ВІТОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/444/26
Провадження №1-кс/477/169/26
УХВАЛА

про застосування запобіжного заходу

12 березня 2026 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Вітовського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання слідчого відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000936 від 03 листопада 2025 року, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, такої, що народилася в місті Миколаєві Миколаївської області, з базовою вищою освітою, зареєстрована за місцем проживання в АДРЕСА_1 , фізичної особи-підприємця, в зареєстрованому шлюбі не перебуває, має на утриманні неповнолітню дитину, не судимої,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 189 КК України

за участі: прокурора ОСОБА_4 ,

захисників адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

підозрюваної ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

12 березня 2026 року слідча відділу розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваної ОСОБА_5 в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000936 від 03 листопада 2025 року за частиною четвертою статті 189 КК України.

В обґрунтування поданого клопотання вказує, що слідчим відділом розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості СУ ГУНП в Миколаївській області за фактом вимагання мешканцями Миколаївської області неіснуючого боргу у ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 03 листопада 2025 року внесено відомості до ЄРДР за №0000936 та розпочато досудове розслідування з попередньою кваліфікацією за частиною четвертою статті 189 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що група осіб ОСОБА_5 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , реалізуючи спільно розроблений злочинний план, спрямований на здійснення незаконної вимоги передачі чужого майна, поєднаної з погрозою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та вбивства потерпілого, з корисливих спонукань, переслідуючи мету особистого незаконного збагачення впродовж періоду часу з жовтня 2025 року по 11 березня 2026 року вчинили дії, направлені на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_8

11 березня 2026 року у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 189 КК України, а саме у вимозі передачі чужого майна (вимаганні), з погрозами заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та вбивства потерпілого, вчинених за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

На думку слідчого необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою обумовлена наявністю ризиків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України.

Наявність указаних ризиків слідчим обґрунтовується тим, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років, та з метою уникнення покарання може переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Також, слідчий у поданому клопотанні вказує, що ОСОБА_5 з метою прикриття своєї незаконної діяльності, може знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, з огляду на те, що під час досудового розслідування не віднайдено усіх документів, а підозрювана може вживати дії щодо знищення чи спотворення речей та документів, що вказує про наявність ризиків, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 177 КПК України.

Також, слідча ОСОБА_3 у поданому клопотанні посилається на наявність ризику, передбаченого пунктом 3 та 5 частини першої статті 177 КПК України, відповідно до яких ОСОБА_5 з метою перешкоджання встановленню істини у кримінальному провадженні, може впливати на свідків, що вказує на існування ризику передбаченого пунктом 3 частини першої статті 177 КПК України.

В підтвердження наявності ризику, передбаченого пунктом 5 частини першої статті 177 КПК України, слідчий у поданому клопотанні посилається на те, що дії ОСОБА_5 мають систематичний, триваючий характер, то вказані обставини свідчать про те, що підозрювана може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється.

Застосування до підозрюваної ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу не дозволить запобігти зазначеним вище ризикам.

Крім того, слідчий у поданому клопотання посилаючись на те, що злочин, у якому підозрюється ОСОБА_5 пов`язаний із застосуванням насильства, з урахуванням підстав та обставин, передбачених статтями 177, 178 КПК України просить не визначати розмір застави, як альтернативний запобіжний захід підозрюваній.

У судовому засіданні проголошено резолютивну частину ухвали.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 підтримала клопотання слідчої ОСОБА_3 про застосування до підозрюваної ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просила його задовольнити; указувала про існування ризиків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України.

Підозрювана ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання слідчого та з урахуванням її сімейного стану, просила застосувати до неї менш тяжкий запобіжний захід, зокрема домашній арешт.

Захисники підозрюваної - адвокат ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в судовому засіданні також заперечували проти задоволення клопотання слідчої ОСОБА_3 , посилаючись на необґрунтованість повідомленої ОСОБА_5 підозри, та недоведеність ризиків належними та достатніми доказами. З урахуванням сімейного стану підозрюваної, просили застосувати до неї більш м`який запобіжний захід, зокрема, домашній арешт, або визначити розмір застави.

Заслухавши позиції учасників судового провадження, дослідивши докази по заявленому клопотанню, слідчий суддя встановив наступне.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні слідчого відділу розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості СУ ГУНП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження №0000936 від 03 листопада 2025 року за правовою кваліфікацією, передбаченою частиною четвертою статті 189 КК України за фактом вимагання мешканцями Миколаївської області неіснуючого боргу у ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Досудовим розслідуванням цього кримінального провадження встановлено, що приблизно у 2019 році у зв`язку із тривалою хворобою, потерпілий ОСОБА_8 вимушений був припинити діяльність, пов`язану з виготовленням та ремонтом ювелірних виробів. При цьому, у нього в розпорядженні залишилась незначна кількість дорогоцінного металу (золото), який належав ОСОБА_5 , з якого він не встиг виготовити ювелірні прикраси. Крім того, приблизно в цей же період часу ОСОБА_8 взяв в борг у ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 1400 доларів США.

Протягом 2019 - 2020 років ОСОБА_8 повністю повернув отримані в борг від ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 1400 доларів США та виплатив частину вартості дорогоцінного металу, який належав ОСОБА_5 та залишився в його розпорядженні.

У 2021 році через відсутність заробітку, ОСОБА_8 не зміг виплатити ОСОБА_5 решту боргу в сумі приблизно 300 доларів США. У зв`язку із наведеним, потерпілий почав отримувати погрози від ОСОБА_5 (висловлювані як особисто нею, так і через третіх осіб) з вимогами повернути золото або грошові кошти за нього в значно завищеній сумі (3000 доларів США).

Так, приблизно восени 2025 року ОСОБА_5 , усвідомлюючи факт повернення їй ОСОБА_8 майже повного розміру боргу, маючи на меті незаконне збагачення, при невстановлених обставинах, вступила в попередню злочинну змову зі своїми знайомими - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо заволодіння грошовими коштами ОСОБА_8 під приводом повернення частини боргу, а також сплати неіснуючого зобов`язання (надуманої пені за тривале неповернення частини боргу, штучного збільшення невиплаченої частини боргу) шляхом вимагання, поєднаного із погрозами заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень та вбивства.

З метою реалізації спільного злочинного умислу та розшукування ОСОБА_8 (оскільки актуальні контактні дані та місце перебування останнього були невідомі), ОСОБА_5 передала ОСОБА_9 та ОСОБА_10 наявні в неї фотознімки, на яких був зображений ОСОБА_8 , а також інформацію щодо останнього відомого їй місця роботи потерпілого та останньої відомої адреси його проживання.

13 жовтня 2025 року, знаходячись в закладі швидкого харчування по АДРЕСА_2 ОСОБА_9 та ОСОБА_10 впізнавши потерпілого ОСОБА_8 за наданими раніше ОСОБА_5 описом та фотознімками, усвідомлюючи протиправність та караність своїх дій, з метою власного збагачення, переслідуючи корисливу мету, діючи умисно та за попередньою змовою з ОСОБА_5 , запропонували ОСОБА_8 вийти із закладу надвір для розмови. Знаходячись на вулиці біля закладу харчування, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 зателефонували ОСОБА_5 , яка стала приймати участь у розмові на гучному зв`язку телефоном, обмежуючи потерпілого у пересуванні та не даючи йому покинути місце розмови, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_5 пред`явили незаконну вимогу потерпілому ОСОБА_8 про передачу їм в найближчий час 3000 доларів США, що згідно курсу НБУ на час вчинення злочину становило 124808,1 грн. Висловлюючи вимогу про передачу грошей, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_5 погрожували ОСОБА_8 застосуванням до нього насильства, акцентуючи увагу на тому, що вони знають де живе останній та його родичі. Побачивши, що потерпілий заляканий та фактично надав згоду на передачу грошей, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 відпустили його, встановивши строк для передачі грошей в один місяць.

02 грудня 2025 року, знаходячись в закладі швидкого харчування «ПапаШа» по вул. Маріупольській, 18 в м. Миколаєві ОСОБА_9 побачивши потерпілого ОСОБА_8 , підійшов до нього та запропонував вийти на вулицю. Знаходячись на вулиці біля закладу, ОСОБА_9 , усвідомлюючи протиправність та караність своїх дій, з метою власного збагачення, переслідуючи корисливу мету, діючи умисно та за попередньою змовою з ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , висловив претензію ОСОБА_8 з приводу несплати останнім грошових коштів, про які йшла мова під час зустрічі 13 жовтня 2025 року. Почувши відповідь про відсутність у ОСОБА_8 грошових коштів, ОСОБА_9 почав погрожувати йому фізичною розправою, а потім зателефонував ОСОБА_10 , та повідомив, що знайшов ОСОБА_8 , запропонувавши під`їхати до них для розмови. ОСОБА_10 , в свою чергу, в ході нетривалої розмови з потерпілим по телефону, висловив погрози застосування насильства до потерпілого, після чого телефонна розмова була завершена. Після цього ОСОБА_9 наніс не менше трьох ударів рукою в область щелепи та обличчя ОСОБА_8 , спричинивши останньому тілесні ушкодження. На цьому розмову було завершено та ОСОБА_9 відпустив ОСОБА_8 , наказавши сплатити грошові кошти до 31 грудня 2025 року.

27 лютого 2026 року, перебуваючи біля концерт - холу «Юність» в м. Миколаєві по пр. Богоявленському, 39-А, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 побачили ОСОБА_8 , який очікував на зустріч зі своїм знайомим. При цьому, ОСОБА_9 , усвідомлюючи протиправність та караність своїх дій, з метою власного збагачення, переслідуючи корисливий мотив, діючи умисно та за попередньою змовою з ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , стрімко підійшов до ОСОБА_8 з боку таким чином, що потерпілий його не встиг побачити та наніс останньому один удар в область обличчя. Після удару ОСОБА_8 повернувся до ОСОБА_9 обличчям, а ОСОБА_9 в свою чергу в цей момент наніс ще один удар в область обличчя потерпілого. Після цього ОСОБА_9 схопив ОСОБА_8 за рукав куртки та почав утримувати його, обмежуючи останнього в пересуванні. В цей час до ОСОБА_9 та ОСОБА_8 підійшов ОСОБА_10

ОСОБА_10 та ОСОБА_9 почали висловлювати ОСОБА_8 претензії з приводу невиконання висунутої ними вимоги та несплати останнім грошових коштів, після чого повторили вимогу сплати грошових коштів найближчим часом. Вимоги передачі грошей супроводжувались залякуванням потерпілого та чиненням на нього психологічного тиску, поєднаного з погрозами вбивства потерпілого з боку ОСОБА_10 та ОСОБА_9 . Крім того, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , утримуючи потерпілого за одяг, стали оглядати кишені останнього, вивертаючи їх, з метою пошуку грошових коштів, якими вони можуть заволодіти, але грошей не знайшли.

Після цього, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 наказали ОСОБА_8 зателефонувати зі свого мобільного телефону ОСОБА_5 та домовитись з останньою про конкретні строки сплати грошових коштів. На виконання отриманої вказівки ОСОБА_8 зателефонував ОСОБА_5 . В ході розмови телефоном остання, діючи умисно та за попередньою змовою з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , погрожуючи потерпілому та чинячи на нього психологічний тиск, висловила вимогу сплати грошових коштів в оговореній раніше сумі в 3000 доларів США, частину з яких в сумі 400 доларів США ОСОБА_8 має сплатити найближчим часом, інакше висловлені раніше щодо нього погрози будуть реалізовані. На вказані вимоги потерпілий відповів, що грошей не має, але через кілька днів має отримати оплату за роботу, на що ОСОБА_5 висловила вимогу зателефонувати їй, коли потерпілий отримає гроші. Після цього ОСОБА_10 та ОСОБА_9 відпустили потерпілого та самі пішли з місця зустрічі.

11 березня 2026 року, приблизно об 11.40 годині потерпілий ОСОБА_8 , діючи під контролем працівників поліції, зателефонував ОСОБА_5 та повідомив, що в нього наявні 20 000 гривень, які він готовий передати ОСОБА_5 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , на що ОСОБА_5 повідомила, що перетелефонує згодом.

Пізніше, в той же день приблизно о 13.40 голині ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , з метою конспірації своєї злочинної діяльності від можливого викриття правоохоронними органами, зі свого мобільного телефону, який невідомий потерпілому, декілька разів зателефонував ОСОБА_8 , але потерпілий на дзвінки не відповів. Після цього, ОСОБА_9 зі свого мобільного телефону відправив потерпілому повідомлення, у якому представився ОСОБА_11 ( ОСОБА_5 ) та наказав йому перетелефонувати за цим номером, а також окремим повідомленням прислав потерпілому реквізити банківської картки та вказівку перевести грошові кошти за наданими реквізитами.

Отримавши зазначені повідомлення, ОСОБА_8 зателефонував на номер ОСОБА_9 . В ході телефонної розмови ОСОБА_9 сказав потерпілому перетелефонувати ОСОБА_5 , яка має надати детальні вказівки щодо переказу грошових коштів.

Виконуючи вказівку ОСОБА_9 , ОСОБА_8 зателефонував ОСОБА_5 , яка наказала потерпілому здійснити переказ грошових коштів в сумі 20 000 гривень за реквізитами, наданими їй ОСОБА_9 .

Виконуючи отримані вказівки, перебуваючи в приміщенні магазину побутової хімії по вул. 3-а Слобідська у м. Миколаєві біля терміналу «ПриватБанк», приблизно о 15.20 потерпілий ОСОБА_8 здійснив транзакцію з переказу грошових коштів в сумі 20 000 гривень за реквізитами банківської картки, наданими йому ОСОБА_9 .

Здійснивши переказ грошових коштів, ОСОБА_8 зателефонував ОСОБА_5 та повідомив їй про те, що виконав раніше отримані вказівки.

11 березня 2026 року, безпосередньо після вчинення злочину ОСОБА_5 затримано в порядку статті 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 189 КК України.

11 березня 2026 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 189 КК України, а саме у вимозі передачі чужого майна (вимаганні), з погрозами заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та вбивства потерпілого, вчинених за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

Наявність підозри вчинення ОСОБА_5 злочину, зазначеного у повідомленні про підозру, підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами у їх сукупності, зокрема: заявою ОСОБА_8 про вчинення щодо нього кримінального правопорушення від 03 листопада 2025 року; протоколами допиту потерпілого ОСОБА_8 від 03 листопада 2025 року, 02 грудня 2025 року; висновком експерта (судово-медична експертиза) №892 від 31 грудня 2025 року; протоколом огляду предмету від 03 листопада 2025 року (проведено огляд цифрового носія із звукозаписом, виданим потерпілим ОСОБА_8 , який він зробив під час зустрічі із ОСОБА_10 та ОСОБА_9 13 жовтня 2025 року); протоколом НСРД - зняття інформації з електронних комунікаційних мереж за номер телефону, який перебуває у володінні та розпорядженні ОСОБА_8 №7906/55/113-2025 від 10 грудня 2025 року; протоколом НСРД - аудіо-, відеоконтроль розмов або інших звуків, рухів та дій стосовно ОСОБА_8 №7908/55/113-2025 від 10 грудня 2025 року; протоколом НСРД - зняття інформації з електронних комунікаційних мереж за номер телефону, який перебуває у володінні та розпорядженні ОСОБА_5 №7907/55/113-2025 від 10 грудня 2025 року; протоколом НСРД - зняття інформації з електронних комунікаційних мереж за номер телефону, який перебуває у володінні та розпорядженні ОСОБА_9 №7904/55/113-2025 від 10 грудня 2025 року; протоколом НСРД - візуальне спостереження стосовно особи ОСОБА_8 №903/55/113-2026 від 30 січня 2026 року; протоколом затримання ОСОБА_5 в порядку статті 208 КПК України від 11 березня 2026 року; протоколом затримання ОСОБА_9 в порядку статті 208 КПК України від 11 березня 2026 року; протоколом затримання ОСОБА_10 в порядку статті 208 КПК України від 11 березня 2026 року, а також іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності, в тому числі матеріалами негласних слідчих (розшукових) дій, з яких ще не знято гриф секретності «таємно» у їх сукупності, що свідчать про причетність ОСОБА_5 до вчинення дій, які охоплюються складом злочину передбаченого частиною четвертою статті 189 КК України, та в силу положень частини третьої статті 132 КПК України, частини другої статті 177 КПК України є підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема і запобіжного заходу.

При цьому, з огляду на заперечення підозрюваної та її захисників, слід роз`яснити, що слідчим суддею не оцінювалися докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, тобто на даному етапі провадження не вирішувалися ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті.

З огляду на досліджені матеріали клопотання, слідчий суддя, на підставі оцінки отриманих доказів, дійшов висновку про причетність ОСОБА_5 до вчинення інкримінованого їй діяння, що може містити ознаки злочину, в якому вона підозрюється.

Згідно частини першої статті 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до статті 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною першою статті 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу подано до суду в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування й відповідає вимогам статей 183, 184 КПК України, ґрунтується на вимогах закону та змісті викладених у ньому доводів.

Слідчим у поданому клопотанні та прокурором в судовому засіданні доведено наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 189 КК України.

Слідчий суддя також визнає доведеними обставинами те, що існують передбачені статтею 177 КПК України ризики, зокрема, ризики того, що підозрювана може переховуватись від органу досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого.

Як свідчить судова практика, яка складалась в Україні, найбільш вагомими факторами при оцінці ризику переховування є дані про особистість підозрюваного, адже саме за їх сукупного аналізу можна скласти уявлення про те, наскільки вагомою є вірогідність недобросовісної поведінки особи. З цього приводу Європейський суд зазначав, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova («Бекчиєв проти Молдови») § 58).

Співставляючи доводи клопотання органу досудового розслідування з долученими до клопотання матеріалами через призму заперечень підозрюваної, на предмет наявності ризику, передбаченого пунктом 1 частини першої статті 177 КПК України, слідчий суддя погоджується з доводами слідчого про його наявність, оскільки ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 189 КК України, санкція якої відносить цей злочин до особливо тяжкого, та за нього передбачена можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років, а тому, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за його вчинення у разі доведення вини, остання може переховуватися від слідства та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Також слідчим та прокурором доведено існування іншого ризику, передбаченого частиною першої статті 177 КПК України, а саме можливість ОСОБА_5 знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, так як наразі проводиться ряд слідчих (розшукових) дій для встановлення та документування протиправних дій підозрюваних, оскільки під час проведення обшуків не відшукано та не вилучено всіх необхідних документів, та місцезнаходження яких на даний час встановлюється.

Ризик, передбачений пунктом 3 частини першої статті 177 КПК України, який полягає у незаконному впливі на потерпілого, свідків та інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні підтверджується тим, що ОСОБА_5 приймала активну участь у вимаганні коштів у ОСОБА_8 , тому перебуваючи на свободі може вживати дії щодо впливу на потерпілого та інших підозрюваних шляхом умовлянь або погрожувань, чим може перешкоджати встановленню істини у провадженні.

Оцінюючи доводи органу досудового розслідування на предмет наявності ризику, передбаченого пунктом 5 частини першої статті 177 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про його необґрунтованість з огляду на те, що вказаний ризик та підстави його обґрунтування мають абстрактний характер.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Оцінюючи встановлені слідчим суддею ризики, через призму положень статті 178 КПК України, слідчим суддею, окрім вищевикладеного враховує також і те, що підозрювана ОСОБА_5 має постійне місце проживання, задовільний стан здоров`я, має на своєму утриманні неповнолітню дитину, є само зайнятою особою, що вказує наявність у неї міцних соціальних зв`язків.

Слідчим суддею також враховується і те, що підозрювана не має у власності вкладів на рахунках у фінансових установах, цінних паперів, коштовних транспортних засобів, тобто не має фінансів та засобів, які б надавали їй можливість переховуватись від слідства та суду за рахунок таких засобів.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, необхідного для запобігання існуючим ризикам, слідчий суддя враховує таке.

Згідно із частиною першою статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, який застосовується лише тоді, коли є підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків і належної поведінки.

Тобто застосування такого запобіжного заходу можливе не тільки за наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення особою злочину та ризиків, а й у разі неможливості зменшити наявні ризики до розумних меж через застосування більш м`яких запобіжних заходів.

У справі «Амбрушкевич проти Польщі» ЄСПЛ зазначив, що перед застосуванням до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою національний судовий орган повинен обов`язково розглянути можливість застосування інших, альтернативних триманню під вартою, заходів. Позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається.

У справі «Хайредінов проти України» ЄСПЛ вказав, що стаття 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим або не мати продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції. Цей перелік винятків є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи. Для того, щоб позбавлення свободи не вважалось свавільним, додержання національного закону при його застосуванні є недостатнім. Такий захід має бути необхідним за конкретних обставин. Таким чином, тримання під вартою у відповідності до підпункту (c) пункту 1 статті 5 Конвенції має задовольняти вимогу пропорційності. Тобто суд повинен розглядати питання, чи взяття особи під варту є конче необхідним та чи можуть інші, менш суворі заходи бути достатніми для досягнення цієї цілі.

У справах «Лабіта проти Італії» та «Харченко проти України» ЄСПЛ зазначив, що ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення. Питання проте, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

У всіх випадках, коли ризику ухилення підозрюваного від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, підозрюваного має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення ЄСПЛ у справі «Вренчев проти Сербії»).

Разом з тим відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення суд, крім інших обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

При цьому висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Частиною другою статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ особиста свобода повинна бути правилом, а позбавлення свободи до рішення суду - суворим винятком. При цьому сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Частиною 3 статті 176 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

З огляду на викладене, враховуючи тяжкість злочину, спосіб його вчинення та наслідки, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваній ОСОБА_5 у разі визнання її винуватою, конкретні обставини кримінального провадження та характер інкримінованих їй дій, дані про особу підозрюваної, а саме: її вік, стан здоров`я, сімейний стан, соціальні зв`язки, спосіб життя взагалі, зокрема те, що остання має родинну, має зареєстроване місце проживання де мешкає зі своїм неповнолітнім сином, слідчий суддя дійшов висновку про наявність достатніх підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що запобігти існуючим ризикам, окрім як застосуванням такого виняткового запобіжного заходу неможливо.

Обираючи запобіжний захід, що не пов`язаний з триманням під вартою, слідчий суддя враховує і характер інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, а також наявність ризиків передбачених частиною першою статті 177 КПК України, з огляду на що дійшов висновку про необхідність застосування до підозрюваної запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

В силу вимог частини першої та другої статті 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Враховуючи вагомість доказів щодо обґрунтованої підозри ОСОБА_5 , наявність постійного місця проживання, обставини, за яких було вчинено злочин, характер та наслідки його вчинення, характеризуючи дані про особу підозрюваної, слідчий суддя вважає, що, не зважаючи на підозру у вчиненні тяжкого злочину та передбачене за нього покарання, вірогідність ухилення підозрюваної від виконання процесуальних обов`язків не є надто високою, у зв`язку з чим до неї може бути застосований інший, більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

З урахуванням викладеного вважаю за необхідне застосувати до ОСОБА_5 домашній арешт, шляхом заборони цілодобово залишати житло, що забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та попередить вчинення нею дій, передбачених частиною першою статті 177 КПК України.

Саме такий запобіжний захід, на думку слідчого судді, буде відповідати тяжкості кримінального правопорушення й даним про особу підозрюваної, а також буде пропорційним тим ризикам, які об`єктивно існують.

За таких обставин, клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу підлягає до часткового задоволення.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрювану ОСОБА_5 обов`язки, передбачені частиною п`ятою статті 194 КПК України.

Керуючись статтями 176-178, 183, 193, 194, 195, 196, 376 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 09 травня 2026 року включно, запобіжний захід у виді домашнього арешту, заборонивши цілодобового залишати житловий будинок АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини п`ятої статті 194 КПК України зобов`язати підозрювану ОСОБА_5 прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду.

Покласти на строк до 09 травня 2026 року включно на підозрювану ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця проживання та місця роботи;

- не відлучатися із міста Миколаєва Миколаївської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- утриматися від спілкування з іншими підозрюваними, потерпілим, свідками у цьому кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Попередити підозрювану ОСОБА_5 про наслідки невиконання покладених обов`язків, роз`яснивши, що в разі їх невиконання до неї може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід, може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню ГУНП в Миколаївській області після її оголошення.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили з моменту оголошення та може бути оскарженою до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_12