ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/449/26 Справа № 202/370/26 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

прокурора (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпра від 13 лютого 2026 року про відмову в застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який має вищу освіту, уродженця м. Запоріжжя, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , офіційно не працевлаштованого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпра від 13 лютого 2026 року відмовлено в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , альтернативний вид запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, заборонено залишати місце проживання: АДРЕСА_1 в період часу з 23 години до 06 години наступної доби.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до вимог ч.5 ст.194 КПК України зобов`язання:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

- не залишати місце проживання: АДРЕСА_1 в період часу з 23 години до 06 години наступної доби без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- не відлучатися за межі населеного пункту в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора, суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілими у кримінальному провадженні;

Визначено строк дії ухвали слідчого судді до 13 квітня 2026 року.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя вказав, щопідозра, про яку повідомлено ОСОБА_7 , є обґрунтованою та наявні ризики, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризик незаконного впливу на свідків слідчим суддею визнано недоведеним, оскільки конкретних фактів чи спроб вчинення тиску на вказаних осіб зі сторони підозрюваного стороною обвинувачення не наведено та доводи обвинувачення у цій частині є лише припущеннями. Також визнано недоведеним ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.

Крім того слідчий суддя врахував сукупність обставин, а саме вагомість наявних доказів обґрунтованості підозри, пред`явленої ОСОБА_7 , дані про його особу, зокрема те, що він є пенсіонером, раніше не судимий, та прийшов до висновку про те, що тримання під вартою не відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу та вважав доцільним застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, оскільки, на переконання слідчого судді, саме цей вид запобіжного заходу забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігатиме встановленому під час розгляду клопотання ризику.

В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржену ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання старшого слідчого СУ ГУНП у Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погоджене із прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0000158 із встановленням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В обгрунтування апеляційних вимог вказує, що більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту не може запобігти ризикам, про які сторона обвинувачення зазначала у своєму клопотанні про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Вказує на існування ризиків того, що підозрюваний ОСОБА_7 може здійснити дії, передбачені п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, а саме: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки останньому на підставі достатніх вагомих доказів повідомлено про підозру у скоєнні умисного, тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з конфіскацією майна, а тому суворість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 , у разі визнання останнього винуватим у кримінальному правопорушенні, є суттєвим елементом, який підтверджує існування ризику переховування останнього від суду.

Зазначає, що на теперішній час у органів досудового розслідування є достатньо підстав вважати, що кримінальні правопорушення у сфері службової діяльності та професійної діяльності, пов`язаної з наданням публічних послуг, останній вчиняв систематично, задля доказування чого органами досудового розслідування здійснюється збирання доказів, тобто на теперішній час злочинну діяльність підозрюваного ОСОБА_7 викрито не в повній мірі. З метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності підозрюваний ОСОБА_7 може знищити, сховати або спотворити офіційні документи, які містять відомості про його злочинну діяльність; незаконно впливати на свідка, експертів, інших службових осіб у цьому ж кримінальному провадженні, інших осіб, причетних до вчинення вказаного кримінального правопорушення, які на теперішній час органом досудового розслідування ще не встановлені.

Вказує, що тільки підозрюваний ОСОБА_7 у повній мірі володіє інформацією щодо: всієї схеми вчинення вказаного кримінального правопорушення; всих скоєних ним кримінальних правопорушень; причетності до вчинення будь-яких кримінальних правопорушень інших осіб, у т.ч. посадових осіб, службових осіб органів державної влади, а тому, будучи обізнаним у доказах, які на теперішній час наявні в матеріалах кримінального провадження, своїми порадами та вказівками може допомогти особам, яких органами досудового розслідування ще не встановлено та до кримінальної відповідальності не притягнуто, ухилитися від притягнення до кримінальної відповідальності, що, як наслідок, потягне за собою можливість отримання підозрюваним ОСОБА_7 більш м`якого покарання.

Така поведінка підозрюваного перешкоджає завданням кримінального провадження, а саме: забезпеченню швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, оскільки матеріали кримінального провадження містять відомості про те, що діяльність ОСОБА_7 носила систематичний, налагоджений характер, а також враховуючи що останній не має постійного джерела для доходу може спонукати його продовжувати вчиняти аналогічні злочини з метою отримання незаконних прибутків.

Вказує, що встановлені досудовим розслідуванням обставини є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти настанню вказаних ризиків.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які, кожен окремо, заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; перевіривши надані матеріали та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно із п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Згідно із ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Частиною 1 статті 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до ч. 2 ст. 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Клопотанням слідчого та доданими до нього доказами підтверджується, що відділом розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000158, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.02.2024 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 , будучи обізнаним із порядком видачі посвідчень водія, допуску громадян до керування транспортними засобами, правила приймання іспитів, присвоєння категорій у сервісних центрам МВС України, у невстановленому досудовим розслідуванням місці та часі, однак не пізніше серпня 2023 року організував злочинну схему, діяльність якої була спрямована на одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення службовими особами - працівниками Територіального сервісного центру МВС №1249 за безперешкодне проходження теоретичних та практичних іспитів на право керування транспортними засобами певної категорії, оформлення, видачу посвідчень водія.

Для цього ОСОБА_7 налагодив відповідне спілкування з невстановленим посадовими особами Територіального сервісного центру, з метою подальшого його афішування та використання у власних корисливих цілях.

Так, 01.07.2024 року близько о 11.08 год. ОСОБА_7 , реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на одержання неправомірної вигоди за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, діючи умисно, протиправно, із корисливих спонукань, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх протиправних дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, демонструючи в ході розмови обізнаність із відповідними порядками наданнями послуг сервісним центром, запевнив ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у наявності особистих зв`язків у ТСЦ МВС №1249 та наявності у нього можливості вплинути на його посадових осіб для позитивного складання ним теоретичного та практичного іспиту, отримання посвідчення водія на право керування транспортними засобами категорії «С», «С1», «СЕ», призначивши зустріч 06.07.2024.

06.07.2024 близько о 10.58 год. ОСОБА_10 , діючи за вказівкою ОСОБА_7 , прибув за раніше вказаною останнім адресою, а саме до буд. АДРЕСА_2 , де ОСОБА_7 запросив ОСОБА_10 пройти до кв. АДРЕСА_3 , облаштовану під офіс з комп`ютерною технікою, де ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, повідомив, що з метою позитивного складання ним теоретичного та практичного іспиту у ТСЦ МВС №1249, ОСОБА_10 повинен передати ОСОБА_7 грошові кошти у сумі 16 000 грн., а особисті документи, зокрема: паспорт громадянина України, довідку платника податку, дві фотокартки, медичну довідку про стан здоров`я взяти з собою на іспит, в інакшому випадку самостійно скласти залік в останнього не вийде.

В свою чергу, ОСОБА_10 , будучи переконаним, у правдивості й переконливості слів ОСОБА_7 щодо неможливості самостійного складення практичного іспиту у ТСЦ МВС №1249, погодився на його умови.

В подальшому, 08.07.2024 близько о 14.36 год., ОСОБА_10 , діючи за вказівкою ОСОБА_7 , прибув за адресою: АДРЕСА_4 , де ОСОБА_7 продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на одержання неправомірної вигоди за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, почав наполягати та вимагати з ОСОБА_10 передання ОСОБА_7 грошових коштів за позитивне складання практичного іспиту на транспортному засобі марки «ЗІЛ» у ТСЦ МВС №1249.

В свою чергу, ОСОБА_10 , діючи за вказівкою ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні кв. АДРЕСА_5 , сприймаючи вимагання грошових коштів реальними, та розуміючи що у разі не передання останньому грошових коштів, самостійно скласти практичний іспит в нього не вийде, ОСОБА_10 був вимушений передати ОСОБА_7 грошові кошти у сумі 16 000 грн., попередньо перерахувати та поклавши їх у поліетиленовий файл, який йому надав ОСОБА_7 .

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_10 про необхідність прибути 11.07.2024 о 08.00 год. до будівлі ТСЦ МВС № 1249, розташованого за адресою: м. Дніпро, проспект Слобожанський, буд. 31Д, з метою отримати талон для надання адміністративних послуг, а саме для складання практичного іспиту.

В свою чергу, 11.07.2024 близько о 08.00 год. ОСОБА_10 , діючи за вказівками ОСОБА_7 , прибув до ТСЦ МВС № 1249, та отримавши талон №180, переслав вказане фото ОСОБА_7 на абонентський номер

НОМЕР_1 , яким останній користується.

У цей же день, тобто 11.07.2024 близько о 11.10 год., ОСОБА_10 , діючи за вказівками ОСОБА_7 , підійшов до дверей із написами «Екзаменаційне відділення» «13,11» територіального сервісного центру МВС № 1249, де розпочав процедуру складання практичного іспиту за маршрутом «1», який за сприяння службової особи успішно склав.

Після цього, у ході телефонної розмови 11.07.2024 близько о 13.59 год., ОСОБА_7 підтвердив, що успішне складання стало можливе за його впливу на службових осіб ТСЦ МВС № 1249, та повідомив що нове посвідчення водія з відповідними категоріями з`явитися вже цього дня у додатку «Дія».

Таким чином, ОСОБА_7 своїми умисними діями вплинув на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави співробітника ТСЦ МВС №1249, таким чином ОСОБА_10 отримав посвідчення водія НОМЕР_2 від 12.07.2024 з категоріями «В», «С1», «С».

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на одержання неправомірної вигоди, поєднане з вимаганням такої вигоди, за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, 11.07.2024 близько о 13.59 год. ОСОБА_7 діючи умисно, протиправно, із корисливих спонукань, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх протиправних дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, надав консультацію та вказівки ОСОБА_10 щодо процедури отримання посвідчення водія категорії «СЕ».

Так, ОСОБА_7 надав вказівку ОСОБА_10 надіслати на абонентський номер НОМЕР_1 в додатку «Viber», яким користується, фотокартки паспорту громадянина України, довідку про зареєстроване місце проживання, посвідчення водія, довідку платника податку, медичну довідку про стан здоров`я, а також перерахувати грошові кошти у сумі 4100 грн. на банківську картку № НОМЕР_3 , зареєстровану на ОСОБА_11 , як оплату за теоретичне навчання, з метою отримання можливості скласти заліки у ТСЦ МВС №1249, без фактичного проходження навчання.

18.07.2024 близько о 12.37 год., ОСОБА_10 , перебуваючи у приміщенні ТРЦ «Україна», розташованого за адресою: м. Запоріжжя, проспект Соборний, буд. 147, діючи за вказівкою ОСОБА_12 , через термінали самообслуговування «City 24» та «Приватбанк» здійснив поповнення банківської картки № НОМЕР_3 у сумі 4100 грн.

В подальшому, 19.12.2024 близько о 12.49 год., ОСОБА_10 , діючи за вказівкою ОСОБА_7 , прибув за адресою: м. Дніпро, проспект Богдана Хмельницького, буд. 20А, де ОСОБА_7 продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на одержання неправомірної вигоди, поєднаної з її вимаганням, за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, наголосив ОСОБА_10 про необхідність передати ОСОБА_7 грошові кошти у сумі 8000 грн. за позитивне складання практичного іспиту у ТСЦ МВС №1249, з метою отримати посвідчення водія з категорією «СЕ».

23.12.2024 близько о 14.47 год., ОСОБА_10 , сприймаючи вимагання грошових коштів реальними, та розуміючи що у разі не передання ОСОБА_7 грошових коштів, самостійно скласти практичний іспит в нього не вийде, ОСОБА_10 діючи за вказівкою ОСОБА_7 , прибув за адресою: АДРЕСА_4 , де ОСОБА_7 висунув вимогу ОСОБА_10 передати йому грошові кошти у сумі 8000 грн. та покласти їх на стільницю вбудованої кухні, що останній і зробив.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_10 про необхідність прибути 25.03.2025 близько о 14.00 год. до будівлі ТСЦ МВС № 1249, розташованого за адресою:

м. Дніпро, проспект Слобожанський, буд. 31Д, з метою отримання талону для надання адміністративних послуг, а саме для складання практичного іспиту.

В свою чергу, 25.03.2025 близько о 14.00 год. ОСОБА_10 , діючи за вказівками ОСОБА_7 , прибув до ТСЦ МВС № 1249, та отримавши талон №144, переслав вказане фото ОСОБА_7 на абонентський номер

НОМЕР_1 , яким останній користується.

У цей же день, тобто 25.03.2025 близько о 15.17 год., ОСОБА_10 , діючи за вказівками ОСОБА_7 , підійшов до столику № 12 територіального сервісного центру МВС № 1249, де направлений до «Екзаменаційне відділення» «11,13,12» територіального сервісного центру МВС № 1249, де розпочав процедуру складання практичного іспиту за маршрутом №1 на транспортному засобі марки ЗІЛ з д.н.з НОМЕР_4 , з причепом з д.н.з. НОМЕР_5 , який за сприяння службової особи успішно склав.

Після цього, у ході розмови 25.03.2025 близько о 16.40 год., ОСОБА_7 підтвердив, що успішне складання стало можливе за його впливу на службових осіб ТСЦ МВС № 1249, та повідомив що нове посвідчення водія з відповідними категоріями з`явитися вже цього дня у додатку «Дія».

Таким чином, ОСОБА_7 своїми умисними діями вплинув на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави співробітника ТСЦ МВС №1249, таким чином ОСОБА_10 отримав посвідчення водія НОМЕР_6 від 26.03.2025 з категоріями «В», «С1», «С», «СЕ».

11.02.2026 у порядку ст. ст. 276-278 КПК України ОСОБА_7 оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

З апеляційної скарги вбачається, що обґрунтованість підозри як підстава для застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 не оскаржується, а тому колегія суддів не вдається до детального обговорення висновків суду у цій частині та обмежується констатацією того, що наданими матеріалами обгрунтованість підозри щодо ОСОБА_7 підтверджується достатньою мірою для вирішення питання про застосування щодо нього запобіжного заходу.

Слідчим суддею враховано вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді щодо наявності підстав грунтовно припускати, що підозрюваний ОСОБА_7 , усвідомлюючи суворість можливого покарання за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, дійсно може переховуватись від органу досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, втім ці ризики обумовлені головною мірою міркуваннями суворості покарання, що може йому загрожувати у випадку визнання винуватим, а відтак вони не є особливо вагомими.

Також колегія суддів вважає обґрунтованими висновки слідчого судді щодо недоведеності ризику незаконного впливу на свідків, оскільки конкретних фактів чи спроб вчинення тиску на вказаних осіб зі сторони підозрюваного стороною обвинувачення не наведено та підтверджуючих на те доказів не надано, а лише висловлені неконкретизовані припущення. Колегія суддів погоджується також із висновком слідчого судді щодо недоведеності стороною обвинувачення ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

Відповідно до положень ст. 178 КПК України, слідчим суддею було враховано дані про особу підозрюваного, а саме те, що ОСОБА_7 є пенсіонером, раніше не судимий, і те, що він підозрюється у вчиненні тяжкого злочину.

З урахуванням обставин справи, наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів погоджується з висновком слідчого суду щодо доцільності застосування до підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, оскільки саме цей вид запобіжного заходу забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігатиме встановленим під час розгляду клопотання ризикам.

Твердження прокурора про виключну вагомість встановлених щодо ОСОБА_7 ризиків і можливість їх усунення виключно шляхом тримання його під вартою колегія суддів вважає непереконливими. Так, слідчим суддею в достатній мірі було враховано як тяжкість інкримінованого злочину, так і суворість покарання, яке загрожує підозрюваному, та відомості по його особу, а висновок про те, що вказані обставини не можуть бути підставою для істотного обмеження прав та свобод ОСОБА_7 , є ґрунтовним та узгоджується із практикою ЄСПЛ, відповідно до якої міркування суворості ймовірного покарання самі по собі не є достатньою підставою для тримання підозрюваного під вартою.

Аналізуючи доводи прокурора щодо виключної вагомості встановлених щодо підозрюваного ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та можливості їх усунення виключно шляхом тримання підозрюваного під вартою, колегія суддів не може із ними погодитись, оскільки ОСОБА_7 раніше не судимий, є пенсіонером, а також щодо нього встановлено наявність лише двох ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України, обумовлених головною мірою міркуваннями суворості покарання, що може йому загрожувати у випадку визнання винуватим.

Крім того, підозрюваний належною процесуальною поведінкою довів дієвість обраного відносно нього запобіжного заходу, оскільки станом на час апеляційного розгляду останній перебуває під домашнім арештом понад 10 днів, і стороною обвинувачення не надані відомості про вчинення ним у цей період будь-яких дій на шкоду досудовому розслідуванню з числа передбачених п. 3, 5 ст. 177 КПК України, або про те, що з будь-яких інших міркувань фактично застосований до нього запобіжний захід виявився недостатньо дієвим.

У зв`язку із вищенаведеним, підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора не вбачається.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпра від 13 лютого 2026 року про відмову в застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України,- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4