У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.03.2026 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження № 11-сс/4806/139/26 за апеляційною скаргоюОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 лютого 2026 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 лютого 2026 року у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого відмовлено.

З матеріалів провадження вбачається, що 06 лютого 2026 року ОСОБА_5 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із скаргою на дії слідчого, згідно якої просив: визнати дії слідчого ОСОБА_6 щодо створення фейкової сторінки в Instagram, виклик шляхом обману ОСОБА_7 , доньки скаржника, та вручення їй повісток до яких внесено завідомо неправдиві відомості незаконними; визнати вручення повісток 18.01.2025 року ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ТА ОСОБА_5 щодо виклику до слідчого ОСОБА_6 на 22, 23, 24 січня 2025 року недійсним через незаконний спосіб їх вручення та внесення до них завідомо неправдивих відомостей.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя зазначив, що вимоги заявника, які містяться у прохальній частині скарги, не охоплюються положеннями ст. 303 КПК України, а відтак не є предметом оскарження в розумінні вказаної статті.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 зазначає, що разом із скаргою 07.02.2026 ним були подані дві окремі заяви: заява про відвід слідчого судді ОСОБА_9 ; заява про відвід прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_10 . Проте суддя ОСОБА_9 грубо порушила вимоги КПК України, оскільки заяву про свій відвід не передала на розгляд іншому судді цього ж суду, а самостійно розглянула матеріали скарги та постановила ухвалу та заяву про відвід прокурора взагалі не розглянула. Вважає, що такі дії є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 309 КПК України є самостійною підставою для скасування ухвали.

Просить суд ухвалу слідчого судді скасувати, направити матеріали скарги на новий розгляд Ужгородському міськрайонному суду Закарпатської області іншому слідчому судді. Зобов`язати суд першої інстанції першочергово розглянути заяви про відвід слідчого судді ОСОБА_9 та прокурора ОСОБА_10 у порядку, встановленому ст. 79 та ст. 81 КПК України, до вирішення питання про відкриття провадження або відмову в ньому.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності прокурора та ОСОБА_5 , неявка яких, з огляду на положення ст. 405 цього Кодексу, не перешкоджає її розгляду. При цьому враховується, що: повідомлення про час та місце розгляду апеляційної скарги на адресу органу прокуратури та ОСОБА_5 надіслано відповідно до вимог закону; даних про поважність причин неявки чи заяв про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший день до апеляційного суду не надходило.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про суть ухвали слідчого судді, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, перевіривши матеріали судового провадження та доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Приймаючи рішення апеляційний суд бере до уваги положення таких нормативно-правових актів.

Згідно ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, крім випадків, установлених законом.

Статтею 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Пунктами 111 частини 1 статті 303 КПК України передбачено перелік рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування. Вказаний перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Частиною 2 статті 303 КПК України передбачено, що скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді, згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

Виходячи з наведеного, межі втручання слідчого судді у діяльність слідчого, дізнавача чи прокурора обмежуються ч. 1 ст. 303 КПК України.

Бездіяльність, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій (крім внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та повернення тимчасово вилученого майна), є третім, комплексним видом бездіяльності, оскарження якої допускається відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України.

Бездіяльність, яка підлягає оскарженню відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, передбачає три обов`язкові ознаки: слідчий, дізнавач або прокурор наділені обов`язком вчинити певну процесуальну дію; така процесуальна дія має бути вчинена у визначений КПК України строк; відповідна процесуальна дія слідчим, дізнавачем чи прокурором у встановлений строк не вчинена. Таким чином, наведена норма дозволяє звернутися до суду зі скаргою на дії саме слідчого, дізнавача чи прокурора і не на будь-яку бездіяльність, а лише щодо обов`язків, строк виконання яких чітко регламентований кримінальним процесуальним законодавством.

Наведеним ознакам відповідає бездіяльність, яка виникає внаслідок невиконання вимог ст. 220 КПК України, що передбачає правила розгляду клопотань на стадії досудового розслідування.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Законодавець передбачив вичерпний перелік випадків, які утворюють процесуальні підстави відповідно до норм ст. 303 КПК України, для звернення з певною скаргою і передбачив можливість оскарження не будь-якого рішення слідчого, дізнавача або прокурора, а лише певних їх видів, перелік яких чітко регламентований кримінальним процесуальним законом.

Водночас, у рішенні Європейського суду з прав людини від 08 січня 2008 року щодо прийнятності заяви №32671/02 у справі «Скорик проти України» зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги.

Надаючи оцінку встановленим обставинам, колегія суддів виходить із того, що згідно приписів ч. 5 ст. 40, ч. 4 ст. 40-1 КПК України, слідчий, дізнавач, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого, дізнавача.

Аналіз наведеної норми права свідчить про те, що слідчий суддя позбавлений змоги надавати вказівку слідчому щодо прийняття конкретного за змістом процесуального рішення, адже слідчий є самостійним у своїй процесуальній діяльності.

Водночас, ч. 4 ст. 304 КПК України передбачає порядок дій слідчого судді у випадку отримання ним скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, що не підлягає оскарженню, за змістом якої слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, прокурора, що не підлягає окремому оскарженню.

Тобто ч. 4 ст. 304 КПК України регулює дії слідчого судді щодо вирішення ним процесуального питання про те, чи повинен він взагалі здійснювати судовий розгляд за доводами конкретної скарги по суті і на цій стадії КПК не наділяє слідчого суддю правом з`ясовувати обґрунтованість доводів особи, яка звернулася зі скаргою, щодо необхідності її задоволення, оскільки вказаною статтею закріплено імперативне правило, у відповідності до якого, в разі отримання скарги на бездіяльність слідчого, що не підлягає оскарженню на відповідній стадії, суддя повинен постановити ухвалу про відмову у відкритті провадження.

Як вбачається з поданої скарги, - ОСОБА_5 просив слідчого суддю: визнати дії слідчого ОСОБА_6 щодо створення фейкової сторінки в Instagram, виклик шляхом обману ОСОБА_7 , доньки скаржника, та вручення їй повісток до яких внесено завідомо неправдиві відомості незаконними; визнати вручення повісток 18.01.2025 року ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_5 щодо виклику до слідчого ОСОБА_6 на 22, 23, 24 січня 2025 року недійсним через незаконний спосіб їх вручення та внесення до них завідомо неправдивих відомостей.

Тобто, у своїй скарзі ОСОБА_5 не оскаржує бездіяльність дізнавача, слідчого чи прокурора, яка полягає у не розгляді його клопотання, невнесення відомостей до ЄРДР, як не оскаржує і постанову дізнавача, слідчого, прокурора про відмову у задоволенні клопотання про проведення слідчих (процесуальних) дій. Вказані у скарзі дії слідчого не охоплюються положеннями ст. 303 КПК України, а відтак не є предметом оскарження в розумінні вказаної статті.

Отже, із викладеного слідує, що порушені у клопотанні питання не відносяться до повноважень слідчого судді, не входять до переліку дій, бездіяльності та рішень, які підлягають оскарженню слідчому судді та визначених ст. 303 КПК України.

Колегія суддів вважає, що відмовляючи у відкритті провадження за скаргою, яку подав ОСОБА_5 , слідчий суддя в ухвалі обґрунтовано послався на приписи ст. 303 КПК України, зміст яких свідчить про те, що предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, яка передбачена цією нормою кримінального процесуального закону.

Тому, висновок слідчого судді про те, що заявником подано скаргу, в частині якої предмет не входить у перелік підстав для оскарження, що визначений ст. 303 КПК України, ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону та фактичних обставинах провадження.

Наведене кореспондується з правовою позицією Великої палати Верховного Суду, відображеної у постанові від 26 березня 2019 року у справі №807/1456/17, згідно якої наведений у ч. 1 ст. 303 КПК України перелік рішень, дій або бездіяльності, що можуть бути предметом судового оскарження, є вичерпаним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Таким чином, слідчий суддя встановивши, що вимоги скарги ОСОБА_5 не входять до переліку, рішень, дій чи бездіяльності, визначених в ст. 303 КПК України, обґрунтовано відмовив у відкритті провадження за скаргою.

Щодо посилання ОСОБА_5 на те, що ним було подано дві заяви про відвід: заява про відвід слідчого судді ОСОБА_9 ; заява про відвід прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_10 , проте суддя ОСОБА_9 грубо порушила вимоги КПК України, оскільки заяву про свій відвід не передала на розгляд іншому судді цього ж суду, а самостійно розглянула матеріали скарги та постановила ухвалу та заяву про відвід прокурора взагалі не розглянула, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів судового провадження вбачається, що заява про відвід слідчого судді ОСОБА_9 та заява про відвід прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_10 надійшли до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 10.02.2026 року (згідно штампу вхідної кореспонденції), а оскаржувана ухвала слідчого судді винесена 09.02.2026, тобто заяви про відвід подані після винесення судового рішення.

Окрім цього, як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, який в силу ст. 4 Закону України Про доступ до судових рішень, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу, заява про відвід прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_10 була розглянута Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області та за результатами її розгляду постановлено ухвалу від 18.02.2026, якою заяву ОСОБА_5 задоволено. Відведено прокурора ОСОБА_10 від здійснення повноважень прокурора у кримінальному провадженні № 0001192 від 11.12.2024 року за ч. 4 ст. 358, ст. 336 КК України.

Відтак, під час постановлення оскаржуваної ухвали, слідчим суддею повністю дотримано вимоги кримінального процесуального закону, порушень норм КПК, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, в тому числі за вимогами та обставинами, викладеними в апеляційній скарзі, колегією суддів не встановлено, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає залишенню без змін, а вимоги апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргуОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 лютого 2026 року, якою відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді