Справа №127/5163/26
Провадження №1-кс/127/2151/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2026 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

заявника ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на постанову прокурора Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_4 від 10.02.2026, про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим в рамках кримінального провадження № 0004171 від 24.09.2025, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову прокурора Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_4 від 10.02.2026, про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим в рамках кримінального провадження № 0004171 від 24.09.2025.

Заявник вважає, що вказана постанова незаконна, невмотивована, а тому підлягає скасуванню.

Заявник ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги скарги підтримав та просив задовольнити.

Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення скарги, оскільки в межах даного кримінального провадження немає підстав визнавати ОСОБА_3 потерпілим.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали скарги та кримінального провадження, слідчий суддя встановив наступне.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена зокрема бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

В судовому засіданні встановлено, що слідчими четвертого СВ (з дислокацією у м. Вінниці) ТУ ДБР, розташованого у м. Хмельницький проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0004171 від 24.09.2025, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366 та ч. 2 ст. 382 КК України.

В рамках вказаного провадження ОСОБА_3 звернувся з клопотанням про визнання його потерпілим.

Постановою прокурора ОСОБА_4 від 10.02.2026 було відмовлено у задоволенні вказаного клопотання.

Підставою для відмови у задоволенні клопотання є те, що у вказаному кримінальному провадженні не встановлено завдання ОСОБА_3 моральної, фізичної або майнової шкоди.

Статтею 55 КПК України передбачено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілим не може бути особа, якій моральна шкода завдана як представнику юридичної особи чи певної частини суспільства.

За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді..

ОСОБА_3 вказує про завдання вказаним кримінальним правопорушення останньому шкоди, однак з матеріалів справи не вбачається жодного належного обґрунтування, що заявнику завдано моральну, фізичну або майнову шкоду, та в матеріалах кримінального провадження відсутні докази, які б підтверджували відповідні обставини.

Крім того, КПК України допускає можливість відмови у визнанні особи потерпілим в разі неможливості визнання потерпілим конкретної особи, виходячи з кримінально правової характеристики кримінального правопорушення, у разі відсутності шкоди з боку особи, яка подала відповідну заяву.

В судовому засіданні встановлено, що кваліфікація кримінального правопорушення у кримінальному провадженні № 0004171 визначена за ч. 1 ст. 366 КК України та ч. 2 ст. 382 КК України.

Законодавцем віднесено вказані злочини до злочинів з формальним складом для наявності об`єктивної сторони якого не є обов`язковим настання суспільно-небезпечних наслідків, зокрема спричинення шкоди.

За вищевикладених обставин, слідчий суддя приходить до переконання, що підстави для визнання ОСОБА_3 потерпілим на даний час відсутні.

Вказане також узгоджується з рішенням апеляційної інстанції у справі № 127/19508/24, якою визнано правомірною відмову слідчого у визнанні особи потерпілою у справах про кримінальні правопорушення з формальним складом.

У відповідності до вимог ст. 110 КПК України, постанова слідчого/прокурора має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Відповідно до ч. 5 ст. 110 КПК України, постанова складається з вступної, мотивувальної та резолютивної частини. При цьому мотивувальна частина постанови повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України.

Зміст оскаржуваної постанови свідчить про дотримання прокурором вищевказаних вимог закону щодо всебічного, повного і неупереджено дослідження усіх обставин кримінального провадження, а також належної обґрунтованості прийнятої постанови.

Згідно ч.1 ст. 307 КПК України слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляє ухвалу згідно з правилами цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Враховуючи вказані вище положення процесуального законодавства та досліджені в судовому засіданні матеріали скарги, які не містять жодної інформації щодо завдання ОСОБА_3 будь-якої шкоди, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав для скасування постанови прокурора ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 відповідно до ст. 55 КПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 303, 305, 306, 307, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову прокурора Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_4 від 10.02.2026, про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим в рамках кримінального провадження № 0004171 від 24.09.2025 відмовити.

Ухвала слідчого судді не підлягає апеляційному оскарженню.

Слідчий суддя