ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 612/223/25 Головуючий І інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/716/26 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: п. 4 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 309 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника та прокурора на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11 грудня 2025 року стосовно ОСОБА_9 ,-

встановила:

Вказаним вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Знаменівка Олександрівського району Донецької області, громадянин України, з середньою спеціальною освітою, не одружений, не працюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.4 ч.2 ст.115 КК України, та ч.1 ст.309 КК України, і призначити йому покарання:

- за п.4 ч.2 ст.115 КК України у виді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі;

- за ч.1 ст.309 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_9 покарання у виді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_9 до вступу вироку в законну силу -залишити тримання під вартою.

Строк відбуття покарання у вигляді позбавлення волі ОСОБА_9 рахувати з моменту його фактичного затримання згідно протоколу № 28 затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 23.12.2024, а саме -з 23.12.2024.

Крім того, цим же рішенням суду вирішена доля речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Згідно вироку, 23.12.2024 близько о 08 години ОСОБА_9 знаходився в приміщенні будинку домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , спільно зі своєю співмешканкою ОСОБА_10 , з якою пов`язаний спільним побутом та мав взаємні права та обов`язки, де вживали спиртні напої. Через деякий час між ними виник конфлікт, внаслідок якого у ОСОБА_9 раптово виник умисел, направлений на умисне противоправне заподіяння смерті ОСОБА_10 з особливою жорстокістю, шляхом спалення. Реалізуючи даний злочинний умисел, ОСОБА_9 схопив полімерну пляшку, в середині якої знаходився бензин, яка на той час стояла на підлозі в кімнаті кухні поруч з ОСОБА_10 , та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, ОСОБА_9 , розуміючи, що завдасть потерпілій особливих фізичних страждань, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вилив із вищевказаної пляшки бензин на ОСОБА_10 та за допомогою запальнички, яка знаходилася у нього, підпалив вогонь та підніс її до потерпілої ОСОБА_10 , внаслідок чого тіло та одяг останньої загорілися, що спричинило їй особливі фізичні страждання. В результаті ОСОБА_10 було заподіяне тілесне ушкодження у вигляді тотального опіку полум`ям (ІІІ-ІV ступеню 90 % поверхні тіла), що у своїй течії ускладнився опіковим шоком, та призвело 24.12.2024 о 03.45 годин до смерті ОСОБА_10 .

Крім того, в серпні 2024 року, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_9 знаходився неподалік кладовища, що розташоване в с. Башилівка Близнюківської ТГ Лозівського району Харківської області, де побачив рослини роду коноплі та у нього виник умисел на незаконне придбання, виготовлення та зберігання наркотичного засобу канабісу для власного вживання. Реалізуючи свій кримінальний протиправний умисел, ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, всупереч вимогам статей 7, 8, 12, 13, 27, 36 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та ст. 1 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними», зірвав рослини коноплі, тим самим незаконно придбав наркотичний засіб канабіс. Продовжуючи реалізацію свого кримінального протиправного умислу ОСОБА_9 переніс рослини роду коноплі до будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , де висушив вищевказані рослини та перетер, тим самим незаконно виготовив наркотичний засіб канабіс, після чого зберігав за вищевказаною адресою вказаний наркотичний засіб без мети збуту до 23.12.2024. 23.12.2024 під час огляду в дерев`яній споруді, що розташована на території двору за адресою: АДРЕСА_2 , було виявлено та вилучено речовину рослинного походження, що є канабісом, який віднесений до наркотичних засобів та рослин обіг яких обмежено, та загальною масою в перерахунку на суху речовину становить 9,4839 г, що згідно Таблиці 1 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу», затвердженого наказом Міністерством охорони здоров`я України від 01.08.2000 № 188, є невеликим розміром.

Не погодившись з вироком суду, захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_11 та прокурор подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить змінити вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11 грудня 2025 року в частині, яким було засуджено ОСОБА_9 за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України до дванадцяти років позбавлення волі.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_9 з п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 119 КК України та призначити йому за ч. 1 ст. 119 КК України покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що обвинувачений вважав, що стався нещасний випадок, та від його необережних дій померла ОСОБА_12 , умислу на вбивство потерпілої ОСОБА_10 у обвинуваченого не було.

Також сторона захисту звертала увагу на те, що після загоряння ОСОБА_10 . ОСОБА_9 одразу став рятувати її життя, виніс ОСОБА_10 на двір та загасив вогонь, після чого одразу почав звертатися до сусідів для того, щоб викликали швидку допомогу та пожежну службу. Таким чином, ОСОБА_9 не мав умислу на вбивство ОСОБА_10 , оскільки його дії щодо порятунку життя ОСОБА_10 свідчать про протилежні наміри.

Таким чином, суд мав змінити правову кваліфікацію кримінального правопорушення, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 119 КК України.

Фактичні обставини кримінального провадження, як вони встановлені судом, свідчать про те, що вбивство ОСОБА_10 шляхом її підпалу, які спричинили смерть ОСОБА_10 були не безпосереднім наслідком умислу ОСОБА_9 підпалу ОСОБА_10 , а результатом необережного поводження з вогнем, чого обвинувачений хоч і не передбачав, але повинен був і міг передбачити. Отже, в його діянні убачається необережна форма вини у виді злочинної недбалості.

Прокурор у провадженні в апеляційній скарзі, не оспорюючи встановлених судом обставин, кваліфікації вчиненого кримінального правопорушення та також призначеного покарання за ч. 1 ст. 309 КК України, просить вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11.12.2025 стосовно ОСОБА_9 в частині призначеного покарання скасувати; ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України у виді 15 років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 309 КК України у виді 1 року обмеження волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_9 покарання у виді 15 років позбавлення волі.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про призначення обвинуваченому покарання хоча і в межах, встановлених санкцією ч. 2 ст. 115 КК України, пославшись на обставини, які він враховує при призначенні покарання, належним чином не мотивував і не навів переконливих доводів про доцільність призначення саме такого розміру покарання (12 років), обмежившись лише формальним посиланням на вищезазначені обставини.

Крім того, належно не враховано судом першої інстанції і думка потерпілої, яка під час судового розгляду наполягала на суворому покаранні обвинуваченому.

Також, суд першої інстанції залишив поза належною увагою фактичні обставини вчинення вбивства, за якими обвинувачений завдав потерпілій особливі страждання, що призвели до тривалої і болісної смерті.

В свою чергу, характер і локалізація тілесних ушкоджень вказують на особливу агресивність і зухвалість дій ОСОБА_9 .

Крім того, слід врахувати обставини, що передували злочину (малозначний привід), що також свідчить про його високу суспільну небезпеку.

Заслухавши суддю-доповідача, думку сторін кримінального провадження з приводу поданих апеляційних скарг, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг захисника та прокурора, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги та вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікація дій останнього за ч. 1 ст. 309 КК України в апеляційних скаргах не оспорюються, а тому, судом апеляційної інстанції, відповідно до ч.1 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України, в цій частині не перевіряються.

Переглядаючи вирок в межах доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_8 щодо неправильної кваліфікації, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та призначене покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також доводів апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного ОСОБА_9 покарання ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів апеляційного суду вважає їх безпідставними, оскільки сторона захисту та прокурор, під час апеляційного розгляду не довели наявність правових і фактичних підстав для цього.

Так, за нормами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 94 КПК України суд під час ухвалення відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінювати кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку.

Обвинувальний вирок ухвалюється судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений винним у його вчиненні.

Враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, ухвалюючи обвинувальний вирок суд першої інстанції, з дотриманням норм ст. 17, 22, 23 КПК України, повинен дослідити всі докази сторони обвинувачення, надати їм належну, логічну оцінку щодо об`єктивного спростування таких відомостей, виходячи з вимог ст. ст. 91, 94 КПК України, та за наявністю підстав - визнати такі докази неналежними, недопустимими чи недостовірними, що в свою чергу унеможливить вибірковість їх оцінки.

За змістом п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку зазначаються, у тому числі, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Кваліфікація злочину - це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу кримінального правопорушення, передбаченого кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своїм правовим змістом кваліфікація діяння завжди обумовлена необхідністю доказування за допомогою кримінальних процесуальних і криміналістичних засобів двох обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини Кримінального кодексу.

Правильна кваліфікація забезпечує реалізацію конституційного принципу законності у кримінальному судочинстві (ст. 129 Конституції України), гарантує охорону й здійснення прав і свобод людини і громадянина, виступає необхідною умовою призначення справедливого покарання.

При цьому, суд повинен керуватися принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України».

Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак, не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішенні має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину і виключають можливу відсутність умислу або інший його характер.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Підставою кримінальної відповідальності є склад кримінального правопорушення, тобто сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати суспільно-небезпечне діяння як конкретний злочин.

Стаття 115 КК України, яка інкримінована ОСОБА_9 передбачає відповідальність за умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене з особливою жорстокістю.

З суб`єктивної сторони даний злочин характеризується умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини й бажає або свідомо припускає її настання.

Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їхні стосунки.

Спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками.

Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі.

Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляє свою конкретизацію в способі вчинених діянь.

На відміну від умисного вбивства, вбивство з необережності має місце лише при необережній формі вини, для якої характерне поєднання усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру свого діяння (дії чи бездіяльності) та недбалого або самовпевненого ставлення до настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння.

Згідно п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи»: у випадках, коли особа, яка позбавила потерпілого життя чи заподіяла йому тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення (злочинна самовпевненість), або ж не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії слід розглядати як убивство через необережність чи заподіяння необережного тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження і кваліфікувати відповідно за ст. 119 КК або ст.128 КК.

В даному випадку, досліджуючи мотив злочинних дій та даючи юридичну оцінку діям обвинуваченого ОСОБА_9 за п. 4 ч.2 ст. 115 КК України, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність у діях ОСОБА_9 умислу на вбивство, виходячи із сукупність всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, зокрема, способу нанесення ушкоджень, знаряддя кримінального правопорушення, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, поведінку винного і потерпілої, що передували події, їх стосунки.

Крім того суд врахував, що сам обвинувачений ОСОБА_9 на досудовому розслідуванні під час проведення слідчого експерименту розповів про наявність конфлікту між ним та потерпілою ОСОБА_10 , під час якого він виплеснув бензин, розведений мастилом, на ОСОБА_10 , після чого підніс до неї запальничку, чиркнув її, створивши іскру, від якої спалахнув одяг та тіло ОСОБА_10 , але як на досудовому розслідуванні так і в судовому засіданні він зазначив, що не мав наміру позбавлення життя потерпілої. Такі показання обвинуваченого суд оцінює критично. Про спрямованість умислу на вчинення умисного вбивства свідчать дії обвинуваченого, який виплеснув бензин на тулуб і ноги ОСОБА_10 та запальничкою створив іскру в безпосередньої близькості до голови і тулубу останньої, внаслідок чого ОСОБА_10 спричинено тілесні ушкодження у вигляді тотального опіку полум`ям III-V ступеню, що займає 90% поверхні тіла, що за ступенем тяжкості відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, що у своїй течії ускладнився опіковим шоком, та які стали безпосередньою причиною смерті останньої. Значення має також і обстановка в місці вчинення злочину, а саме обмежений простір приміщення, дрова, кукурудзиння для розпалення печі, дерев`яні підлога та меблі.

Така поведінка обвинуваченого об`єктивно вказує на те, що ОСОБА_9 підпалив запальничку в безпосередній близькості від одягу та тіла потерпілої після того, як облив її легкозаймистою рідиною, завдаючи їй особливих страждань, внаслідок великої кількості опіків життєво важливих частин тіла людини, достеменно усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки та бажав цього, або свідомо допускав.

На обґрунтування таких висновків суд послався на ряд досліджених в судовому засіданні доказів, у тому числі дані: протоколу огляду місця події від 23.12.2024, протоколу проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_9 від 24.12.2024, висновки судово-медичних експертиз, акту про пожежу від 23.12.2024, висновку Лозівського РУ ГУ ДСНС України у Харківській області від 26.12.2024 про причини виникнення пожежі; постанови слідчого від 23.12.2024 про визнання речовими доказами; висновку судово-психіатричного експерта № 58 від 27.01.2025; а також показаннями потерпілої ОСОБА_7 , показаннями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , а їх сукупність такою, що доводить винуватість ОСОБА_9 в умисному вбивстві потерпілого ОСОБА_10 .

Зокрема суд зазначив про те, що вина ОСОБА_9 у вчиненні даного кримінального правопорушення повністю підтверджується дослідженими в ході судового слідства доказами, а саме:

Показаннями потерпілої ОСОБА_7 , яка в судовому засіданні пояснила, що 23 грудня 2024 року близько 09.30 год. до її двору забіг ОСОБА_9 , який кричав, розмахував руками та повторював, що «все згоріло», що «будинок згорів і ОСОБА_17 згоріла». Він був у шоковому стані. Спочатку вона йому не повірила, оскільки власними очима не бачила жодної пожежі зранку. Її подвір`я виходить на город, з якого добре видно будинок, в якому мешкали ОСОБА_10 та ОСОБА_9 та близько 08.00 год. вона не помітила в тому будинку ані вогню, ані диму, та не чула жодних криків чи шуму. Пояснила, що після того як ОСОБА_9 забіг у її двір і кричав, вона вибігла на вулицю та поглянула в бік їхнього будинку. Тоді вона побачила дим та полум`я, що виходили з хати, і зрозуміла, що він говорив правду. Після цього вона швидко повернулася додому, одягла куртку та прибігла до місця події, де побачила, що її мати- ОСОБА_10 мовчки лежить біля порогу, накрита покривалом. У цей час люди вже намагалися гасити полум`я, а ОСОБА_9 бігав по двору та вигукував: «Не лізь до плити, я сам розберуся! Що ти наробила?!». Коли ОСОБА_9 підійшов до ОСОБА_10 , остання почала стогнати та видавати болісні звуки, але слів не промовляла. Тоді він повторив: «Що ти наробила?». Потерпілій обвинувачений пояснив, що її мати розпалювала плиту, через що і виникла пожежа, однак це здалася їй нелогічним, оскільки того дня на вулиці була тепла погода, і вранці в їхньому домі зазвичай не топили плиту. Зауважила, що тоді ОСОБА_9 не казав нічого про те, що ОСОБА_10 просила підкурити, а лише повідомив, що вона розпалювала плиту і внаслідок цього загорівся будинок. Крім того, потерпіла ОСОБА_7 зазначила, що з обвинуваченим ніяких стосунків вона не мала, з матір`ю у неї стосунки були прохолодними через її зловживання алкоголем. Коли мати вживала алкоголь, вона ставала запальною і могла наговорити зайвого. З ОСОБА_9 її мати проживала разом понад 3 роки, та вона неодноразово бачила їхні сварки, також були випадки, коли її мати приходила побита, зокрема, із синцями. Кілька разів вона звертала на це увагу, однак мати відповідала, що ці ушкодження не були завдані обвинуваченим. Пояснила, що вона не викликала ані швидку допомогу, ані пожежних. Коли вона прибула до двору ОСОБА_10 , там вже був ОСОБА_18 , який допомагав гасити пожежу. Загалом на подвір`ї було більше п`яти осіб. ОСОБА_19 , який також долучився до гасіння та знаходився біля її матері, порадив їй не підходити до матері. Потерпіла ОСОБА_7 просила призначити обвинуваченому покарання на розсуд суду.

Показаннями свідка ОСОБА_13 , який в судовому засіданні пояснив, що він займається розслідуванням причин пожеж та встановленням винних осіб (у разі їх наявності). Повідомлення про пожежу надійшло 23.12.2024 року о 09 год. 58 хв. Перший пожежно-рятувальний підрозділ прибув о 10 год. 56 хв., другий приблизно через 10 хвилин. 23.12.2024 року він прибув на місце події на другому пожежному автомобілі. Перший підрозділ уже проводив гасіння. На момент його прибуття потерпіла вже перебувала в кареті швидкої допомоги. До гасіння пожежі було залучено 5 осіб (особового складу). Горіла кухня: праворуч при вході розташовувався умивальник, стіл та табуретка; ліворуч ванна кімната та електроплита. Найбільших пошкоджень зазнали домашні речі та меблі. За характером поширення полум`я встановлено, що пожежа розповсюджувалася з центральної частини кімнати у бік правої стіни. Дрова, які знаходилися в приміщенні, пошкоджень не отримали. Найбільш постраждали умивальник, побутові речі та кухонний стіл. Будинок був одноповерховим, горіли не лише кухня, а й інші приміщення, домашні речі та меблі. Причини займання через коротке замикання не встановлено таке не підтвердилося. Піч ОСОБА_10 в той день не топила. Пожежу ліквідовано о 12 год. 32 хв. Пояснив, що було опитано сусідів (свідків) та обвинуваченого ОСОБА_9 . Під час опитування обвинувачений пояснив, що проживав разом із співмешканкою. Близько 4-ї години ранку він прокинувся, і вони разом почали вживати вино. Приблизно о 8-й годині між ним та потерпілою виникла сварка. За словами обвинуваченого, він узяв пляшку з бензином і вилив на співмешканку, після чого, зі слів ОСОБА_9 , жінка попросила підкурити. Він запалив запальничку, і вона спалахнула. Злякавшись, він вибіг у двір, але згодом повернувся та виніс потерпілу на подвір`я. Також ОСОБА_13 пояснив, що він має великий професійний досвід (11 років), але на практиці йому не доводилося бачити, щоб людина, охоплена вогнем, не намагалася самостійно загасити полум`я, хоча припустив, що потерпіла могла перебувати у стані сильного алкогольного сп`яніння. Він також наголосив, що, на його думку, обвинувачений не зробив необхідних дій для порятунку потерпілої, адже її можна було відразу накрити ковдрою чи облити водою. Крім того, пояснив, що того дня був невеликий дощ, та через сильний запах гару зрозуміти, чи був запах бензину від обвинуваченого, було неможливо.

Показаннями свідка ОСОБА_14 , який в судовому засіданні пояснив, що вранці він вийшов на вулицю, і в цей момент до нього прибіг емоційно збуджений ОСОБА_9 , який тремтів і запитував, що йому робити. Він сказав, що горить хата і що ОСОБА_17 згоріла. Коли вони разом прибули на місце події, ОСОБА_14 побачив ОСОБА_10 , підняв покривало й переконався, що вона дихає. Після цього він пішов до сусідки ОСОБА_16 та попросив викликати швидку допомогу і пожежну службу. Повернувшись назад, ОСОБА_14 побачив, що вже приїхали хлопці односельчани, які повибивали вікна й почали гасити пожежу. Також пояснив, що раніше він не чув серйозних сварок між обвинуваченим та ОСОБА_10 . За його словами, ОСОБА_9 був у настільки сильному шоці, що не зміг би сам викликати швидку. Стосовно пожежі ОСОБА_14 повідомив, що обвинувачений розповідав, що він просив ОСОБА_17 нічого не розпалювати й казав, що коли повернеться з дровами, то сам затопить піч. ОСОБА_14 також зазначив, що стосунки між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 були добрими. Погода того ранку була мрячною.

Показаннями свідка ОСОБА_15 , яка в судовому засіданні пояснила, що вона працює фельдшером екстреної швидкої медичної допомоги. 23.12.2024 року о 10 год. 01 хв. надійшов виклик. Бригада прибула на місце о 10 год. 12 хв. На подвір`ї, серед великої кількості людей, лежала ОСОБА_10 , накрита покривалом. Вона була сильно обпечена. Після огляду потерпілу поклали на жорсткі ноші та перенесли до карети швидкої допомоги. Спочатку вона мовчала, але згодом почала кричати від сильного болю. Потерпілій надали першу допомогу та повезли до м. Харків. Під час транспортування, коли їй проводили крапельницю, ОСОБА_10 сказала, що ОСОБА_9 облив її бензином і підпалив, а все, що він розповідає, неправда. ОСОБА_15 також уточнила, що обвинувачений і потерпіла проживали у літній кухні, яка і була охоплена вогнем. За час своєї роботи вона вперше бачила такі тяжкі опіки та такий характер травм.

Показаннями свідка ОСОБА_16 , яка в судовому засіданні пояснила, що вранці, близько 09.55 години у двері до її помешкання постукали ОСОБА_14 та ОСОБА_9 . ОСОБА_14 попросив її викликати швидку допомогу, пожежну службу та поліцію. ОСОБА_9 стояв у коридорі та кричав на всю вулицю: «Я ж їй казав не лізь до пічки!». На її запитання, про кого йдеться, ОСОБА_14 відповів, що ОСОБА_17 згоріла і будинок також горить. Після чого вона викликала пожежну службу, швидку допомогу та поліцію. Також свідок зазначила, що приблизно за 20 хвилин до того, як до неї прийшли ОСОБА_14 та ОСОБА_9 вона виходила на вулицю й не бачила жодних ознак пожежі. Коли ОСОБА_16 вийшла на вулицю та підійшла до двору ОСОБА_10 , то побачила потерпілу, яка вже лежала біля порогу на землі, накрита ковдрою. ОСОБА_10 мовчала до приїзду швидкої, а коли медики прибули, почала стогнати. ОСОБА_16 також почула, як ОСОБА_10 вимовила два слова: «Он меня… он мне…». Також ОСОБА_16 пояснила, що з вікон будинку йшов дим і виривалося полум`я, двоє чоловіків з їхнього села працюють у МНС, і саме вони гасили пожежу. Коли приїхала швидка допомога, ОСОБА_9 плакав і звертався до потерпілої словами: « ОСОБА_17 , відкрий очі». ОСОБА_16 також пояснила, що ОСОБА_9 спілкувався зі ОСОБА_10 навіть тоді, коли ще був живий її перший чоловік, після його смерті вони продовжили жити разом. Сварки між ними траплялися, проте, за словами свідка, коли вони не вживали алкоголь, стосунки були добрими, а коли пили починалися конфлікти. Загалом ОСОБА_9 добре ставився до ОСОБА_10 , та обоє були працьовитими.

- протоколом огляду місця події від 23.12.2024 року з додатками, фототаблицею та відеозаписами, продемонстрованими в судовому засіданні, на одному з яких зафіксовано, як на місці події у машині швидкої допомоги ОСОБА_10 на запитання слідчої про те, як вона загорілася, відповіла, що ОСОБА_9 спеціально з пляшки облив її бензином та запалив, на запитання, за що він це зробив, вона відповіла, що не знає ( т.1 а.с. 141-154).

Позасудові показання потерпілої ОСОБА_10 суд вважав допустимим доказом, оскільки вони отримані за встановленою процедурою згідно з положеннями норм міжнародного права та вказують про обставини, які мали місце і мають значення для правильного встановлення судом фактичних обставин кримінального провадження (вказане відповідає правовим позиціям Верховного Суду, викладеним у постанові від 10 вересня 2020 року у справі № 766/19891/17 та у постанові від 18 березня 2025 року у справі № 389/525/19; провадження № 51-2451км20).

- протоколом проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_9 від 24.12.2024р. з додатком-відеозаписом, продемонстрованим в судовому засіданні, на якому зафіксовано, як на місці події ОСОБА_9 розповідає про обставини вчинення ним злочину 23.12.2024 року, в тому числі, механізм своїх дій стосовно потерпілої та взаєморозташування. Розповів, що ввечері вони з ОСОБА_10 випили горілку та вранці вдвох похмелилися домашнім вином. Потім у них з ОСОБА_10 почалася сварка з приводу того, що вона почала дорікати йому на відсутність мішка з кукурудзою. На запитання ОСОБА_10 , де ділося зерно кукурудзи, він їй говорив, щоб вона заспокоїлась, що він кукурудзу продав, а гроші вони разом витратили в магазині, при цьому пояснював їй, що він на полі назбирає кукурудзу, це не проблема, та вона все одно сварилася, чим розлютила його. Після того, як вони за столом випили вино, ОСОБА_10 відсіла до пічки на стілець, щоб закурити. В цей час він поліз у тумбочку за штанами, бо збирався на двір по воду. Біля тумбочки стояла не повна 2-х літрова полімерна пляшка з бензином, у якій було близько 700 грам бензину, розведеного мастилом, яким він напередодні заправляв бензопилу. ОСОБА_10 почала кричати за бензин, на що він відповів, що вона сама могла його убрати. Коли він нахилився та взяв бензин, то пляшка в якій нещільно була закрита кришка, припюснулась, та він випадково облився рідиною, на що ОСОБА_10 сказала «тепер ти пахнеш бензином», тоді він повернувся до неї та з розмаху правою рукою з пляшки хлюпнув бензин на неї та сказав «тепер і ти будеш пахнуть». Після чого він на дерев`яну підлогу кинув пляшку, в якій залишився бензин, і сказав їй, щоб вона винесла ту пляшку, на що вона відповіла йому, щоб сам виніс. Потім він пішов на вулицю, щоб нагодувати качок. Коли зайшов до помешкання, ОСОБА_10 з самокрутною цигаркою сиділа на стільчику та сказала йому, щоб дав їй підкурити. Він взяв з тумбочки запальничку, нахилився до неї, щоб підкурити їй та чиркнув запальничкою, після чого трапилося загоряння. Він з переляку на декілька секунд вибіг на вулицю та заскочив одразу назад, ОСОБА_10 вже присіла, на ній горіла одежа. Він її взяв та витягнув на вулицю у двір, побіг у гараж, взяв покривало, яким накрив її та згасив полум`я. Одяг на ній майже весь згорів, залишки палаючого одягу він відривав та накривав, щоб згасити. Коли вона сказала, що їй холодно, він забіг у коридор, взяв свою куртку та накрив її. Потім коли приїхали машини пожежна та швидкої допомоги, він з помешкання виніс її халат. В будинку була пожежа та багато чого згоріло, бо там були дрова та кукурудзиння на розтопку. Розповів, що коли ОСОБА_10 спалахнула, він злякався та був шокований, розкаювався, визнавав себе винним у тому що його необережні дії спричинили загибель ОСОБА_10 (т.1 а.с. 155-159);

- висновком експерта № СЕ-19/121-25/682-ПТ від 25.02.2025, згідно якого технічною причиною пожежі в приміщенні будівлі літньої кухні на території приватного домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , є займання пароповітряній фази розлитої горючої рідини(бензину) під впливом термічної дії полум`я запальнички (т.1 а.с. 164-172);

- Актом про пожежу від 23.12.2024(т.1 а.с. 174-175);

- висновком Лозівського РУ ГУ ДСНС України у Харківській області від 26.12.2024 про причини виникнення пожежі, згідно якого причина виникнення пожежі, яка сталася 23.12.2024 в будівлі літньої кухні на території приватного домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 є потрапляння малокалорійного джерела запалювання(т.1 а.с. 176-185);

- висновками № 12-17/456-А/24 від 27.01.2025р. та № 12-23/4/456-А/24/25 від 07.03.2025р. судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_10 , відповідно до яких у зв?язку з подією 23.12.2024р. у ОСОБА_10 мав місце тотальний опік полум?ям (II-V ступеню 90% поверхні тіла), що у своїй течії ускладнився опіковим шоком, який явився безпосередньою причиною смерті. Смерть ОСОБА_10 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 о 03.45 год. у стаціонарі КНП «МКЛШНМД ім. проф. О.І. Мещанінова» ХМР. Тотальний опік тіла полум?ям, який мав місце у ОСОБА_10 , утворився від дії високої температури і, можливо, в умовах, про які йде мова в обставинах справи. Тотальний опік тіла полум?ям (II-IV ступеню 90% поверхні тіла), має ознаки ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень. Згідно медичної карти №25252 стаціонарного хворого опікового відділення КНП «МКЛШНМД ім. проф. О.І. Мещанінова» ХМР - при дослідженні крові ОСОБА_10 на наявність етилового спирту, на момент госпіталізації у лікувальний заклад, виявлений етиловий спирт у кількості 2,237%, що по офіційній таблиці відповідає середньому ступеню алкогольного сп`яніння. У ОСОБА_10 мав місце тотальний опік полум?ям III-V ступеню, що займає 90% поверхні тіла, що у своїй течії ускладнився опіковим шоком, який явився безпосередньою причиною смерті. Смерть ОСОБА_10 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 о 03.45 год. у стаціонарі КНП «МКЛШНМД ім. проф. О.І. Мещанінова» ХМР. Тотальний опік тіла полум?ям, який мав місце у ОСОБА_10 , утворився 23.12.2024 року від дії високої температури (полум?я), в час та за обставин, що зазначені в постанові слідчого. Тотальний опік полум?ям III-IV ступеню, що займає 90% поверхні тіла, має ознаки ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя і знаходиться у причинному зв?язку із настанням смерті ОСОБА_10 . Відповідно до даних висновку експерта №12-17/456-A/24 трупу ОСОБА_10 , будь-яких легкозаймистих речовин або інших сторонніх предметів на тілі не виявлено. Достовірно встановити положення ОСОБА_10 в момент займання, за наявними судово- медичними даними, неможливо. Механізм утворення тотального опіку полум?ям III-V ступеню, що займає 90% поверхні тіла, що має місце у ОСОБА_10 , в цілому не суперечить об?єктивним судово-медичним даним, що викладені в проколі проведення слідчого експерименту, за участю підозрюваного ОСОБА_9 (т.1 а.с. 186-189);

- висновком експерта №12-14/370-ЛЗ/24 від 25.12.2024 року судово-медичної експертизи ОСОБА_9 , згідно якого виявлені опікові поверхні 1-го ступеню на кінчику носу (1x0,5см), в правій виличній ділянці (2,5?1,2см), на верхньому віці правого ока (1,1?0,8см), на дистальній поверхні культі проксимальної фаланги 1-го пальця лівої кисті (1,7х1,2см), на долонній поверхні нігтьових фаланг 2-го (1,9х1,3см), 4-го (1,7?1,3см) і 5-го (1,2?1см) пальців лівої кисті, які утворилися від дії відкритого полум?я і могли бути отримані в строк, вказаний в постанові слідчої про призначення судово-медичної експертизи(23.12.2024). За ступенем тяжкості вищевказані опікові поверхні 1-го ступеню - це ЛЕГКІ тілесні ушкодження (т.1 а.с.189-190);

- висновком експерта №СЕ-19/121-24/38200-ФХД від 16.01.2025 року, згідно якого, на наданих на дослідження фрагментах матеріалу, схожого на тканину, виявлено сліди змінених світлих нафтопродуктів (бензинів, гасів, дизельних палив), встановити вид якого не видалось можливим, так як нафтопродукт знаходився на предметі-носії, що могло призвести до втрати його індивідуалізуючих ознак через термічний вплив та випаровування (т.1 а.с.196-199);

- висновком експерта №СЕ-19/121-24/38199-ФХД від 22.01.2025 року, згідно якого, на наданому на дослідження марлевому тампоні виявлено сліди змінених світлих нафтопродуктів (бензинів, гасів, дизельних палив), встановити вид якого не видалось можливим, так як нафтопродукт знаходився на предметі-носії, що могло призвести до втрати його індивідуалізуючих ознак, через випаровування (т.1 а.с.201-204);

- висновком експерта №СЕ-19/121-24/38198-ФХД від 21.01.2025 року згідно якого, на наданому на дослідження марлевому тампоні слідів нафтопродуктів та пально-мастильних матеріалів не виявлено (т.1 а.с.206-209);

- висновком експерта №СЕ-19/121-24/38202-ФХД від 20.01.2025 року, згідно якого, на наданому на дослідження тупферах слідів нафтопродуктів та пально-мастильних матеріалів не виявлено (т.1 а.с.211-214);

- висновком експерта №СЕ-19/121-24/38201-ФХД від 17.01.2025 року, згідно якого, на наданому на дослідження зрізах нігтьових пластин слідів нафтопродуктів та пально-мастильних матеріалів не виявлено (т.1 а.с.216-219);

- висновком експерта №СЕ-19/121-24/38196-ФХД від 17.01.2025 року, згідно якого, на наданому на дослідженні пожежному смітті виявлено сліди змінених світлих нафтопродуктів (бензинів, гасів, дизельних палив), встановити вид якого не видалось можливим, так як нафтопродукт знаходився на предметі-носії, що могло призвести до втрати його індивідуалізуючих ознак через термічний вплив та випаровування (т.1 а.с.221-224);

- висновком експерта №СЕ-19/121-24/38197-ФХД від 21.01.2025 року, згідно якого на наданій на дослідження кофті сірого кольору, а саме на правому та лівому рукавах, правій та лівій передній частині та задній частині виявлено сліди змінених світлих нафтопродуктів (бензинів, гасів, дизельних палив), встановити вид якого не видалось можливим, так як нафтопродукт знаходився на предметі-носії, що могло призвести до втрати його індивідуалізуючих ознак через випаровування. На наданій на дослідження футболці з довгим рукавом темно-зеленого кольору, а саме на правому та лівому рукавах, правій та лівій передній частині, та задній частині виявлено сліди змінених світлих нафтопродуктів (бензинів, гасів, дизельних палив), встановити вид якого не видалось можливим, так як нафтопродукт знаходився на предметі-носії, що могло призвести до втрати його індивідуалізуючих ознак через випаровування. На наданих на дослідження штанах синього кольору, а саме на правій холоші спереду, правій холоші ззаду, лівій холоші спереду, лівій холоші ззаду виявлено сліди змінених світлих нафтопродуктів (бензинів, гасів, дизельних палив), встановити вид якого не видалось можливим, так як нафтопродукт знаходився на предметі носії, що могло призвести до втрати його індивідуалізуючих ознак через випаровування (т.1 а.с.226-230);

- постановою слідчого від 23.12.2024 про визнання речовими доказами: пожежне сміття; два тампони марлеві зі змивами; електричну піч двухкомфорну, чорного кольору; два фрагменти-залишки жіночого одягу, а саме фрагмент спортивних штанів, з синтетичної тканини, темно-синього кольору з червоними смужками та фрагмент в?язаної кофти, бежевого кольору у візерунок трикутників; чоловічі штани джинсові, синього кольору; чоловіча флісова кофта, сірого кольору; чоловіча термокофта, зеленого кольору; полімерну банку, білого кольору з сухою, подрібненою речовиною, зеленого кольору з характерним запахом коноплі та саморобний пристрій для куріння, який складається з двох фрагментів полімерних пляшок, коричневого кольору з нашаруванням речовини на одній пляшки мається надпис «Десант», а на іншій пляшці надпис «Gowog»(т.1 а.с. 160-161);

- висновком судово-психіатрічного експерта №58 від 27.01.2025 року, за результатами якого ОСОБА_9 на теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі синдрому залежності внаслідок вживання алкоголю. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_9 виявляв ознаки вищевказаного хронічного психічного захворювання та перебував у стані гострої неускладненої алкогольної інтоксикації, поза тимчасового розладу психічної діяльності. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час, відповідно до свого психічного стану, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (т.1 а.с. 250-252);

- випискою із медичної карти амбулаторного хворого, згідно якої ОСОБА_9 23.12.2024 перебував у стані алкогольної, канабіоїдної інтоксикації, був обстежений тестом на наркотики та на апараті Алконт-01СУ, перша проба 23.12.2024 о 17.40 год, результат 1,05%, друга проба о 18.00 год, результат- 1,05%(т.1 а.с. 240).

Зазначені обставини та показання, зважаючи на рівень їх аргументованості, суд першої інстанції вважав переконливими та послідовними, такими, що узгоджуються зі всією сукупністю фактичних обставин справи та доказів, досліджених при судовому розгляді.

А тому, на думку суду першої інстанції, з якою погоджується й суд апеляційної інстанції, посилання сторони захисту на відсутність в діях обвинуваченого ОСОБА_9 умислу на вбивство потерпілої та наявності ознак необережності в його діях, є безпідставними, оскільки в повному обсязі спростовуються наявними у справі доказами.

Крім того, доводи сторони захисту щодо вчинення ОСОБА_9 вбивства ОСОБА_10 через необережність, колегія суддів не приймає до уваги та критично оцінює як надумані, без підтвердження жодними доказами та належного обґрунтування, з метою пом`якшення відповідальності за вчинене, оскільки така версія сторони захисту спростовується позасудовими показами потерпілої ОСОБА_10 , які суд вважав допустимими, про те, що у машині швидкої допомоги ОСОБА_10 на запитання слідчої про те, як вона загорілася, остання відповіла, що ОСОБА_9 спеціально з пляшки облив її бензином та запалив, на запитання, за що він це зробив, вона відповіла, що не знає.

Крім того, вищевказані доводи сторони захисту також спростовуються показаннями свідка ОСОБА_15 , яка в судовому засіданні пояснила, що вона працює фельдшером екстреної швидкої медичної допомоги. 23.12.2024 о 10 год. 01 хв. надійшов виклик. Бригада прибула на місце о 10 год. 12 хв. На подвір`ї, серед великої кількості людей, лежала ОСОБА_10 , накрита покривалом. Вона була сильно обпечена. Після огляду потерпілу поклали на жорсткі ноші та перенесли до карети швидкої допомоги. Спочатку вона мовчала, але згодом почала кричати від сильного болю. Потерпілій надали першу допомогу та повезли до м. Харків. Під час транспортування, коли їй проводили крапельницю, ОСОБА_10 сказала, що ОСОБА_9 облив її бензином і підпалив, а все, що він розповідає, неправда.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повністю та об`єктивно дослідив всі докази по справі, що свідчать про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України, та оцінивши наявні у справі докази з токи зору їх належності та допустимості, як кожен окремо, так і в їх сукупності між собою, обґрунтовано дійшов висновку наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_9 умислу на вбивство.

Порушень вимог кримінально-процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, і могли б вплинути на правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_9 , як і на правильність кваліфікації його дій за п. 4 ч.2 ст. 115 КК України судом апеляційної інстанції не встановлено.

Крім того, на спростування доводів апеляційної скарги захисника про неправильну кваліфікацію, необ`єктивність та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що по суті та змісту, доводи апеляційної скарги захисника про відсутність умислу на вбивство ОСОБА_10 , що його необережні дії спричинили загибель ОСОБА_10 , - аналогічні тим, які були перевірені та спростовані судом першої інстанції, під час розгляду справи.

Така позиція апеляційного суду узгоджується і з позицією ще Верховного Суду України, яка викладена у постановах від 3 квітня 2014 року у справі N 5-5кс14, постанова від 24 квітня 2014 року у справі N 5-13кс14, про те, що у випадку, коли обвинувачений об`єктивно усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав можливість настання наслідків у виді спричинення будь-якої за тяжкістю шкоди здоров`ю потерпілого, хоча й не конкретизував у своїй свідомості, якою саме буде така шкода, то він діяв з неконкретизованим (невизначеним) умислом, за яким, незалежно від того, чи є такий умисел прямим або непрямим, настає відповідальність за фактично спричинену шкоду.

Колегія суддів апеляційного суду розцінює позицію ОСОБА_9 про вбивство потерпілої ОСОБА_10 з необережності, як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення, з метою уникнення кримінальної відповідальності та справедливого покарання, при тому, що його вина підтверджується дослідженими безпосередньо судом доказами, які не викликають сумнівів у їх достовірності.

Отже, доводи апеляційної скарги сторони захисту про неправильну кваліфікацію, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та призначене покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів апеляційного суду вважає безпідставними, які не знайшли свого об`єктивного підтвердження під час апеляційного розгляду.

Доводи апеляційних скарг прокурора та захисника про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність в аспекті застосування приписів ст. 50 та 65 КК України, колегія суддів вважає також безпідставними.

Згідно з вимогами ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно роз`яснень, які наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.65 КК України, призначаючи покарання ОСОБА_9 належним чином враховував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Зокрема, суд першої інстанції врахував, що скоєне обвинуваченим ОСОБА_9 кримінальне правопорушення, передбачене п.4 ч.2 ст.115 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, є особливо тяжким злочином, об`єктом посягання якого є життя та здоров`я людини, і одним з найбільш небезпечних посягань на суспільні відносини у сфері життя та здоров`я особи; кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 309 КК України, є кримінальним проступком.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст. 67 КК України, за п.4 ч.2 ст.115 КК України є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, вчинення кримінального правопорушення щодо іншої особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах, за ч.1 ст. 309 КК України- не встановлено.

Таким чином, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України, суд визнав за п.4 ч.2 ст.115 КК України надання потерпілій допомогу після вчиненого злочину, за ч.1 ст. 309 КК України- щире каяття.

З урахуванням даних, що характеризують особу обвинуваченого, а також положень ст. 50, 65 КК України, суд першої інстанції призначив той вид покарання, який є співмірним з тяжкістю вчиненого кримінального правопорушення, його наслідками та відповідає особі обвинуваченого та призначив останньому покаранню в межах санкції ч. 2 ст.115 КК України, з чим погоджується колегія суддів.

За таких обставин, апеляційний суд підстав для задоволення апеляційних скарг захисника та прокурора не знаходить та вважає вирок суду в частині висновків суду про доведеність вини обвинуваченого, кваліфікації його дій та призначеного покарання законним та обґрунтованим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які давали б підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

На підставі наведеного, керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційні скарги захисника та прокурора залишити без задоволення.

Вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11 грудня 2025 року стосовно ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий -

Судді: