ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 686/28280/25

Провадження № 11-кп/820/188/26

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Хмельницькому апеляційну скаргу прокурора окружної прокуратури міста Хмельницького ОСОБА_7 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 грудня 2025 року у кримінальному провадженні №000032, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань15 серпня 2025 року, яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернівці Чернівецької області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, одруженого, непрацюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29.01.2025 за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 17000 грн., визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 309 КК України, та

В С Т А Н О В И Л А :

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом обставини

Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 грудня 2025 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 309 КК України та призначено йому покарання у виді 2 років пробаційного нагляду.

Відповідно до ст.ст. 71, 72 КК України до цього покарання повністю приєднано невідбуту частину покарання за вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 січня 2025 року і призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 2 років пробаційного нагляду та штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн., які виконувати самостійно.

У відповідності до ст. 591 КК України покладено на ОСОБА_6 наступні обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Початок строку відбування покарання у виді пробаційного нагляду ОСОБА_6 обчислювати з дня постановки його на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Питання щодо речових доказів вирішено на підставі статті 100 КПК України.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 1782 грн. 80 коп. процесуальних витрат.

Відповідно до вироку суду, ОСОБА_6 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи умисно, порушуючи правовий режим обігу наркотичних засобів та психотропних речовин в Україні, всупереч вимог ст.ст. 2, 7, 12, 25 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», 15.08.2025 близько 18.00 год., проходячи лісонасадження поблизу будинку № 131/2 по вул. Проскурівського Підпілля у м. Хмельницькому, на землі виявив зіп-пакет з кристалічною речовиною всередині, яка містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину - PVP, обіг якої заборонено, масою 0,493 г. та, достовірно знаючи, що виявлена ним речовина є психотропною, діючи умисно, з метою власного вживання, без мети збуту, шляхом привласнення знайденого незаконно придбав та зберігав при собі вказану психотропну речовину до 18 год. 06 хв. того ж дня часу її виявлення працівниками поліції в ході огляду місця події поблизу вищевказаного будинку.

Відповідно до Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, що підлягають спеціальному контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000, PVP (Таблиця 1 Список № 2) віднесено до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено.

Згідно з наказом МОЗ України «Про затвердження Таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться в незаконному обігу» № 188 від 01.08.2000, психотропна речовина PVP масою 0,493 г. становить величину між верхньою межею невеликих розмірів і нижньою межею великих розмірів.

Таким чином, ОСОБА_6 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи умисно, незаконно, порушуючи правовий режим обігу психотропних речовин в Україні, всупереч вимог ст.ст. 2, 7, 12, 25 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», умисно, незаконно придбав та зберігав при собі без мети збуту особливо небезпечну психотропну речовину - PVP, обіг якої заборонено, масою 0,493 г.

За незаконні придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту ОСОБА_6 підлягає кримінальній відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погоджуючись із рішенням суду, прокурор окружної прокуратури міста Хмельницького ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого та ухвалити новий вирок, яким визнати винуватим ОСОБА_6 за ч.2 ст. 309 КК України та призначити покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст.71, 72 КК України за сукупністю вироків, повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 січня 2025 року і призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі та штраф в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн., який виконувати самостійно.

Зазначає, що суд помилково прийшов до висновку, що оскільки вирок Хмельницького міськрайонного суду від 29.01.2025 року стосовно ОСОБА_6 набрав законної сили 28.10.2025 року, на час вчинення останнім нового аналогічного злочину 15.08.2025 року, він не був особою, засудженою за ч.1 ст. 309 КК України.

Зауважує, що судом не надано належної правової оцінки тому факту, що на момент розгляду даного кримінального провадження в суді, вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29.01.2025 року стосовно ОСОБА_6 за ч.1 ст. 309 КК України в апеляційному порядку не оскаржувався, у подальшому не скасований та набрав законної сили 28.10.2025 року.

Посилається на те, що про наявність відповідного вироку достовірно було відомо самому обвинуваченому ОСОБА_6 , який свідомо, умисно, протягом року після засудження, вчинив аналогічний злочин, усвідомлюючи, що його діяння має наслідком більш сувору кваліфікацію саме за ч. 2 ст. 309 КК України.

Крім того, особа засуджується саме обвинувальним вироком стосовно неї, відповідно з цього моменту вона стає судимою та залишається такою, якщо відповідний вирок стосовно неї не було скасовано у встановленому порядку абодо погашення судимості. Підставою виникнення судимості є саме юридичний факт призначення засудженому вироком покарання.

Зауважує, що у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01.06.2020 у справі № 766/39/17 наголошується, що врахуванню судами підлягає сам юридичний факт постановлення попереднього вироку стосовно винної особи, а не набрання ним законної сили, якщо такий вирок не був скасований у подальшому.

Прокурор зазначає, що суд, без дослідження доказів, розглядаючи кримінальне провадження на підставі ч.3 ст.349 КПК України, виключивши кваліфікуючу ознаку кримінального правопорушення, вийшов за межі обвинувачення.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримала вимоги апеляційної скарги, просила скасувати вирок суду першої інстанції, з підстав, наведених в апеляційній скарзі та ухвалити новий, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 309 КК України, та призначити покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст.71, 72 КК України за сукупністю вироків, повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 січня 2025 року і призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі та штраф в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн., який виконувати самостійно.

Обвинувачений ОСОБА_6 заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги прокурора, просив вирок суду першої інстанції залишити без змін. При цьому не оскаржував фактичні обставини провадження, визнав, що на теперішній час штраф за попереднім вироком не сплачено.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду

Положення статті 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких одне з завдань - це забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі статтями 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожному гарантується право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з вимогами статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за який його засуджено, були зроблені на підставі його показань, а провадження було розглянуте в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Відповідно до частини 1 статті 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, але вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Вимогами кримінального процесуального закону передбачено, що рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності й обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону, фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 309 КК України, а саме в незаконному придбанні та зберіганні психотропної речовини без мети збуту.

Разом з тим, органом досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_6 були кваліфіковані за ч.2 ст.309 КК України, як незаконне придбання та зберігання психотропної речовини, без мети збуту, вчиненої протягом року після засудження за цією статтею.

Проте, суд першої інстанції перекваліфікував дії ОСОБА_6 з ч.2 ст.309 КК України на ч.1 ст.309 КК України, з тих підстав, що відсутня кваліфікуюча ознака повторності за ознаками «ті самі дії, вчинені протягом року після засудження за цією статтею».

В поданій апеляційній скарзі прокурор оскаржує рішення суду в частині перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 та призначеного йому покарання відповідно, та просить його скасувати в цій частині, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Колегія суддів вважає слушними доводи прокурора з наступних підстав.

В ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_6 засуджений 29.01.2025 року вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 17000 грн., вирок перебуває на виконанні, штраф не сплачено (а/п 81, 82).

На обґрунтування своїх висновків про перекваліфікацію дій ОСОБА_6 з ч. 2 ст. 309 КК України на ч. 1 ст. 309 КК України суд першої інстанції зазначив, що станом на час вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення 15.08.2025 вищевказаний вирок суду законної сили не набрав (дата набрання чинності 28.10.2025), а відтак ОСОБА_6 в силу положень ст.62 Конституції України, ст.88 КК України та ст.17 КПК України не був особою, засудженою за ч.1 ст.309 КК України.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що оскільки вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29.01.2025 року стосовно ОСОБА_6 за ч.1 ст.309 КК України на час вчинення останнім 15 серпня 2025 року нового аналогічного злочину не набрав законної сили, то в його діях відсутня відповідна кваліфікуюча ознака за ч.2 ст.309 КК України, «ті самі дії, вчинені протягом року після засудження за цією статтею».

При цьому судом не надано належної правової оцінки тому факту, що на момент судового розгляду кримінального провадження та постановлення судового рішення вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29.01.2025 року стосовно ОСОБА_6 за ч.1 ст. 309 КК України в апеляційному порядку не оскаржувався, не був скасований та набрав законної сили 28.10.2025 року.

Про наявність цього вироку достовірно було відомо самому обвинуваченому ОСОБА_6 , який свідомо, умисно продовжив свою злочинну діяльність, вчиняючи аналогічний злочин, усвідомлюючи, що його діяння має наслідком більш сувору кваліфікацію саме за ч.2 ст.309 КК України.

Колегія суддів уважає, що особа засуджується саме обвинувальним вироком стосовно неї, відповідно з цього моменту вона стає судимою та залишається такою, якщо відповідний вирок стосовно неї не було скасовано у встановленому порядку або до погашення судимості. Підставою виникнення судимості є саме юридичний факт призначення засудженому вироком покарання, а не набрання вироком законної сили.

Також лише ч.ч.3, 4 ст.88 КК України визначено чіткий та вичерпний перелік осіб, які не мають судимості, до яких обвинувачений ОСОБА_6 не належить, а ст.ст.89, 90 КК України встановлено порядок та строки погашення судимості, де немає прив`язки до моменту набрання вироком законної сили, а лише до часу його постановлення та відбуття відповідного покарання.

Тобто, для визначення наявності в діях винної особи ОСОБА_6 кваліфікуючої ознаки за ч.2 ст.309 КК України, а саме «ті самі дії, вчинені протягом року після засудження за цією статтею», важливе значення має саме час постановлення судом попереднього вироку (призначення засудженому покарання обвинувальним вироком), про який достовірно відомо винній особі, яка незважаючи на це продовжує свою злочинну діяльність, а не набрання цим вироком законної сили, якщо він у подальшому набрав законної сили та не був скасований у встановленому порядку.

Натомість, факт набрання вироком законної сили, як це передбачено ч.1 ст.88 КК України, лише свідчить про його законність, з урахуванням презумпції невинуватості особи, при цьому час (дата) набрання цим вироком законної сили не впливає на сам факт засудження особи саме датою ухвалення стосовно неї обвинувального вироку та призначення цим вироком відповідного покарання.

Передбачена ч.2 ст.309 КК України кваліфікуюча ознака - «ті самі дії, вчиненні протягом року після засудження за цією статтею», за своїм кримінально-правовим змістом і суттю уособлює ознаки таких видів множинності кримінальних правопорушень (вичерпний перелік яких визначений в Розділі VII Загальної частини Кримінального кодексу України), як спеціальна повторність, пов`язана із попереднім засудженням особи (ст. 32 КК України), так і спеціальний рецидив кримінальних правопорушень (ст. 34 КК України). Їх юридичні ознаки як видів множинності кримінальних правопорушень та правові наслідки, визначені в ст. 35 КК України, є однаковими.

При цьому, повторність відсутня, якщо за раніше вчинене кримінальне правопорушення особу було звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, установлених законом, або якщо судимість за це кримінальне правопорушення було погашено або знято, а також після відбуття покарання за вчинення кримінального проступку (ч. 4 ст. 32 КК України).

Відповідно, за приписами ст. 34 КК України рецидивом кримінальних правопорушень визнається вчинення нового умисного кримінального правопорушення особою, яка має судимість за умисне кримінальне правопорушення.

Таким чином, оскільки на момент вчинення кримінального правопорушення у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин 15 серпня 2025 року вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 січня 2025 року стосовно ОСОБА_6 за ч.1 ст. 309 КК України в апеляційному порядку не оскаржувався, у подальшому не скасований, тому колегія суддів вважає наявною в діях обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфікуючу ознаку, передбачену ч. 2 ст. 309 КК України, - ті самі дії, вчиненні протягом року після засудження за цією статтею.

Колегія суддів звертає увагу, що посилання суду першої інстанції на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 21 серпня 2024 року у справі № 127/16102/23 (провадження № 51-1225 км 24), не є релевантним цьому провадженню, оскільки у вказаній постанові йшлося про погашення попередньої судимості за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 309 КК України. У даному випадку слід керуватись правовим висновком, викладеним у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01 червня 2020 року у справі № 766/39/17, провадження № 51-8867кмо18.

З огляду на встановлене, колегія суддів, дослідивши у сукупності зібрані докази у цьому провадженні, дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги прокурора щодо безпідставної перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 з ч.2 ст.309 КК України на ч.1 ст.309 КК України, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим вирок підлягає скасуванню.

Відповідно до положень п.п.3, 4 ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно п.1, п.2 ч.1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню, або застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Відповідно до вимог статті 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення.

Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що наявність підстав для зміни вироку або ухвалення апеляційним судом нового вироку не зобов`язує суд досліджувати всю сукупність доказів із дотриманням засади безпосередності, якщо він по-новому (інакше) не тлумачить доказів, оцінених у суді першої інстанції.

З метою перевірки доводів апеляційної скарги прокурора, колегією суддів відповідно до частини 3 статті 404 КПК України за клопотанням прокурора повторно досліджено данні, що характеризують особу, в тому числі вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 січня 2025 року.

Ухвалюючи свій вирок, суд апеляційної інстанції встановив, що ОСОБА_6 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи умисно, порушуючи правовий режим обігу наркотичних засобів та психотропних речовин в Україні, всупереч вимог ст.ст. 2, 7, 12, 25 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», 15.08.2025 близько 18.00 год., проходячи лісонасадження поблизу будинку № 131/2 по вул. Проскурівського Підпілля у м. Хмельницькому, за gps-координатами 49,42319 С, 26,96733 В на землі виявив зіп-пакет з кристалічною речовиною всередині, яка містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину - PVP, обіг якої заборонено, масою 0,493 г. та, достовірно знаючи, що виявлена ним речовина є психотропною, діючи умисно, з метою власного вживання, без мети збуту, шляхом привласнення знайденого, незаконно придбав та зберігав при собі вказану психотропну речовину до 18 год. 06 хв. того ж дня до виявлення працівниками поліції, протягом року після засудження за ч.1 ст.309 КК України. В ході огляду місця події поблизу вищевказаного будинку в період часу з 19.40 до 19.45 ОСОБА_6 добровільно видав працівникам поліції зіп-пакет з особливо небезпечною психотропною речовиною - PVP, обіг якої заборонено, масою 0,493 г.

Відповідно до Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, що підлягають спеціальному контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000, PVP (Таблиця 1 Список № 2) віднесено до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено.

Згідно з наказом МОЗ України «Про затвердження Таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться в незаконному обігу» № 188 від 01.08.2000, психотропна речовина PVP масою 0,493 г. становить величину між верхньою межею невеликих розмірів і нижньою межею великих розмірів.

За таких обставин, ОСОБА_6 незаконно придбав та зберігав психотропну речовину, без мети збуту, вчиненні протягом року після засудження за цією статтею, тобто вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч.2 ст. 309 КК України.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за вчинений злочин колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Згідно зі статтею 65 КК України суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Досліджуючи інформацію про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Призначення покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та відомостям про особу винного.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин, що його характеризують, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а саме, що обвинувачений повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, що пом`якшує його покарання, відсутні обставини, які б обтяжували покарання. Крім того, ОСОБА_6 одружений, офіційно не працює, перебуває на спостереженні у лікаря нарколога, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, раніше судимий, вчинив аналогічний умисний нетяжкий злочин, при цьому не відбувши покарання у виді штрафу за попереднім вироком суду.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про призначення покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців, оскільки, саме таке покарання, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Разом з тим, враховуючи, що кримінальне правопорушення ОСОБА_6 вчинив після постановлення вироку Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29.01.2025, згідно з яким він засуджений за ч.1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн. та до повного відбуття цього покарання (покарання не відбуте) та яке згідно з ч. 3 ст. 72 КК України за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає, тому в силу ст.ст. 71, 72 КК України за сукупністю вироків ОСОБА_6 слід призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі та штрафу, який підлягає самостійному виконанню.

Відповідно до висновків Верховного Суду викладених у постанові від 18.02.2025 по справі №369/18964/23, положення ч. 3 ст. 72 КК України прямо вказують на необхідність застосування вимог статей 70,71 КК України щодо призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень та за сукупністю вироків, оскільки передбачають не самостійне виконання вироків, якщо одним чи кількома з них призначено покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, а лише неможливість складення цих покарань з іншими видами покарань під час призначення їх за сукупністю кримінальних правопорушень або за сукупністю вироків і необхідність самостійного (окремого) виконання цих покарань.

На підставі викладених вище обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність, з ухваленням нового вироку судом апеляційної інстанції, відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 420 КПК України, яким яким ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 309 КК України.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 грудня 2025 року стосовно ОСОБА_6 скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 309 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 71, 72 КК України за сукупністю вироків, повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 січня 2025 року та призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі та штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, покарання у виді штрафу виконувати самостійно.

Початок строку відбування покарання у виді позбавлення волі рахувати з моменту затримання ОСОБА_6 на виконання цього вироку.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3