Справа № 642/5495/24
Провадження № 1-кп/642/25/26
УХВАЛА

Іменем України

13 березня 2026 року м. Харків

Холодногірський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про скасування арешту майна у справі за обвинувальним актом у кримінальному провадженні, зареєстрованому у Єдиному державному реєстрі досудових розслідувань за № 0001455 від 25.09.2023, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 272 КК України,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді у Холодногірському районному суді м. Харкова перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо кримінального правопорушення, відомості про яке внесені до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0001455 від 25.09.2023, за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 272 КК України.

12.03.2026 до суду надійшло клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про скасування арешту майна, в якому захисник обвинуваченого просить суд скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 20.11.2023 у справі № 953/9461/23 на майно: пресувальний станок для обробки деревини «Maschinenfabrik PAUL OTT GmbH A-465- Lambach, C.v. Lindestr.12».

В обґрунтування вказаного клопотання захисник обвинуваченого зазначає, що ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 20.11.2023 у справі № 953/9461/23 задоволено клопотання прокурора відділу Харківської обласної прокуратури про арешт майна, поданого в межах кримінального провадження № 0001455 за ч. 2 ст. 271 КК України та накладено арешт: шляхом заборони відчуження та розпорядження майном, яке вилучене 08.11.2023 в ході проведення огляду виробничого приміщення в період часу з 11.30 год. по 12.25 год. за адресою: АДРЕСА_3 , володільцем якого є ФОП ОСОБА_4 , а саме на: пресувальний станок для обробки деревини «Maschinenfabrik PAUL OTT GmbH A-4650 Lambach, С.v. Lindestr.12», до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку; шляхом заборони користування таким майном до проведення експертних досліджень щодо вказаного майна. Зазначений станок передано на відповідальне зберігання ФОП ОСОБА_4 з покладенням на нього обов`язку забезпечити зберігання вказаного майна до скасування арешту майна у встановлену КПК України порядку. Захисник обвинуваченого вказує, що у подальшому у застосуванні цього заходу забезпечення відпала потреба. Станом на 12.03.2026 експертні дослідження проведені, досудове розслідування кримінального провадження № 0001455 від 25.09.2023 закінчено 12.09.2024 (дата звернення до суду з обвинувальним актом), судом у порядку, встановленому протокольною ухвалою від 18.12.2024, що підтверджується п. 36 журналу судового засідання № 3806368 від 18.12.2024, досліджено матеріали кримінального провадження, допитано свідків та залишилося закінчити допит потерпілого та здійснити допит обвинуваченого, а тому, на думку захисника, у подальшому застосуванні заходу забезпечення у виді арешту майна: пресувального станка для обробки деревини «Maschinenfabrik PAUL OTT GmbH A-4650 Lambach, С.v. Lindestr.12», відпала потреба.

Обвинувачений та його захисник у судове засідання не з`явилися, захисник обвинуваченого зазначив у своєму клопотанні, що просить суд здійснювати його розгляд за відсутності обвинуваченого та його захисника.

Прокурор у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого, посилаючись на те, що в застосуванні заходу забезпечення у вигляді арешту майна потреба не відпала, таке майно є речовим доказом у кримінальному провадженні. Також прокурор просив суд врахувати те, що судовий розгляд наразі не закінчено, при цьому потерпілий в ході судового розгляду надав суду показання, відмінні від тих, що надавалися ним на стадії досудового розслідування, а тому не виключена можливість ініціювання стороною обвинувачення проведення повторного огляду арештованого майна, проведення додаткових експертних досліджень тощо.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали клопотання захисника обвинуваченого, матеріали справи, суд зазначає таке.

Постановою слідчого СУ ГУ НП в Харківській області від 08.11.2023 пресувальний станок для обробки деревини «Maschinenfabrik PAUL OTT GmbH A-4650 Lambach, C.v. Lindestr.12» визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 001455 від 25.09.2023 за ч. 2 ст. 271 КК України.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2023 року у справі № 953/9461/23 накладено арешт, шляхом заборони відчуження та розпорядження майном, яке вилучене 08.11.2023 в ході проведення огляду виробничого приміщення в період часу з 11:30 год. по 12:25 год., за адресою: АДРЕСА_3 , володільцем якого є ФОП ОСОБА_4 , а саме на: пресувальний станок для обробки деревини «Maschinenfabrik PAUL OTT GmbH A-4650 Lambach, C.v. Lindestr.12», до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку; шляхом заборони користування таким майном до проведення експертних досліджень щодо вказаного майна. Передано зазначене майно на відповідальне зберігання ФОП ОСОБА_4 з покладенням на нього обов`язку забезпечити зберігання вказаного майна до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку.

Як вбачається зі змісту вказаної ухвали, підставою для накладення арешту на зазначене майно була необхідність забезпечення збереження речового доказу.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Частиною першою статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 4 ст. 170 КПК України заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані у випадках, коли їх застосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Частиною 4 ст. 173 КПК України визначено, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Отже, нормами КПК України визначені виключно дві підстави коли арешт майна має бути скасованим повністю або частково, а саме: якщо відпали підстави його застосування або арешт було накладено необґрунтовано.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Критерії розумності та співмірності обмеження права власності є оціночними поняттями. Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Рішення ЄСПЛ від 05.01.2000 у справі «Беєлер проти Італії», заява № 33202/96, параграф 107). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (Рішення ЄСПЛ у справі Джеймс та інші проти Сполученого Королівства від 21.02.1986, заява № 8793/79, параграф 50).

Арештоване майно на сьогодні є речовим доказом, має суттєве значення для кримінального провадження і накладення арешту було зумовлено саме метою збереження такого майна, а також запобігання його приховуванню, знищенню, спотворенню чи відчуженню.

Захисником обвинуваченого вказано, що потреба у подальшому застосуванні заходу забезпечення у вигляді арешту майна відпала, оскільки станом на 12.03.2026 експертні дослідження проведено та судом досліджено матеріали кримінального провадження.

Водночас суд зауважує, що на теперішній час судовий розгляд цієї справи не завершено, відсутні достатні відомості про те, що вказане у клопотанні майно втратило доказове значення і відпали підстави для подальшого застосування арешту майна.

Крім того, наразі арешт майна діє лише в частині заборони розпорядження та відчуження такого майна, при цьому обвинувачений не обмежений у праві користування таким майном.

З огляду на викладене, з метою повного, всебічного та об`єктивного дослідження обставин, що підлягають доказуванню у цій справі, враховуючи, що судовий розгляд наразі не завершено, а також те, що арештоване майно згідно зі ст. 98 КПК України є речовим доказом у кримінальному провадженні, на який було обґрунтовано накладено арешт ухвалою слідчого судді, з урахуванням наявності підстави накладення такого арешту, а саме: збереження речового доказу, а також того, що потреба у застосуванні арешту майна не відпала, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання захисника обвинуваченого та скасування арешту майна.

Керуючись ст. ст. 98, 132, 170, 174, 371, 372, 376, 392 КПК, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про скасування арешту майна відмовити.

Ухвала суду набирає законної з моменту її проголошення та оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_6