ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/534/26 Справа № 192/430/26 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді - доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції:

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника

ОСОБА_7 , діючого в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2026 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000132, щодо

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Орджонікідзе

Дніпропетровської області, зареєстрованого за адресою:

АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою:

АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2026 року клопотання слідчої слідчого відділення відділення поліції №1 Дніпровського районного управління поліції №1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_10 , задоволено частково, та застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 21 квітня 2026 року включно. Визначено заставу у вигляді 30 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 99 840 (дев`яносто дев`ять тисяч вісімсот сорок) гривень 00 копійок, одночасно з покладенням на підозрюваного обов`язків згідно з ст.194 КПК України на строк дії ухвали до 10 квітня 2026 року.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що наявна обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, та існує ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ОСОБА_8 фізично здоровий, ніде не працює та не навчається, утриманців не має, проживає не за місцем своєї реєстрації, тобто не має міцних соціальних зв`язків, що в скупності свідчить про те, що ОСОБА_8 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання. Слідчий суддя вважає не доведеним ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України. На переконання слідчого судді застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить належної поведінки підозрюваного та виконання ним процесуальних обов`язків, що суперечитиме інтересам держави.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги захисник посилається на те, що ухвала слідчого судді є необґрунтованою, неповною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки слідчий не довів наявність ризиків, зазначених у клопотанні. Вказує, що ОСОБА_8 не має будь якого наміру переховуватися від суду та вчиняти нові кримінальні правопорушення, місцем його мешкання є АДРЕСА_2 . Також ОСОБА_8 під час судового розгляду клопотання заявив, що наміру вбивати потерпілого не мав, під час конфлікту захищався та визнає нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, однак підозру за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України вважає необґрунтованою. Вважає цілком можливим застосування запобіжного заходу до підозрюваного у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника та підозрюваного, які просили задовольнити вимоги апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника підозрюваного та просив ухвалу слідчого судді залишити без зміни, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступного.

В силу ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Судове рішення стосовно запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повинно відповідати вимогам ст. 370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, та містити як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи винного та інших обставин, в тому числі ризиків, наведених у ч.1 ст.177 КПК України.

Згідно ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді встановлено, що в провадженні слідчого відділення відділення поліції №1 Дніпровського районного управління поліції №1 ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження №0000132 від 21.02.2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.

21 лютого 2026 року ОСОБА_8 був повідомлений про підозру у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України у закінченому замаху на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

З наданих матеріалів вбачається, що обґрунтованість повідомленої ОСОБА_8 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, підтверджується зібраними під час досудового розслідування належними та допустимими доказами у їх сукупності.

В межах даного кримінального провадження слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 .

Як слідує з наданих матеріалів, слідчим суддею належним чином і в повній мірі досліджені у сукупності наявні докази у провадженні, долучені до клопотання, які є достатньо вагомими на підтвердження обґрунтованості підозри й дають достатньо вагомі підстави зробити об`єктивний висновок про можливу причетність ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Слідчий суддя суду першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість підозри щодо ОСОБА_8 в обсязі, достатньому для застосування у відношенні нього запобіжного заходу, з яким колегія суддів погоджується.

При цьому враховується, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії», зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про необґрунтованість ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, то на переконання колегії суддів, вони є безпідставними, з огляду на наступне.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Слідчий суддя у відповідності до вимог ст.178 КПК України належним чином врахував тяжкість та обставини вчиненого злочину, а також дійшов правильного висновку про наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, яке у відповідності до ст.12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, враховуючи, що ОСОБА_8 фізично здоровий, ніде не працює та не навчається, утриманців не має, проживає не за місцем своєї реєстрації, тобто не має міцних соціальних зв`язків, що в сукупності свідчить про те, що останній може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, з метою уникнення покарання.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

В розумінні практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

При цьому, зазначений ризик об`єктивно збільшується з урахуванням введення в Україні військового стану через агресію Російської Федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.

Дані висновки узгоджуються із практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Також колегія суддів зауважує, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний поза всяким сумнівом здійснюватиме відповідні незаконні дії, проте вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Доводи захисника про недоведеність існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки при розгляді клопотання слідчим та прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують тримання під вартою ОСОБА_8 ,та встановлено наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, стороною захисту не наведено.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду провадження дійшов висновку, що слідчим суддею правильно встановлено, що інший, менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, що випливають зі змісту ст. 177 КПК України, і тримання підозрюваного під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.

Відомостей щодо протипоказань для перебування підозрюваного в умовах слідчого ізолятора підозрюваним та його захисником не було надано, як під час розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в суді першої інстанції, так і під час розгляду апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, тому, у відповідності до положень ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя дійшов вірного висновку, що підстав для визначення розміру застави немає.

Приймаючи рішення про обрання підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, наявність ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, дані про особу підозрюваного, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду апеляційний суд вважає необхідним ухвалу слідчого судді залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника підозрюваного залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , діючого в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого суддіСолонянського районного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2026 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_8 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ _________________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4