв`язків такої міцності, які можуть запобігти ризику переховування обвинуваченого від суду. Із урахуванням тяжкості вчиненого злочину та обставин його вчинення, кількості процесуальних дій, необхідних для проведення розслідування та судового розгляду сумарний строк протягом якого обвинувачений тримається під вартою не можливо визнати таким, який відповідає критерію надмірності. Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що є доведеним існування ризику ухилення обвинуваченого від суду. В умовах суспільно-політичної обстановки у державі, введення військового стану та існування непідконтрольних державі територій ступінь ризику ухилення обвинуваченого від суду є надзвичайно високим, а існування цього ризику достатнім для продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Щодо можливості застосування до обвинуваченого інших альтернативних заходів, то на думку колегії суддів у цьому питанні, запобіжний захід у виді домашнього арешту не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 та попередити наявні ризики, у зв`язку із його недостатнім стримуючим впливом за наявності зазначених вище обставин, а враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, то рішення суду першої інстанції про не визначення обвинуваченому альтернативного запобіжного заходу у виді застави є обґрунтованим в силу положень ч. 4 ст. 183 КПК України.

Крім того, нормами національного законодавства, а саме, положеннями ч. 6 ст. 176 КПК України визначено, що до осіб, які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 111 КК України під час дії воєнного стану, може бути застосований лише запобіжний захід, визначений п. 5 ч. 1 ст. 176 КПК України, а саме, тримання під вартою. При цьому, вказана норма Рішенням Конституційного Суду № 7-р(II)/2024 від 19.06.2024 року визнана такою, що відповідає Конституції України. Також Конституційний Суд, виходячи зі змісту приписів статей 3, 8, частин першої, другої статті 29, частини першої статті 55, частини першої статті 62, частини першої статті 64 Конституції України, вважає, що відповідно до вказаних приписів Кодексу під час застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою за ч. 6 ст. 176 Кодексу є можливість, за певних підстав та обставин, визначених статтями 177, 178 Кодексу, застосувати заставу як більш м`який запобіжний захід.

Наведене указує на необґрунтованість доводів апеляційної скарги та відсутність підстав для її задоволення.

Ухвала Ірпінського міського суду Київської області від 25 лютого 2026 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України до 25 квітня 2026 року відповідає вимогам закону, підстав для її скасування чи зміни колегія суддів не знаходить, у зв`язку із чим залишає ухвалу без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 4221 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 25 лютого 2026 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України до 25 квітня 2026 року залишити без змін.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

СУДДІ

__________ _____________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4