КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 11-кп/824/767/2025 Головуючий у першій інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 20 липня 2023 року щодо ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000476, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 20 липня 2023 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Новий Світ Старобешівського району Донецької області, громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, військовослужбовця, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 2583 та ч. 1 ст. 260 КК України, та призначено покарання:

-за ч. 1 ст. 2583 КК України - у виді позбавленні волі на строк 8 (вісім) років з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві власності;

-за ч. 2 ст. 260 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві власності.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити до відбуття ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк на 8 (вісім) років з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві власності.

Строк відбування ОСОБА_7 призначеного цим вироком покарання ухвалено рахувати від дня його затримання, тобто з 09 вересня 2022 року.

До набрання вироком законної сили застосований до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено без зміни.

Судом визнано доведеним, що На території Донецької області 07.04.2014 створено терористичну організацію «Донецька народна республіка» (далі - «ДНР»), у складі якої з метою здійснення терористичних актів створені незаконні озброєні підрозділи.

Одним із основних завдань учасників вказаної терористичної організацій є насильницька зміна та повалення конституційного ладу, захоплення державної влади в Україні, зміна меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, шляхом застосування зброї, вчинення вибухів, підпалів та інших дій, які створюють небезпеку для життя та здоров`я людини, заподіяння значної майнової шкоди та настання інших тяжких наслідків.

З метою забезпечення діяльності самопроголошеної «ДНР» представниками Російської Федерації з числа своїх громадян та місцевого населення Донецької та Луганської областей сформовані підрозділи політичного (так звані «органи державної влади «ДНР») та силового блоків (до складу яких увійшли представники так званих правоохоронних органів та незаконних збройних формувань), які мали стабільний склад лідерів, підтримували між собою тісні стосунки, забезпечували централізоване підпорядкування учасників політичного та силового блоку лідерам організації, а також розробили план злочинної діяльності та чіткий розподіл функцій учасників щодо його досягнення.

У результаті вищезазначених подій значна кількість території та населених пунктів Донецької області протягом квітня-вересня 2014 року опинилась під контролем регулярних з`єднань і підрозділів збройних сил та інших військових формувань Російської Федерації, підпорядкованих і скеровуваних ними російських радників та інструкторів, окупаційних адміністрацій Російської Федерації на території Донецької області так званої «ДНР», які Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18.01.2018 № 2268-VIII, Постановою Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17.03.2015 № 254-VIII та Законом України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» від 16.09.2014 № 1680-VII визнані тимчасово окупованими територіями, а органи державної та місцевої влади України та бюджетні установи, згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 595, припинили свою діяльність на вказаних територіях та переміщені на підконтрольну органам державної влади України територію.

Обвинувачений ОСОБА_7 упродовж 2015-2018 років, діючи умисно, з метою порушення громадського порядку і залякування населення, перебуваючи на тимчасово окупованих територіях Донецької області, добровільно взяв участь у терористичній організації «ДНР», а саме у складі «7 Окремої мотострілкової бригади 1-го Армійського корпусу Народної міліції» «ДНР» (військова частина № 08807, місце дислокації - АДРЕСА_2 ), яку наприкінці 2015 року переведено до складу 2-го Армійського корпусу Народної міліції «Луганської народної республіки», та у складі Загону спеціального призначення Розвідувального управління Республіканської гвардії «ДНР», ніс службу у складі вищезазначених підрозділів, використовуючи позивні « ОСОБА_9 » та «ОСОБА_16», був забезпечений військовою формою, військовим спорядженням, вогнепальною зброєю, бойовими припасами до неї та отримував грошові кошти, виконував накази командирів та здійснював виїзд на полігони для проведення навчань, зокрема, із проведення бойових стрільб, проводив розвантажувальні роботи та ніс чергування під час охоронних заходів вищих посадових осіб «ДНР», чим сприяв діяльності вказаної терористичної організації.

Крім того, ОСОБА_7 протягом 2015-2018 років, діючи умисно, з метою порушення громадського порядку і залякування населення, перебуваючи на тимчасово окупованих територіях Донецької області, добровільно ніс службу у складі не передбачених законом збройних формуваннях терористичної організації «ДНР» - підрозділах її силового блоку 2 взводу 1 роти 1 мотострілецького батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_2 » «ДНР» (військова частина № 08807, місце дислокації - АДРЕСА_2 ), яку наприкінці 2015 року переведено до складу 2-го Армійського корпусу Народної міліції «Луганської народної республіки», та у складі 2 відділення 1 взводу 3 групи Загону спеціального призначення Розвідувального управління Республіканської гвардії «ДНР», використовував позивні « ОСОБА_9 » та «ОСОБА_16», був забезпечений військовою формою, військовим спорядженням, вогнепальною зброєю, бойовими припасами до неї, отримував грошові кошти, виконував накази командирів та здійснював виїзд на полігони для проведення навчань, зокрема, із проведення бойових стрільб, проводив розвантажувальні роботи і ніс чергування під час охоронних заходів вищих посадових осіб «ДНР».

Не погодившись з вироком суду першої інстанції, захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 20 липня 2023 року скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 258-3 КК України та за ч. 2 ст. 258-3 звільнити від кримінальної відповідальності за цією статтею; визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 260 КК України та за ч. 6 ст. 260 КК України звільнити від кримінальної відповідальності за цією статтею.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що ОСОБА_7 сам прийшов до «рекрутів» полку «ІНФОРМАЦІЯ_4», який є частиною Міністерсвта внутрішніх справ, тобто до правоохоронного органу та добровільно розповів про свою участь у терористичній організації «ДНР», щиро розкаявся та сприяв розкриттю злочину.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, щоапеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 260 КК України, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам справи і підтверджений розглянутими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами: показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 про те, що обвинувачений ОСОБА_7 проходив військову службу у т. зв. Республіканській гвардії «ДНР», про що особисто розказував свідкам; даними протоколів огляду речей від 08.09.2022 та 15.09.2022 з долученими фотоматеріалами на технічних носіях, якими зафіксовано огляд мобільного телефона «Xiаomi», серійний номер НОМЕР_1 , який видав ОСОБА_7 , на якому виявлено програму для спілкування «Skype», де наявний контакт з іменем « ОСОБА_14 », зі слів ОСОБА_7 ця особа являється його матір`ю - ОСОБА_15 . У спільному чаті спілкування між цими особами виявлено світлини військового квитка т.зв. «ДНР», виданого на ім`я ОСОБА_7 , та світлини, на яких зображений ОСОБА_7 у військовій формі зразка ЗС РФ зі зброєю у руках. Як пояснив ОСОБА_7 , вказане листування з матір`ю він вів особисто за допомогою вказаного вище телефону, у вказаному листуванні його матір направляла на його прохання світлини військового квитка т.зв. «ДНР», який він отримав в серпні 2015 року під час вступу на військову службу в т. зв. «ДНР», а саме до підрозділу 2 взводу 1 роти 1 мотосрілецького батальйону 7 мотострілецької роти 1 армійського корпусу «ДНР» (потім частина увійшла до складу 2 армійського корпусу «ЛНР») в/ч № НОМЕР_2 , а також у який заносилися відповідні записи під час проходження ОСОБА_7 військової служби у зазначеному підрозділі у період з серпня 2015 року по весну 2017 року, а також під час подальшої служби у підрозділі 2 відділення 1 взводу 3 групи загону спеціального призначення республіканської гвардії «ДНР» у період з листопада 2017 року по листопад 2018 року; даними протокоу огляду від 13.09.2022, відповідно до якого здійснено огляд інформації, наявної у мережі Інтернет, зокрема карт «Google». Під час огляду виконувалися знімки екрану із зображенням супутникових знімків місцевості, роздруковувались та надавались ОСОБА_7 , який зі свого боку власноруч наносив на них позначення та пояснювальні написи. Відповідно до оглянутих супутникових знімків місцевості:

-н.п. Комісарівка Донецької області, ОСОБА_7 позначив територію та місцезнаходження (базування) підрозділу ІНФОРМАЦІЯ_3 » (потім частина увійшла до складу 2-го армійського корпусу «ЛНР»), де вона розміщувалася з вересня 2015 року по кінець 2016 року після перепідпорядкування «ЛНР», та де ОСОБА_7 проходив службу під час служби в «ДНР»;

- АДРЕСА_3 , обвинувачений позначив територію та місцезнаходження (базування) штабу загону спеціального призначення республіканської гвардії «ДНР», де останній у кінці серпня 2017 року отримував документи на проходження медкомісії та проходив співбесіду під час оформлення для подальшої служби в «ДНР» у складі загону спеціального призначення республіканської гвардії «ДНР»;

- АДРЕСА_4 , ОСОБА_7 позначив територію та місцезнаходження (базування) місця постійної дислокації загону спеціального призначення республіканської гвардії «ДНР», де ОСОБА_7 проходив службу в «ДНР» з листопада 2017 року по осінь 2018 року у складі загону спеціального призначення республіканської гвардії «ДНР».

Доказам, наведеним у вироку, суд першої інстанції дав оцінку відповідно до вимог ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Так, судом встановлено, що в умовах міжнародного збройного конфлікту ОСОБА_7 брав участь у терористичній організації «ДНР» та брав участь у воєнізованому формуванні громадян, не передбаченого законами України, - «ДНР», які діяли на окупованій території Донецької області, де були вчинені злочини проти громадян України, які перебували під владою окупаційної держави.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в апеляційній скарзі захисник не заперечує доведеність винності та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 258-3 та ч. 2 ст. 260 КК України, тобто участь обвинуваченого у терористичній організації та участь у діяльності не передбаченого законом збройного формування.

Однак, доводи апеляційної скарги захисника про наявність підстав для звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 258-3 та ч. 2 ст. 260 КК України згідно з вимогами, передбаченими ч. 2 ст. 258-3 та ч. 6 ст. 260 КК України, є неспроможними, позаяк, на переконання колегії суддів, матеріали кримінального провадження не містять будь-яких об`єктивних даних про те, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив будь-яку дію, передбачену ч. 2 ст. 258-3 чи ч. 6 ст. 260 КК України, що було би підставою для звільнення його від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 258-3 та ч. 1 ст. 260 КК України.

Так, в обох випадках законом передбачено звільнення від кримінальної відповідальності особи, яка добровільно припинила участь у терористичній організації чи не передбаченому законом воєнізованому або збройному формуванні, повідомила про існування таких організацій і формувань відповідні правоохоронні органи, органи державної влади чи органи місцевого самоврядування, а також сприяла припиненню терористичної організації або розкриттю злочинів, вчинених у зв`язку із створенням або діяльністю такої групи чи організації.

Зокрема, матеріали кримінального провадження не містять доказів того, що ОСОБА_7 добровільно вийшов з терористичної організації та не передбаченого законами України воєнізованого формування.

Посилання в апеляції захисника на те, що ОСОБА_7 добровільно прийшов до «рекрутів» полку «ІНФОРМАЦІЯ_4» та розповів про свою участь у збройному формуванні та терористичної організації «ДНР» не може свідчити про наявність умов, передбачених у ч. 2 ст. 258-3 та ч. 6 ст. 260 КК України, позаяк із матеріалів кримінального провадження убачається, що з того моменту як ОСОБА_7 звільнився зі служби у 2018 році (зі слів обвинуваченого) та до моменту його з`явлення до ОЗСП «ІНФОРМАЦІЯ_4» - 27.02.2022, - пройшов тривалий час, під час якого обвинувачений не повідомляв про існування терористичної організації та не передбаченого законами України воєнізованого формування правоохоронні органи, органи державної влади чи органи місцевого самоврядування України, сприяв припиненню терористичної організації або розкриттю злочинів, вчинених у зв`язку із створенням або діяльністю такої групи чи організації.

Крім того, як убачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 після припинення участі у збройному формуванні та терористичній організації «ДНР» протягом тривалого часу продовжував перебувати на окупованій територій та виїжджав на територію Російської Федерації. В подальшому, приїхав на території України лише влітку 2021 року.

На переконання колегії суддів, таке тривале перебування обвинуваченого на окупованій території та території Російської Федерації після припинення участі у збройному формуванні та терористичній організації «ДНР» свідчить про відсутність у ОСОБА_7 намірів добровільно повідомити про відповідну терористичну діяльність.

Жодних даних про вказані обставини матеріали кримінального провадження не містять.

Добровільне з`явлення до ОЗСП «ІНФОРМАЦІЯ_4», само по собі не свідчить про те, що обвинувачений добровільно вийшов з терористичної організації та не передбаченого законами України збройного формування.

Посилання обвинуваченого на те, що він увесь час здійснював конфіденційне спілкування зі співробітниками Служби безпеки України, передавав інформацію про переміщення незаконних збройних формувань, - є безпідставними, позаяк не підтверджуються жодними доказами.

В апеляційній скарзі захисника не наведено обґрунтованих доводів щодо наявності підстав для звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 258-3 та ч. 6 ст. 260 КК України.

Таким чином, колегія суддів уважає, що вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 20 липня 2023 року щодо ОСОБА_7 є законним, обґрунтованим і вмотивованим, та не вбачає підстав для його скасування та закриття кримінального провадження, як про просив в апеляційній скарзі захисник.

Керуючись ст. ст. ст. 2, 7, 349, 368 - 371, 373, 374, 376, 532 КПК України колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 20 липня 2023 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 2583 та ч. 2 ст. 260 КК України, - без зміни.

Касаційна скарга на дану ухвалу суду може бути подана до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: _______________ ______________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4