УХВАЛА

23 березня 2026 року

м. Київ

справа № 465/1922/14-к

провадження № 51-1888 ск 20

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

перевіривши касаційну скаргу потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 15 серпня 2025 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 24 листопада 2025 року стосовно ОСОБА_6 ,

установила:

У касаційній скарзі порушується питання про перегляд указаних судових рішень у касаційному порядку.

Перевіривши подану касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), колегія суддів дійшла висновку, що при зверненні не було додержано п. 4 ч. 2, ч. 3 цієї статті.

Відповідно до приписів закону в касаційній скарзі має бути зазначено правове обґрунтування заявленої вимоги. Заперечуючи законність судових рішень, скаржники мають конкретно вказати у чому полягають допущені, на їх думку, істотні порушення норм права, які відповідно до ст. 438 цього Кодексу є підставами для скасування чи зміни оспорюваних рішень. При цьому слід мати на увазі, що в силу ст. 433 вказаного Кодексу суд касаційної інстанції не ревізує повноти розгляду, не досліджує доказів, не вирішує питання про їх достовірність, не перевіряє фактичних обставин, а при здійсненні провадження виходить із фактів, установлених судами попередніх інстанцій.

Окресленого не було враховано при зверненні до Верховного Суду.

Так, у поданій касаційній скарзі потерпілі просять скасувати оспорювані рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Однак, не погоджуючись із висновками суду першої інстанції, скаржники не наводять доводів, які би свідчили про незаконність ухваленого виправдувального вироку. У скарзі не зазначено обґрунтування в розумінні статей 412, 413 КПК допущення під час здійснення судового провадження саме істотних порушень норм права, зважаючи також на положення гл. 4 цього Кодексу, котрою регламентовано докази і доказування. Натомість суть аргументів авторів скарги переважно полягає у викладенні власної оцінки обставин справи.

Крім того, за змістом скарги, у ній ставиться під сумнів установлені судом факти, перевірка яких не належить до компетенції суду касаційної інстанції в силу ст. 433 КПК.

Попри те, що оспорюваний вирок переглядався в апеляційному порядку, у касаційній скарзі не відображено доводів, котрі би доводили недодержання приписів гл. 31 розд. V КПК й постановлення ухвали з істотним порушенням вимог статей 127-129, 370, 419 цього Кодексу, звідси, і наявності підстав для її обов`язкового скасування.

Водночас, наполягаючи на призначенні нового розгляду в суді першої інстанції, потерпілі не обґрунтовують необхідності цього, зважаючи на іншу позицію на стадії апеляційного провадження та п. 3 ч. 1 ст. 407, ст. 415 КПК.

Разом із цим згідно з ч. 3 ст. 427 вказаного Кодексу, якщо особа не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі. Проте подана скарга не містить жодних застережень щодо цієї обставини.

Недодержання при зверненні ст. 427 КПК перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Ураховуючи викладене, відповідно до ч. 1 ст. 429 вказаного Кодексу касаційну скаргу слід залишити без руху й установити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особами, які подали скаргу.

Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, колегія суддів

постановила:

Касаційну скаргу потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 15 серпня 2025 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 24 листопада 2025 року стосовно ОСОБА_6 залишити безруху і встановити строк для усунення недоліків упродовж п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.

У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особам, які її подали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3