Справа №523/5004/26
Провадження №1-кс/523/3082/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року м. Одеса

Слідчий суддя Пересипського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , законного представника підозрюваного ОСОБА_4 , захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_5 , в присутності підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання СВ ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_7 , погоджене прокурором Пересипської окружної прокуратури м.Одеса про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 (з батьком),

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

СВ відділу поліції №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000469 від 10.03.2026року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням здійснюється групою прокурорів Пересипської окружної прокуратури міста Одеси.

Так, органами досудового розслідування встановлено, що за невстановлених обставин та у невстановлений час, однак не пізніше 3 березня 2026 року, неповнолітній ОСОБА_6 , перебуваючи у м. Одесі та підшукуючи в додатку «Telegram» роботу, та використовуючи належний йому мобільний телефон «Iphone 12», серійний номер якого НОМЕР_1 , IMEI l: НОМЕР_2 ; IMEI 2: НОМЕР_3 , з номерами мобільного телефону оператора «Київстар» № НОМЕР_4 та мобільного оператора «Лайфселл» № НОМЕР_5 , познайомився із користувачем зазначеного меседжера з нік - неймом «ОСОБА_10», який для спілкування використовував акаунт « ОСОБА_8 », та дав оголошення про виконання роботи за винагороду.

Під час спілкування з використанням зазначеного месенджера, невстановлена особа, запропонувала ОСОБА_6 вчиняти за грошову винагороду підпали автомобілів на території м. Одеси, а саме за указаною зазначеною особою адресою чи погодженого з нею конкретним автомобілем, який запропонує сам ОСОБА_6 в результаті проведених пошуків у м. Одесі.

Погодившись з корисливих мотивів на вказану пропозицію, ОСОБА_6 отримав на свій мобільний телефон у месенджері «Telegram» від невстановленої особи на ім`я ОСОБА_10, пропозицію здійснити за грошову винагороду в розмірі 800 доларів США, підпал транспортного засобу.

Надалі, 09 березня 2026 року, на виконання зазначеного умислу, ОСОБА_6 (більш точний час не встановлено) придбав каністру з бензином, після чого підготував запальничку, таким чином виконав необхідні підготовчі дії для здійснення запланованого злочину.

В подальшому, ОСОБА_6 реалізуючи свій злочинний умисел та на виконання отриманого від невстановленої особи замовлення, з відома і за згоди невстановленої особи, з корисливих мотивів, з метою підпалу транспортного засобу, 10.03.2026р., приблизно о 04 год. 30 хв. прибув до місця знаходження автомобіля марки «TOYOTA COROLLA» в кузові білого кольору, 2013 року випуску, з д.н.з. НОМЕР_6 , який належить на праві власності ОСОБА_9 та був припаркований неподалік будинку №74 по пр. Князя Володимира Великого в м. Одесі.

Прибувши до зазначеного місця паркування транспортного засобу, ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, взяв заздалегідь підготовлені ним 2 паперові аркуші, один з яких із написом: «ОСОБА_10 10.03.2026» залишив на капоті цього автомобіля, а інший паперовий аркуш із надписом: «не хотите чтоб сгорело имущество напишите на аккаунт телеграмм ІНФОРМАЦІЯ_2 » залишив біля вказаного автомобіля, відкрив каністру з бензином, яку заздалегідь підготував для вчинення злочину та яка має горючі властивості, після чого облив зазначеною рідиною капот автомобіля, та підпалив його джерелом відкритого вогню, внаслідок чого автомобіль марки «TOYOTA COROLLA» в кузові білого кольору, 2013 року випуску, з д.н.з. НОМЕР_6 загорівся, при цьому здійснював відеозйомку своїх дій за допомогою належного йому мобільного телефону «Iphone 12», серійний номер якого НОМЕР_1 .

Після чого, ОСОБА_6 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, тим самим своїми діями умисно пошкодив майно ОСОБА_9 , заподіявши останній матеріальну шкоду.

10.03.2026р. ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України та в той же день останньому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

12.03.2026 року до Пересипського районного суду міста Одеси надійшло клопотання старшого слідчого вищезазначеного органу досудового розслідування, погоджене прокурором, щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , яке обґрунтоване тим, що він може:

- переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки він підозрюється у скоєнні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 3 до 10 років, тому є підстави вважати, що підозрюваний, знаючи про тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винним у вчиненні злочину, з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватися від органу досудового розслідування та в подальшому від суду. Крім того, останній до правоохоронних органів про вчинене кримінальне правопорушення не повідомив.

Зазначені обставини самі по собі можуть бути мотивом для підозрюваного переховуватися від правоохоронних органів чи суду, що узгоджується із позицією ЄСПЛ у справі «лійков проти Болгарії» (рішення від 26.06.2001: ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» (рішення від 25.04.2000 заява №31315/96), відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Також у рішенні ЄСПЛ по справі «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов?язаних з характером особи, ї моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв?язками та усіма видами зв?язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Таким чином, важливим критерієм, орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу, повинна бути санкція за злочин, вчинений підозрюваним. Тобто, чим більш сувора санкція, передбачена за злочин, інкримінований підозрюваному, тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо нього.

На даний час, ОСОБА_6 також достатньо обізнаний зі змістом отриманих результатів проведених слідчих (розшукових) дій стосовно нього, іншими доказами у кримінальному провадженні, що створює додатковий ризик переховування від органів досудового розслідування та суду, у зв?язку з чим, застосування більш м?якого запобіжного заходу не є виправданим.

Крім того, внаслідок збройної агресії російської федерації проти України з 24.02.2022 Україною згідно відкритих даних не контролюється орієнтовно 15-20% власної території, що створює додаткові можливості для залишення території України, в тому числі поза офіційними пунктами пропуску, існує додатковий ризик невиконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків.

Водночас, варто зауважити, що ризик переховування від суду та слідства зростає в умовах воєнного стану та війни;

- вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, обумовлене тим, що існує ризик вчинення підозрюваним нових кримінальних правопорушень, оскільки під час огляду його мобільного телефону виявлено відомості, що свідчать про вчинення ним раніше аналогічних правопорушень, а також про наміри вчиняти такі дії в подальшому.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримала клопотання, просила його задовольнити з підстав, викладених в ньому;

захисник підозрюваного - адвокат ОСОБА_5 заперечив проти клопотання та просив застосувати відносно ОСОБА_6 домашній арешт або передати під нагляд батька;

законний представник підозрюваного ОСОБА_4 заперечив клопотання прокурора, пояснив, що ОСОБА_6 кається та просив передати останнього під свій нагляд;

підозрюваний ОСОБА_6 підтримав думку свого захисника та законного представника, пояснив, що кається, лікувався у психіатра та вживав пігулки від генералізованого розладу, яке сам собі діагностував.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали додані до клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Згідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України при застосуванні запобіжного заходу слідчий суддя, суд враховує наявність обґрунтованої підозри, доведених прокурором ризиків, передбачених ст.177 КПК України, неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, а також інші обставини, зазначені ст.178 КПК України.

Відповідно до ст.17 Закону України №3477-IV від 23.02.2006 року «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини, як джерело права.

Відповідно до ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно із ч.2 ст.8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Окрім цього, відповідно до ч.5 ст.9 КПК України Кримінальне Процесуальне Законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

За Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод на державу покладається обов`язок вжити заходи щодо забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Крім того, слідчий суддя враховує положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Доцільність тримання підозрюваного під вартою повинна забезпечувати не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Так, у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від слідства.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» зазначав, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Згідно повідомлення про підозру ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України, яке відноситься до категорії тяжкого злочину.

Не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 , виходячи лише з фактичних обставин, які містяться в поданих слідчому судді матеріалах, слідчий суддя приходить до висновку про наявність обґрунтованої підозри про причетність останнього до кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України, за викладених у клопотанні обставин.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України, підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, зокрема протоколом затримання особи, підозрюваного у вчиненні злочину; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_9 ; протоколами допиту свідків; речовими доказами та іншими документами, здобутими у ході досудового розслідування кримінального провадження, іншими матеріалами досудового розслідування у їх сукупності.

Слідчий суддя погоджується із доводами слідчого, прокурора, що повідомлена ОСОБА_6 підозра станом на час розгляду цього клопотання повністю відповідає вимогам Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості», яка відображена у п.175 рішення від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», зокрема термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрювану особу з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року). Тобто факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Дослідивши надані стороною обвинувачення докази, слідчий суддя приходить до переконання, що вони є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

Щодо заявлених ризиків на наявність яких посилаються слідчий та прокурор у поданому клопотанні, то слідчий суддя вважає наступне.

На даний час є достатні підстави вважати, що підозрюваний перебуваючи на свободі з огляду на санкцію статті в підозрі може: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду на території України та за її межами з метою уникнення від кримінальної відповідальності; вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, з підстав зазначених у клопотанні слідчого.

Слідчий суддя вважає, що запобігти вищезазначеним ризикам, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, неможливо, зважаючи на вище перелічені ризики.

Вказані обставини дають обґрунтовані підстави вважати, що перебуваючи на свободі, підозрюваний ОСОБА_6 буде перешкоджати виконанню покладених на нього процесуальних обов`язків.

Зазначені ризики існують, що згідно ст. 177 КПК України, є підставою для застосування підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обставин, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачених ч.2 ст.183 КПК України не встановлено.

З урахуванням суспільної небезпеки злочину, у скоєнні якого ОСОБА_6 пред`явлена підозра, усіх обставин справи, особи підозрюваного, який є громадянином України, з неповною середньою освітою, маючого тяжкі захворювання у виді генералізованого розладу (зі слів підозрюваного), зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 та проживаючого за адресою:АДРЕСА_1 , раніше не судимого, останньому було повідомлено про підозру у вчиненні тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк від трьох до десяти років, слідчий суддя вважає, що потрібно застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Водночас, згідно ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Пунктом 2 ч.5 ст.182 КПК України передбачено, що розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

У своєму рішенні у справі «Гафа проти Мальти» ЄСПЛ відзначив, що гарантія, передбачена статтею 5 §3 Конвенції (право на свободу) покликана забезпечити явку обвинуваченого у судовому засіданні. Тому розмір застави повинен бути встановлений з огляду на особу підсудного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб утримати його від втечі.

Вирішуючи питання щодо встановлення застави, слідчий суддя приймає до уваги, обставини кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_6 , зокрема, підвищений ступінь суспільної небезпеки тяжкого кримінального правопорушення, активні дії підозрюваного, вчинення загально-небезпечним способом, виявлення відомостей в телефоні, що свідчать про вчинення ОСОБА_6 раніше аналогічних правопорушень, а також про наміри вчиняти такі дії в подальшому.

Враховуючи розмір можливого безпідставного доходу підозрюваного від протиправної діяльності та, як наслідок, істотного поліпшення його майнового стану, слід дійти до висновку про наявність виключного випадку, що зумовлює необхідність визначити розмір застави, вище максимального розміру, визначеного п.2 ч.5 ст.182 КПК України.

Слідчий суддя, виходячи з практики ЄСПЛ, враховуючи підозру у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, сімейний і майновий стан підозрюваного ОСОБА_6 , вважає за можливе визначити розмір застави як альтернативний запобіжний захід у розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який буде достатнім та зможе забезпечити виконання покладених на підозрюваного процесуальних обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України у даному кримінальному провадженні, та зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Підстав вважати вказаний розмір застави завідомо непомірним для підозрюваного, слідчий суддя не вбачає, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втратити заставу, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання перешкоджати встановленню істини у провадженні.

Приймаючи до уваги вищевикладене, слідчий суддя вважає за необхідне клопотання слідчого частково задовольнити та застосувати стосовно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, що на даній стадії судового розгляду, з урахуванням даних про особу підозрюваного, відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах кримінального провадження, тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, що у сукупності дає достатні підстави вважати, що на даній стадії досудового розслідування застосування більш м`якого запобіжного, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_6 , та запобігти можливим ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Таким чином, дотримуючись завдань кримінального провадження, передбачених ст.2 КПК України, враховується необхідність дотримання справедливого балансу між інтересами суспільства та держави та забезпечення охоронюваних прав та свобод і законних інтересів учасників кримінального провадження.

Керуючись ст.ст.176, 177, 183, 309, 376 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання СВ ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Застосувати підозрюваному ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів - до 09.05.2026 року включно, в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», Визначити розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_6 обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 665600 грн.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу. Підозрюваний звільняється з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави, покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

-не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого або прокурора;

-повідомляти слідчого або прокурора про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

-утримуватися від спілкування зі свідками та іншими особами щодо обставин даного кримінального провадження;

-прибувати до слідчого та прокурора за першою вимогою;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт(паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч.ч.8, 10, 11 ст.182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомлений не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1