Справа № 953/823/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2026 р. м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000345 від 05.07.2025 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця с. Нова Ободівка Тростянецького району Вінницької області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ФОП « ОСОБА_3 », який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 або 9, РНОКПП НОМЕР_1 , раніше не судимого у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, -

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

представника потерпілої ОСОБА_10 ,

потерпілої ОСОБА_11 ,

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Харкова 30 січня 2026 року надійшов затверджений обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000345 від 05.07.2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського районного суду м. Харкова, 30.01.2026 визначено головуючу суддю у справі: ОСОБА_1 .

Ухвалою судді від 04 лютого 2026 року у даному кримінальному провадженні було призначено підготовче судове засідання.

В підготовче судове засідання з`явилися прокурор ОСОБА_7 , представник потерпілої ОСОБА_10 , потерпіла ОСОБА_11 , захисник ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , обвинувачений ОСОБА_3 .

Під час підготовчого судового засідання підстав для прийняття рішень, передбачених п.п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України, не встановлено.

В підготовчому судовому засіданні прокурор просив призначити справу до судового розгляду, зазначив, що підстав для закриття провадження немає. Вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Потерпіла, обвинувачений та їх захисники в підготовчому судовому засіданні проти призначення справи до судового розгляду не заперечували, потерпілою подано цивільний позов, копію якого вручена обвинуваченому.

Також потерпілою подане клопотання про забезпечення позову, яке підтримала її захисник та прокурор, обвинувачений та його захисники заперечували щодо його задоволення через не доведення підстав для застосування та не дотримання принципу співмірності.

Враховуючи думку сторін та те, що всі питання, пов`язані з підготовкою до судового розгляду, передбачені ст. 315 КПК України, вирішені, суд вважає за необхідне закінчити підготовче провадження та призначити судовий розгляд.

Щодо цивільного позову та його забезпечення.

Питання щодо порядку розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні регулюється Главою 9 Розділу І «Загальні положення» Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно із ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Норма ч. 3 ст. 175 ЦПК України дійсно містить ряд вимог до змісту та реквізитів позовної заяви, недотримання яких може бути підставою для залишення позовної заяви без руху та її повернення в порядку ч. 1 та ч. 3 ст. 185 ЦПК України.

Також, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (ч. 5 ст. 177 ЦПК України).

У той же час, відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України вказані вимоги мають застосовуватися із урахуванням специфіки кримінального провадження та не суперечити засадам кримінального судочинства.

Так, одночасний розгляд судом обвинувального акта й цивільного позову, з точки зору доказування, має ряд особливостей, які посилюють захист прав та законних інтересів держави/осіб, що зазнали шкоди від кримінального правопорушення, й сприяють більш швидкому та повному її відшкодуванню.

Визначені у ст. 91 КПК України обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, тісно пов`язані із предметом доказування за позовними заявами про відшкодування шкоди у позовному провадженні за правилами ЦПК України, та, відповідно, окремими, змістовними вимогами до оформлення позовної заяви. Це, зокрема, стосується (1) осіб позивача та відповідача; (2) підстави позову (виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини); (3) ціни позову, обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються.

Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 81 ЦПК України та ст. 92 КПК України, суд звертає увагу, що на відміну від цивільного судочинства, в якому обов`язок доказування обставин, на які посилається сторона як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на неї, у кримінальному провадженні доказування зазначених обставин покладається на слідчого та прокурора, які наділені відповідними повноваженнями для його здійснення.

Тобто, зазначені вище відомості містяться в обвинувальному акті та матеріалах кримінального провадження, зібраних стороною обвинувачення, та будуть відомі у подальшому суду, який розглядає обвинувальний акт по суті. При цьому, винуватість тієї чи іншої особи встановлюється за результатом судового розгляду у вироку суду і не може бути достеменно відома до початку судового розгляду.

Викладене свідчить про формальний, не обов`язковий характер суворого дотримання цивільним позивачем вимог щодо форми і змісту цивільного позову у кримінальному провадженні в зазначеній вище частині та недоцільність висування судом до цивільного позивача вимог дублювання в позові тієї інформації, яка буде надана в розпорядження суду в ході судового розгляду на доведення події злочину та учасників.

Тобто, поданий цивільний позов містить необхідні елементи/реквізити, а отже відповідає формальним вимогам Цивільного процесуального кодексу України, з урахуванням особливостей кримінального процесуального законодавства, тому підстави для залишення цивільного позову без руху чи його повернення відсутні, про що протокольно постановлено ухвалу.

Так, відповідно до ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому. У разі встановлення відсутності події кримінального правопорушення суд відмовляє в позові. У разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду.

Тому, суд вважає, що вирішення питання про залишення цивільного позову без руху у межах кримінального провадження на стадії підготовчого провадження не узгоджується з нормами кримінального процесуального законодавства. А отже, у його задоволенні було відмовлено.

02 березня 2026 року до Київського районного суду м. Харкова надійшла заява про забезпечення цивільного позову ОСОБА_11 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, шляхом накладення заборони на відчуження колісного транспортного засобу «BMW 318D», 2012 року випуску, об?єм (потужність) двигуна, см3 - 1995, та транспортного засобу «BMW Х6 М», 2010 року випуску, об?єм (потужність) двигуна, см3 - 4395, що належить на праві власності ОСОБА_3 . Позивачка вважає, що невжиття заходів до забезпечення позову у вигляді накладення арешту на рухоме майно може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, оскільки обвинувачений не визнає власної провини, та його поведінка вказує, що він буде ухилятися від відповідальності, може відчужити належне йому майно, що завдасть шкоду її законним правам та інтересам

Розглянувши заяву про забезпечення позову, заслухавши сторони, ознайомившись з копіями доданих до неї документів, суд приходить до наступного.

Згідно ч.1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно ст. 150 ЦПК України, передбачені способи якими може бути забезпечено позов.

Відповідно до змісту п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4 ст.151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до змісту п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» згідно з п.1ч.1 ст. 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачу і знаходяться у нього або в інших осіб.

Згідно змісту п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що: між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до вказаних вище вимог закону та роз`яснень суду касаційної інстанції, що стосуються способу вирішення аналогічних питань, перевіряючи, зокрема: чи дійсно між сторонами виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення заяви про забезпечення згаданого позову.

Як вбачається з матеріалів справи, цивільний позов заявлено врозмірі 521339,07 грн, проте відомості про вартість транспортного засобу «BMW 318D», 2012 року випуску, об?єм (потужність) двигуна, см3 - 1995, та транспортного засобу «BMW Х6 М», 2010 року випуску, об?єм (потужність) двигуна, см3 4395 у додатках до заяви про забезпечення позову відсутні.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 331/1255/17 (провадження № 61-11180св18) зазначено, що «забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення».

У рішенні ОСОБА_12 ( ОСОБА_13 ) та ОСОБА_14 ( ОСОБА_15 ) проти Грецької Республіки, № 18357/91, § 40 від 19 березня 1997 року, у справі «Горнсбі проти Греції» (Case of Hornsby v. Greece), Європейський суд з прав людини зазначив, що «право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін».

Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілейстатті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на норми ЦПК України, особа яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 151 ЦПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Метою заяви про забезпечення позову є не захист інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача, а припущення позивача, що невжиття заходів до забезпечення позову у вигляді накладення арешту на рухоме майно, може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Процесуальний ж інститут забезпечення позову покликаний, як вбачається із наведених норм закону та їх роз`яснень судом касаційної інстанції, захистити інтереси саме позивача, від можливих недобросовісних дій із боку відповідача.

Дані про недобросовісні дії із боку відповідача позивачем не наведені. Вартість майна на яке просить накласти арешт не визначено.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Вказані норми чинного законодавства узгоджуються із ч. 2 ст. 6 Конвенції, згідно із якою кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку, а також із практикою ЄСПЛ.

Згідно із усталеною практикою ЄСПЛ презумпція невинуватості є одним із компонентів справедливого судового розгляду кримінальної справи. Цей принцип тісно пов`язаний зі ст. 10 Конвенції, що гарантує свободу вираження поглядів та поширення інформації.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.02.2022 у справі № 577/1629/20, презумпцію невинуватості необхідно розглядати в загальноправовому і процесуальному значеннях. Як загальноправова вимога вона визначає положення особи в суспільстві. Хоча цей принцип сформульований як кримінальний процесуальний, однак його дія виходить за рамки лише кримінального процесу. Презумпція невинуватості об`єктивне право положення. Це вимога закону, звернена до всіх громадян, посадових осіб, державних і громадських організацій, до суспільної думки в цілому.

Тому посилання представника позивача (потерпілої) на не визнання винуватості як на підставу для забезпечення позову судом не може бути врахована.

Вказане відповідає правовій позиції Європейського Суду з прав людини, який у рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Тому у суду відсутні підстави для задоволення заяви та вжиття заходу забезпечення, зважаючи на вказане доводи заяви про забезпечення позову слід визнати безпідставними та у задоволенні такої слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314-316,331, 334 КПК України, ст.ст. 149, 150, 153 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні за № 0000345 від 05.07.2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, на 26 березня 2025 року о 14 годині 00 хвилин у приміщенні Київського районного суду м. Харкова, поверх 2, зал судових засідань № 17 (м. Харків, 61128, вул. Валентинівська, 7-б).

Прийнятий цивільний позов, заявлений представником потерпілої ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адвокатом ОСОБА_10 про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення долучити до матеріалів справи.

Визнати потерпілу ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , цивільним позивачем, а обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - цивільним відповідачем.

Визначити цивільному відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі докази, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідно до вимог ч.4 ст. 178 ЦПК України, одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копію відзиву та доданих до нього документів цивільний відповідач зобов`язаний надіслати іншим учасникам справи. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує цивільний позов за наявними матеріалами.

Встановити позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, яка має відповідати вимогам частин третьої-п`ятої ст. 178 ЦПК України, копія якої одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи.

Встановити відповідачe п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення, яке має відповідати вимогам частин третьої-п`ятої ст. 178 ЦПК України, копія якого одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи.

У задоволенні заяви представника потерпілої ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_10 про забезпечення позову - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду про відмову у запбезпеченні позову може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Судовий розгляд проводити суддею одноособово у відкритому судовому засіданні.

У судове засідання викликати учасників судового провадження.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголошено 20.03.2026.

СУДДЯ: ОСОБА_1