Справа № 466/5887/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/442/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 10 березня 2025 року про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львів, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:

вищенаведеним вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

На підставі ст. 70 КК України остаточне покарання ОСОБА_6 визначено шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 6 років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

Запобіжний захід ОСОБА_6 у виді застави залишено до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_6 рахувати з часу звернення вироку до виконання. У строк покарання зараховано строк перебування ОСОБА_6 під вартою з 04.02.2021 року по 31.03.2021 року з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

Вирішено питання з арештом майна, заставою, речовими доказами та процесуальними витратами.

Згідно з вироком, ОСОБА_6 за невстановлених органом досудового розслідування обставин (час, місце, спосіб) маючи умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту наркотичних засобів, обіг яких обмежено, з корисливих мотивів, у невстановлений досудовим слідством час придбав у невстановленої досудовим розслідуванням особи наркотичний засобів, обіг якого обмежено, з метою розповсюдження на території міста Львова.

У подальшому ОСОБА_6 , реалізуючи свій умисел, за вказаними вище мотивами та метою, 29.01.2020р. орієнтовно о 10:45год. поблизу будинку №11А на вул. Грінченка у м. Львові, в ході проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки наркотичних засобів, ОСОБА_6 за попередньою домовленістю зустрівся із ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 передав ОСОБА_6 попередньо узгоджену суму грошових коштів 450грн. за наркотичний засіб «метадон». ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_10 що їде за наркотичною речовиною «метадоном» і вказав ОСОБА_10 чекати на зупинці громадського транспорту поблизу будинку №257 на вул. Богдана Хмельницького навпроти ТЦ «ВАМ».

Після чого, ОСОБА_6 направився у невстановлене досудовим розслідуванням місце для отримання зазначеної наркотичної речовини з місця її зберігання.

Близько 11:00год. 29.01.2020р. ОСОБА_6 під`їхав на автомобілі темного кольору на зупинку громадського транспорту поблизу будинку №257 на вул. Богдана Хмельницького навпроти ТЦ «ВАМ», перебуваючи на передньому пасажирському сидінні вказаного автомобіля, через опущене вікно передав ОСОБА_10 поліетиленовий згорток, в якому був наркотичний засіб метадон, обіг якого обмежено, масою 0,1791 грам.

Крім цього, ОСОБА_6 за невстановлених органом досудового розслідування обставин (час, місце, спосіб) маючи умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту наркотичних засобів обіг яких обмежено з корисливих мотивів, у один із днів 2021 року, точний час органом досудового розслідування не встановлено, придбав у невстановленої досудовим розслідуванням особи наркотичний засіб «метадон», обіг якого обмежено, з метою розповсюдження на території міста Львова.

У подальшому, реалізуючи свій умисел, за вказаними вище мотивами та метою, 04.02.2021р. орієнтовно о 11 годин 26 хвилин в порушення вимог чинного законодавства України, яке регулює обіг наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, в ході проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки наркотичних засобів, у першому під`їзді на сходовій клітці між першим та другим поверхами будинку №11А на вул. Грінченка у м. Львові ОСОБА_6 за попередньою домовленістю зустрівся із ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ОСОБА_11 передав ОСОБА_6 попередньо узгоджену суму грошових коштів 450 грн. за наркотичний засіб «метадон», а ОСОБА_6 передав ОСОБА_11 кристалічну речовину «метадон», яка є наркотичним засобом, обіг якого обмежено, масою 0,1828 грам.

Крім цього, ОСОБА_6 за невстановлених органом досудового розслідування обставин (час, місце, спосіб) маючи умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту наркотичних засобів обіг яких обмежено з корисливих мотивів, у один із днів лютого 2021 року, точний час органом досудового розслідування не встановлено, придбав у невстановленої досудовим розслідуванням особи наркотичний засобів обіг якої обмежено з метою розповсюдження на території міста Львова.

У подальшому, реалізуючи свій умисел, за вказаними вище мотивами та метою, 04.02.2021р. в порушення вимог чинного законодавства України, яке регулює обіг наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, ОСОБА_6 за своїм місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , незаконно зберігав з метою збуту кристалічну речовину, яка згідно висновку експерта, є наркотичним засобом метадон, обіг якого обмежено, масою 0,8270 грам.

Цього ж дня в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , за адресою АДРЕСА_1 , було вищевказаний наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон, масою 0,8270 грам, та електронні ваги з залишками даного наркотичного засобу виявлено та вилучено.

Не погоджуючись із цим вироком, обвинувачений ОСОБА_6 та його адвокат ОСОБА_7 звернулися з апеляційною скаргою, у якій просять вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 10 березня 2025 року скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 виправдати.

В обґрунтування поданих апеляційних вимог апелянти посилаються на те, що оскаржений вирок є незаконним, необґрунтованим, ухваленим з неповним з`ясуванням всіх обставин, а вину ОСОБА_6 не доведено. Зокрема, вказують на наявність клопотань сторони захисту про визнання доказів недопустимими, а саме: визнання недопустимими висновку експерта №СЕ-19/114-21/2245-НЗПРАПА від 04 березня 2021 року, протоколів НСРД, однак суд не надав цим клопотанням належної правової оцінки.

Звертають увагу, що протокол НСРД від 15 березня 2021 року не відкривався; немає постанови слідчого про визнання пакетів з кристалічною речовиною речовими доказами; у справі немає заяви-згоди на оперативну закупку від залегендованих осіб.

Зазначають, що допит залегендованої особи ОСОБА_11 здійснено з використанням технічних засобів з іншого приміщення суду, а саме приміщення Залізничного районного суду м. Львова, що унеможливлює ідентифікацію особи, яка дає показання, зі створенням штучних перешкод. Аудіо та відео не відповідали вимогам КПК України, інші учасники процесу не змогли розібрати свідчення, тому такі показання не можуть бути визнані допустимим доказом. Стосовно ОСОБА_10 , то запис не був безперервним, не проводився відеоконтроль особи від машини, де залегендована особа ОСОБА_10 зустрівся з обвинуваченим ОСОБА_6 , до місця огляду події провулку позаду кафе «Повна пазуха».

Як зазначає сторона захисту, сам по собі згорток в поліетиленовому пакеті, який в подальшому було передано на експертизу, не може бути визнаний належним і допустимим доказом, оскільки отриманий з порушенням вимог КПК України. При цьому показання ОСОБА_10 суперечать протоколу НСРД, згідно з яким ОСОБА_10 ініціював закупівлю, проте під час допиту заперечив цей факт і сказав, що ОСОБА_6 сам наполягав на збуті. Питання, чи було залучено цю особу для проведення оперативної закупки з додержанням вимог ст. 275 КПК України не з`ясовано.

Вказують, що свідок (понятий) ОСОБА_12 на питання від суду про рік події сказав, що цього року, на питання від прокурора який рік не пам`ятає.

Апелянти також зазначають, що ОСОБА_6 частково визнає вину, не визнає кваліфікацію, щиро кається. Суд першої інстанції не взяв до уваги докази виховання двох неповнолітніх дітей, з огляду на те, що батько дітей записаний зі слів матерів.

Звертають увагу, що ОСОБА_6 несудимий з огляду на ст. 89 КК України, вину частково (у вживанні) визнав, не визнав кваліфікацію, щиро кається, обтяжуючі обставини злочину відсутні.

Крім цього, вказують, що під час перевірочної закупівлі 29 січня 2020 року наявні ознаки підбурювання до скоєння злочину, про що свідчать показання ОСОБА_10 .

При цьому суд першої інстанції не врахував позицію сторони захисту щодо необхідності застосування принципу «плодів отруєного дерева» до всіх наступних доказів, здобутих після оперативної закупівлі 29 січня 2020 року.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_9 подану апеляційну скаргу підтримали, однак просили пом`якшити призначене ОСОБА_6 покарання, з огляду на стан його здоров`я.

Прокурор ОСОБА_8 заперечив проти задоволення апеляційних вимог, покликавшись на їх безпідставність.

Заслухавши доповідача, позицію сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Законним є рішення, постановлене компетентним судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За приписами ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що судом першої інстанції під час розгляду цього кримінального провадження дотримано наведені вище вимоги кримінального процесуального закону, спрямовані на встановлення об`єктивної істини у справі, а його висновки про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 307 КК України, за які його засуджено, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наявними в матеріалах справи та викладеними у вироку доказами, які судом всебічно і повно досліджені та правильно і об`єктивно оцінені в їх сукупності та взаємозв`язку.

Зокрема, свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 307 КК України, місцевий суд обґрунтував, покликаючись, зокрема, на показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , експерта ОСОБА_13 , а також письмові докази: витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №0000749 від 11 жовтня 2019 року; постанову прокурора Львівської обласної прокуратури від 21 травня 2021 року про виділення із об`єднаного кримінального провадження №0000749 від 11 жовтня 2019 року матеріалів досудового розслідування щодо ОСОБА_6 (кримінальне провадження №0000510 від 21 травня 2021 року); рапорт оперуповноваженого УПН ГУНП у Львівській області від 18 листопада 2019 року; рапорт оперуповноваженого УПН ГУНП у Львівській області від 17 листопада 2019 року; постанову прокурора Львівської обласної прокуратури від 15 січня 2020 року про проведення контролю за вчиненням злочину; протокол огляду покупця ОСОБА_10 від 29 січня 2020 року; протокол про результати здійснення негласної слідчої (розшукової) дії від 06 лютого 2020 року, а саме візуального спостереження за ОСОБА_6 ; протокол про результати контролю за вчиненням злочину від 29 січня 2020 року; протокол від 02 квітня 2020 року про результати здійснення негласної слідчої дії зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж стосовно ОСОБА_6 ; протокол від 01 жовтня 2020 року про результати здійснення негласної слідчої дії зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж стосовно ОСОБА_6 , за ухвалою слідчого судді Львівського апеляційного суду від 09 червня 2020 року; висновком експерта за результатами проведення комісійної криміналістичної експертизи відеозвукозапису №2666-2669 від 16 червня 2021 року; копію інформації з управління фінансового забезпечення ГУ НП у Львівській області №1066/17/01-2021 від 25 травня 2021 року про залучення коштів для проведення оперативних закупок. Щодо події 04 лютого 2021 року судом досліджено такі докази: постанову прокурора Львівської обласної прокуратури від 03 лютого 2021 року про контроль за вчиненням злочину; протокол огляду покупця ОСОБА_11 від 04 лютого 2021 року; протокол від 15 березня 2021 року за результатами здійснення негласної слідчої розшукової дії аудіо та відеоконтролю особи ОСОБА_6 , за ухвалою слідчого судді Львівського апеляційного суду від 17 грудня 2020 року; протокол про результати контролю за вчиненням злочину від 05 лютого 2021 року; протокол огляду місця події від 04 лютого 2021 року; висновок експерта №СЕ-19/114-21/2246-Н3ПРАП від 04 березня 2021 року; протокол обшуку від 04 лютого 2021 року з відеозаписом до нього; протокол затримання ОСОБА_6 від 04 лютого 2021 року; висновок експерта №СЕ-19/114-21/2245-НЗПРАП від 04 березня 2021 року, зміст яких детально викладений у вироку суду першої інстанції.

Дослідивши відповідно до ст. 94 КПК України вищевказані докази і визнавши їх належними та допустимими, оцінивши їх у сукупності з іншими фактичними даними, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень та правильно кваліфікував його дії за ч. 1, ч. 2 ст. 307 КК України, як незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів; незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, повторно; незаконне придбання, зберігання з метою збуту наркотичних засобів, обіг яких обмежено, повторно.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, твердження сторони захисту, що мала місце провокація злочинів, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Так, судом встановлено, що згідно з рапортами оперуповноваженого УПН ГУ НП у Львівській області ОСОБА_14 від 18 листопада 2019 року та старшого оперуповноваженого УПН ГУ НП у Львівській області ОСОБА_15 , в ході проведення розшукових заходів у кримінальному провадженні №0000749 від 11 жовтня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, встановлено, що до скоєння цього злочину може бути причетний ОСОБА_6 , який організовує збут наркотичного засобу «метадон» на території м. Львова та Львівської області (а.с. 62, 64, т. 1). Надалі з кримінального провадження №0000749 виділено в окреме провадження №0000510 матеріали досудового розслідування щодо ОСОБА_6 .

З матеріалів кримінального провадження, а саме протоколів огляду покупця та грошових купюр від 29 січня 2020 року, 04 лютого 2021 року вбачається, що закупники під легендованими даними ОСОБА_10 (29 січня 2020 року) та ОСОБА_11 (04 лютого 2021 року) дали свою добровільну згоду на проведення оперативної закупівлі наркотичної речовини «метадон» у ОСОБА_6 . При цьому у ході апеляційного перегляду апеляційним судом не встановлено, що закупники ОСОБА_10 та ОСОБА_11 діяли не з власної волі, будь-які докази щодо примушування їх бути закупниками не встановлені.

Згідно зі ст. 271 КПК України одним із видів негласних слідчих (розшукових) дій є контроль за вчиненням злочину, який може проводитись у формі контрольованої та оперативної закупки.

Поряд із тим, для використання результатів указаних дій як доказів має бути дотримано визначеної процесуальним законом процедури.

За змістом статей 246, 271 КПК України негласні слідчі (розшукові) дії можуть проводитись, якщо наявні достатні підстави вважати, що готується вчинення або вчиняється тяжкий чи особливо тяжкий злочин, а також якщо відомості про злочини та особу, яка його вчинила, неможливо отримати в інший спосіб. При цьому, згідно з ч. 3 ст. 271 КПК України під час підготовки та проведення заходів із контролю за вчиненням злочину забороняється провокувати (підбурювати) особу на вчинення цього злочину з метою його подальшого викриття, допомагаючи особі вчинити злочин, якого вона би не вчинила, якби слідчий цьому не сприяв. Здобуті в такий спосіб речі та документи не можуть бути використані у кримінальному провадженні.

Зазначені положення процесуального закону узгоджуються з практикою Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях розробив ряд критеріїв для відмежування провокації від допустимої поведінки правоохоронних органів - змістовний та процесуальний критерії.

При цьому, під змістовним критерієм розуміється наявність/відсутність суттєвих змістовних ознак, притаманних провокації правоохоронних органів, а під процесуальним - наявність у суду можливості перевірити відомості про ймовірну провокацію під час судового засідання з дотриманням принципів змагальності та рівності сторін.

Так, для визначення провокації злочину ЄСПЛ встановив, зокрема, такі критерії: чи були дії правоохоронних органів активними, чи мало місце з їх боку спонукання особи до вчинення злочину, наприклад, прояв ініціативи у контактах з особою, повторні пропозиції незважаючи на початкову відмову особи, наполегливі нагадування, підвищення ціни вище середньої; чи було би скоєно злочин без втручання правоохоронних органів; вагомість причин проведення оперативної закупівлі, чи були у правоохоронних органів об`єктивні дані про те, що особу було втягнуто у злочинну діяльність і чи була суттєвою ймовірність вчинення нею злочину.

Таким чином, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ застосування особливих методів ведення слідства - зокрема, агентурних методів - саме по собі не може порушувати право особи на справедливий суд. Ризик провокації з боку працівників правоохоронних органів, викликаний указаними методами, означає, що їх використання повинно бути суворо регламентованим. Для застосування цих методів у правоохоронних органів мають бути докази на підтвердження аргументу про схильність особи до вчинення злочину.

Перевіривши доводи апелянтів щодо провокації злочинів, передбачених ст. 307 КПК України, з урахуванням зазначених критеріїв, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що встановлені судом обставини свідчать про те, що орган досудового розслідування діяв у пасивний спосіб і не підбурював обвинуваченого до вчинення злочину. Адже пропозиція ОСОБА_10 , ОСОБА_11 щодо бажання придбати наркотичні речовини носила загальний абстрактний вираз їх готовності заплатити певну суму грошей за надану наркотичну речовину, після чого ОСОБА_6 добровільно продовжував спілкуватися з ними, щоб отримати особисту користь від абстрактної готовності «покупців» купувати у нього «метадон». Таке бажання ОСОБА_10 , ОСОБА_11 не було обов`язковою умовою для злочинної діяльності обвинуваченого ОСОБА_6 , тобто дії, якої в іншому випадку він би не вчинив. При цьому продаж наркотичної речовини був здійснений ОСОБА_6 два рази, що також підтверджує його волевиявлення на вчинення зазначених дій.

Таким чином, негласні слідчі (розшукові) дії не призвели до підбурювання через призму прецедентної практики ЄСПЛ щодо п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому колегія суддів відхиляє як необґрунтовані доводи захисника про відсутність інформації щодо попередньої злочинної діяльності ОСОБА_6 оскільки, як слідує з матеріалів провадження, здійснюючи збут наркотичних засобів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , ОСОБА_6 систематично займався аналогічною злочинною діяльністю, на що вказував, у тому числі, зміст його розмов (99-116, 118-130, т. 1). Зокрема, у розмовах з невідомими особами, зафіксованих в результаті НСРД (аудіо-, відео контролю особи) у період 30 грудня 2019 року 01 лютого 2020 року, 16 липня 2020 року 07 серпня 2020 року, ОСОБА_6 веде мову про «цілий, половинку, четвертинку, чекушку» грама наркотичного засобу, про кошти, які має за це отримати («4 каті» (400 гривень), «8 кать (800 гривень), «лаве», «200 гривень»).

Наведене свідчить про стійку спрямованість ОСОБА_6 на збут наркотичних засобів і виключає будь-яку провокацію правоохоронними органами на вчинення злочинів.

Стосовно покликань сторони захисту на відсутність даних про залучення ОСОБА_10 для проведення оперативної закупки з додержанням вимог ст. 275 КК України, апеляційний суд зазначає таке.

За усталеною судовою практикою під конфіденційним співробітництвом слід розуміти негласні відносини, що встановлюються уповноваженими органами з повнолітньою дієздатною особою і на засадах добровільності та конспіративності використовуються для вирішення завдань кримінального провадження.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 275 КПК, під час проведення НСРД слідчий має право використовувати інформацію, отриману внаслідок конфіденційного співробітництва з іншими особами, або залучати цих осіб до проведення НСРД у випадках, передбачених цим Кодексом.

Залучення до конфіденційного співробітництва є не окремим різновидом НСРД, а складовим елементом їх проведення, що вбачається з положень ч. 2 ст. 246 КПК, де визначаються види НСРД, серед яких залучення до конфіденційного співробітництва відсутнє.

Участь конфідента в контексті реалізації положень статей 223, 246, 271 КПК охоплюється змістом і є невід`ємною складовою процесуальної дії органу досудового розслідування, спрямованої на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Дії конфідента як невід`ємна складова НСРД у формі оперативної закупки фактично утворюють собою спосіб здійснення правоохоронним органом окремої процесуальної дії, метод втілення прихованих засобів виявлення і викриття кримінального правопорушення спеціальними підрозділами, отже, і виконавчий зміст здійснення правоохоронної діяльності у формі проведення НСРД.

Враховуючи характер конфіденційного співробітництва, орган розслідування сам визначає форми і способи його організації з урахуванням потреб розслідування, необхідності запобігти розголошенню факту і деталей такого співробітництва тощо.

Як уже зазначалося, з протоколу огляду покупця та протоколу огляду грошових коштів від 29 січня 2020 року слідує, що закупник під легендованими даними ОСОБА_10 дав свою добровільну згоду для проведення конфіденційного співробітництва під час проведення оперативної закупки наркотичних речовин у ОСОБА_6 .

Про добровільність згоди на проведення указаної оперативної закупки ОСОБА_10 (анкетні дані змінено) зазначив і під час проведення його допиту (а.с. 133, т. 2). Крім цього, вказав, що неодноразово купував наркотичні засоби у ОСОБА_6 ще до залучення його до конфіденційного співробітництва з правоохоронними органами.

Оскільки залучення особи до конфіденційного співробітництва й участь у НСРД є підготовчими діями сторони обвинувачення, спрямованими на підготовку до контролю за вчиненням злочину, проведення спостереження, відео-, аудіоконтролю особи, кримінальний процесуальний закон не встановлює вимог про те, щоб день та час постановлення прокурором рішення про проведення такої НСРД, як контроль за вчиненням злочину чи ухвали слідчого судді про дозвіл на проведення НСРД - аудіо-, відеоконтроль особи, передували отриманню від особи згоди на її участь у НСРД.

Окремої постанови про залучення ОСОБА_10 (анкетні дані змінено) до конфіденційного співробітництва матеріали справи не містять. Водночас, колегія суддів враховує, що рішення про застосування заходів безпеки, які містять справжні анкетні дані особи, котра дала згоду на конфіденційне співробітництво і до якої застосовано заходи безпеки, відповідно до вимог ч. 1 ст. 252 КПК та п. «а» ст. 15 Закону України від 23 грудня 1993 року №3782-XII «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві» є державною таємницею і до матеріалів кримінального провадження не приєднуються, а зберігаються окремо в органі, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження. Згідно з ч. 3 ст. 317 КПК матеріали про застосування заходів безпеки стосовно осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві, для ознайомлення не надаються.

Залучення ОСОБА_10 (а також і ОСОБА_11 ) до участі в контролі за вчиненням злочину було зумовлено об`єктивними обставинами та відповідає положенням ч. 6 ст. 246 КПК, а відсутність у матеріалах провадження окремої постанови про його залучення до конфіденційного співробітництва не є порушенням вимог КПК, не свідчить про порушення прав учасників кримінального провадження, про наявність таких порушень КПК, які б могли призвести до ухвалення незаконного та/або необґрунтованого рішення.

Зазначене відповідає правовій позиції Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловленою у постанові від 25 вересня 2023 року у справі №208/2160/18.

Не ґрунтуються на вимогах закону апеляційні вимоги про недопустимість висновку експерта №СЕ-19/114-21/2245-НЗПРАП від 04 березня 2021 року, оскільки експерт не мала кваліфікації на проведення біологічної експертизи.

Так, згідно з п. 1.2 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року №53/5 (далі Інструкція), основними видами (підвидами) експертизи, зокрема, є експертиза наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів; біологічна експертиза.

Експертиза наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів є підвидом експертизи матеріалів, речовин та виробів; порядок її проведення визначений п. 22.1.5 Інструкції. Основними завданнями, спільними для всіх підвидів експертиз матеріалів і речовин, є: виявлення на предметах обстановки місця події (предметах-носіях) мікрочастинок або мікрослідів певних матеріалів і речовин (частинок фарби, слідів паливно-мастильних матеріалів, слідів металізації, мікроволокон, частинок наркотичних засобів тощо); визначення роду (виду) матеріалів і речовин за класифікаціями, що існують у науці, техніці та на виробництві (за хімічним складом, фізичними властивостями, призначенням тощо); установлення спільної родової (групової) належності матеріалів і речовин; установлення походження матеріалів і речовин з певного джерела.

У свою чергу, біологічна експертиза досліджує об`єкти рослинного та тваринного походження. Ними найчастіше бувають: листя, стебла, квіти, сіно, солома, кора, деревина, коріння, плоди, насіння, зерно, спори, пилок тощо; похідні шкірних покривів тваринного походження (волосся, пір`я, луска тощо); продукти переробки рослинних та тваринних організмів (корми для тварин та птахів, борошно, шматки хутра та шкіри тощо); продукти життєдіяльності рослинних і тваринних організмів (мед, камедь, екскременти тощо); біологічні сліди людини та тварин, біологічний матеріал живих осіб та трупів, які містять клітини з ядрами: кров, сперма, букальний епітелій, слина, піднігтьовий вміст, кістки і зуби, волосся з цибулиною, личинки комах, пупарії, цитологічні препарати.

Згідно з п. 23.2. Інструкції основними завданнями біологічної експертизи є: установлення належності об`єктів тваринного та рослинного походження (далі - біологічне походження) до конкретного біологічного таксона (родини, роду, виду тощо), а також виявлення мікрооб`єктів зазначеного походження в будь-якій масі або на предметах обстановки місця події (предметах-носіях); установлення спільної родової (групової) належності декількох порівнюваних об`єктів; установлення належності об`єктів біологічного походження до одного цілого; визначення біологічних характеристик стану об`єкта, у тому числі зернових та зернобобових культур (стадії розвитку організму, причин та часу змін його стану, механізму пошкодження тощо); встановлення належності біоматеріалу (крові, слини, сперми, волосся, органів, тканин та окремих частин тіла) конкретній особі або виключення такої належності; ідентифікація особи; встановлення статевої належності біологічних слідів і об`єктів; встановлення спорідненості (родинних зв`язків); визначення ДНК-геному тварин та їх породний генотиповий склад.

За наведеного, усупереч апеляційних доводів, у цьому випадку слідчий правильно призначив, а експерт провела дослідження наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, оскільки саме цей різновид експертизи проводиться у випадку необхідності дослідження, зокрема, наркотичних засобів, і це прямо визначено вимогами Інструкції.

Як встановив суд першої інстанції, експерт ОСОБА_13 є атестованим судовим експертом, має право проводити експертизу за спеціальністю: дослідження наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів.

За наведеного, відсутні підстави для визнання висновку експерта СЕ-19/114-21/2245-НЗПРАП від 04 березня 2021 року недопустимим доказом.

Колегія суддів зазначає, що допит легендованої особи ОСОБА_11 через засоби відеозв`язку з приховуванням його особи узгоджується з ч. 9 ст. 352 КПК України, відповідно до якої у виняткових випадках для забезпечення безпеки свідка, який підлягає допиту, суд за власною ініціативою або за клопотанням сторін кримінального провадження чи самого свідка постановляє умотивовану ухвалу про проведення допиту свідка з використанням технічних засобів з іншого приміщення, у тому числі за межами приміщення суду, або в інший спосіб, що унеможливлює його ідентифікацію та забезпечує сторонам кримінального провадження можливість ставити запитання і слухати відповіді на них.

Ураховуючи, що у цьому провадженні закупники були залучені під легендованими даними, ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 15 травня 2023 року задоволено клопотання прокурора щодо здійснення судового розгляду в порядку ст. 336 КПК України з використанням технічних засобів з іншого приміщення, для забезпечення безпеки, зокрема, свідка ОСОБА_11 у режимі відеоконференції, апеляційний суд не вбачає порушень чинного законодавства у цій частині.

Неспроможними є і доводи про те, що згорток в поліетиленовому пакеті, який надалі було скеровано на експертизу, є недопустимим доказом, оскільки, як вбачається з протоколу обшуку від 04 лютого 2021 року (а.с. 181-185, т. 1), під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено, зокрема, кристалоподібну речовину білого кольору, яку запаковано в пакет №INZ203639. Згідно з висновком експерта від 04 березня 2021 року, у наданій на дослідження кристалоподібній речовині білого кольору, яка міститься в паперовому згортку, що поміщений в номерний полімерний пакет Національної поліції (№INZ203639) виявлено метадон. Маса виявленого метадону становить 0,8270 грам (а.с 199, т. 1).

З огляду на те, що наркотичний засіб був вилучений за місцем проживання ОСОБА_6 у ході обшуку, дозвіл на проведення якого надав слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова в ухвалі від 27 січня 2021 року; вказаний обшук проводився, як зазначено в ухвалі, з метою відшукання знарядь вчинення злочину, а саме наркотичних засобів та психотропних речовин, прекурсорів, а також те, що вказані наркотичні засоби належать до речей, вилучений з цивільного обігу, тому ненакладення арешту на вказані речі не є порушенням вимог КПК України.

Покликання на те, що свідок ОСОБА_12 не зміг відповісти на питання про рік події, висновків суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 в інкримінованих йому злочинах не спростовує, оскільки кримінальне правопорушення мало місце у січні 2020 року, а допит свідка ОСОБА_12 проводився судом 13 лютого 2025 року (а.с. 184, т. 2), тобто через понад п`ять років. З огляду на особливості людської пам`яті, останній справді міг помилитись щодо дати, коли він був понятим під час слідчих дій.

Доводи про недопустимість протоколів НСРД від 02 квітня 2020 року та 06 лютого 2020 року були предметом розгляду суду першої інстанції, з висновками якого погоджується й апеляційний суд. Так, згідно з п. 3 ч. 2 ст. 40 КПК України слідчий уповноважений доручати проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій відповідним оперативним підрозділам. За наведеного відсутні підстави вважати, що ці протоколи складені неуповноваженими особами, адже в дорученні слідчий доручає проведення, зокрема, НСРД оперативному підрозділу, а не конкретному оперативному працівнику. Тому підстав сумніватися у достовірності цих протоколів та долучених до них носіїв інформації немає.

За таких обставин, доводи обвинуваченого стосовно того, що він жодних наркотичних засобів не збував, колегія суддів критично, як обрану ОСОБА_6 лінію захисту, оскільки його показання спростовуються зібраними в ході досудового розслідування та перевіреними в судовому засіданні доказами.

Стосовно доводів апеляційної скарги про надмірну суворість призначеного ОСОБА_6 покарання, колегія суддів зазначає таке.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети, а також принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчиненого діяння, його небезпечності та особі винного. Пропорційність покарання вищезазначеним складовим є проявом справедливості як однієї з основоположних засад кримінального провадження.

Положення ст. 65 КК України визначають загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між однією із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, кожна з яких є законною. Завданням такої форми є виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин провадження, ступеня тяжкості вчиненого суспільно-небезпечного діяння, особи винного та обставин, що впливають на покарання.

Із вироку слідує, що суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень; особу обвинуваченого, який згідно зі ст. 89 КК України несудимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, частково визнав вину у вчиненому; відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Врахувавши зазначені вище дані, за відсутності підстав для застосування статей 69, 75 КК України, місцевий суд призначив ОСОБА_6 покарання: за ч. 1 ст. 307 КК України у виді 4 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 307 КК України у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна; на підставі ст. 70 КК України, застосувавши принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначив ОСОБА_6 покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з указаними висновками суду першої інстанції та вважає, що, всупереч тверджень сторони захисту, призначене ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам закону та особі обвинуваченого.

При цьому надані стороною захисту медичні документи щодо стану здоров`я ОСОБА_6 , зокрема виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №6552 від 22 січня 2026 року, згідно з якою ОСОБА_6 поставлені діагнози: хронічна хвороба нирок, стадія 3; хронічний пієлонефрит, ст. ремісії, кіста правої нирки; анемія важкого ступеня, тробмоцитопенія легкого ступеня; хронічний гепатит токсико-алментарного генезу; токсична полінейропатія нижніх кінцівок, самі по собі не можуть бути підставою для призначення ОСОБА_6 більш м`якого покарання, тим більше, що суд першої інстанції призначив йому мінімальне покарання, визначене санкціями ч. 1, ч. 2 ст. 307 КК України, з застосуванням принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим, а застосування статей 69, 75 КК України вимагає дотримання певних, визначених законом, умов, зокрема наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання, та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

За таких обставин, призначене ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, домірним вчиненому. Підстав вважати його явно несправедливим через надмірну суворість, як про це просить сторона захисту, колегія суддів не вбачає.

Беручи до уваги викладене, переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність і умотивованість наведених висновків суду першої інстанції, в апеляційній скарзі обвинуваченого та захисника не наведено.

Тому з урахуванням викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що вирок місцевого суду є належно вмотивованими й обґрунтованим і за змістом відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, у ньому наведено мотиви, з яких виходив суд першої інстанції, та положення закону, яким він керувався, постановляючи рішення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би були підставами для скасування судового рішення, під час розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції не встановлено.

З огляду на викладене вище, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу сторони захисту необхідно залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 10 березня 2025 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_16