КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/4032/2026 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2026 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 02 квітня 2026 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 426 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 02 квітня 2026 року частково задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах другого відділу Управління Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_9 , яке погоджене прокурором у кримінальному провадженні - прокурором першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000789 від 06.09.2024 року.

Продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 426 КК України, в межах строку досудового розслідування, а саме до 31.05.2026 року включно.

Одночасно визначено підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , альтернативний запобіжний захід у вигляді застави для забезпечення виконання обов`язків, визначених КПК України, у розмірі 2000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 6 656 000 грн.

Сума застави у національній грошовій одиниці може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунокТериторіального управління Державної судової адміністрації України в м. Києві:

Отримувач: ТУ ДСАУ в м. Києві

МФО: 820172

Банк: Державна казначейська служба України м. Київ

р/рUА 1012089

призначення платежу: застава за ПІБ, дата народження особи, за яку вноситься застава), згідно ухвали (назва суду) від (дата ухвали)... по справі № кримінальне провадження №, внесені (ПІБ особи, що вносить заставу згідно квитанції від (дата та № квитанції).

Роз`яснено підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі установи, в якій утримується підозрюваний.

Після отримання та перевірки протягом одного дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа установи, в якій утримується підозрюваний, негайно має здійснити розпорядження про звільнення з-під варти ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та повідомити усно і письмово слідчого, прокурора у кримінальному провадженні №0000789 від 06.09.2024 року та слідчого суддю Печерського районного суду м. Києва.

З моменту звільнення з-під варти у зв?язку з внесенням застави підозрюваний ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в разі внесення застави, наступні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за кожною вимогою;

- не відлучатися з м. Києва та Київської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утриматися від спілкування (поза проведенням процесуальних дій) зі свідками та іншими підозрюваними у кримінальному провадженні №0000789 від 06.09.2024 року;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Підозрюваний, заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначено до 02.06.2026 року включно, але не більше строку досудового розслідування.

У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому ст. 199 КПК України. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Роз`яснено заставодавцю обов`язок із забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 від 02.04.2026 про продовження підозрюваному ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, а саме до 31.05.2026 року із визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 2000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 6 656 000 грн. - скасувати, та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання старшого слідчого відмовити та застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, або змінити раніше визначений розмір застави з 2000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб до від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги, захисник зазначив, що вказана ухвала слідчого судді суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, сталій практиці Європейського суду з прав людини, вимогам кримінального процесуального законодавства України, не є обгрунтованою і законною, тому підлягає скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції нової ухвали з огляду на наступне.

Судом першої інстанції не враховано відсутність у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах доказів наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Ухвала суду не містить у собі посилань на матеріали, що підтверджують наявність вказаних ризиків.

Зокрема, наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК в клопотанні обгрунтовано лише тяжкістю покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винним, що не відповідає стандартам ЄСПЛ.

У справі, на яку посилається слідчий в клопотанні, «W проти Швейцарії від 26.01.1993 року дійсно йшлося про врахування тяжкості злочину, однак у поєднанні з іншими обставинами, зокрема відсутністю соціальних зв?язків, закордонним громадянством підозрюваного, попередніми втечами, тощо.

Натомість підозрюваний ОСОБА_7 має тільки громадянство України, раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, має міцні соціальні зв`язки: одружений, утримує дві малолітні дитини - ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , має постійне місце проживання, працевлаштований.

Отже, сама по собі тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному ОСОБА_7 у разі доведеності його винуватості, а також характер вчиненого кримінального правопорушення, не є достатньою підставою для продовження стосовно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду у клопотанні слідчого належним чином не доведено.

В ухвалі суду першої інстанції цей ризик мотивовано лише загальною фразою - тяжкістю кримінального правопорушення, яке інкриміновано ОСОБА_7 . У цій частині суд послався лише на правові норми, не вказавши на докази та причини чому він вважає ризик втечі доведеним стороною обвинувачення. Зазначений судом в ухвалі ризик втечі не підкріплений жодними фактами, а отже належним чином не мотивовано та не підтверджено.

Ризики, передбачені пунктами 2 та 3 ч.1 ст. 177 КПК України, стороною обвинувачення обґрунтовуються тим, що підозрюваний ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може знищити чи підробити речі і документи, у тому числі їх електронні версії, збір яких ще органом досудового розслідування не завершено.

Також сторона обвинувачення зазначає, що ОСОБА_7 , маючи тісні зв`язки у державних та правоохоронних органах, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може незаконно впливати на свідків, експертів, інших учасників кримінального провадження.

Але зазначені ризики грунтуються виключно на припущеннях сторони обвинувачення. Ці припущення не підтверджено жодними доказами у цій справі.

Під час досудового розслідування стороною обвинувачення вже було проведено обшуки за місцем роботи та за місцем мешкання підозрюваного ОСОБА_7 . Під час обшуків вже було вилучено документи, які є предметом дослідження у цьому кримінальному провадженні, а також мобільний телефон ОСОБА_7 .

У клопотанні слідчого та прокурором у судовому засіданні не наведено жодного факту, який би свідчив про спроби підозрюваного ОСОБА_7 знищити чи спотворити будь-які речові докази у справі, впливати на будь кого з свідків, експертів чи інших учасників кримінального провадження.

Також стороною обвинувачення не доведено наявність у ОСОБА_7 тісних зв?язків у державних та правоохоронних органах. Окрім того, наявність таких зв?язків не дає підстав стверджувати, що ці зв`язки у майбутньому можуть якимось чином впливати на досудове розслідування.

В ухвалі суду першої інстанції наявність вказаних ризиків не вмотивовано взагалі. У цій частині суд послався лише на докази та обставини, на які послався слідчий та прокурор у клопотанні. Але які саме докази, суд в ухвалі не зазначив і зазначити не міг, так як у сторони обвинувачення такі докази відсутні.

Отже зазначені судом в ухвалі ризики знищення чи підробки речей і документів, незаконного впливу на свідків, експертів, інших учасників кримінального провадження не підкріплено жодними фактами, а отже належним чином не мотивовано та не підтверджено.

Ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України стороною обвинувачення обгрунтовано тим, що правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_7 , передбачає покарання у виді позбавлення волі строком до тринадцяти років з конфіскацією майна. Тому, перебуваючи на волі з метою уникнення арешту та майбутньої конфіскації майна, він буде вчиняти активні дії щодо його переховування.

Однак це не відповідає дійсності, так як санкція ч. 4 ст. 426 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років. Конфіскацію майна, як додаткову міру покарання, санкцією цієї статті не передбачено взагалі.

Окрім того, сторона обвинувачення розслідує це кримінальне провадження з 06.09.2024 року. Підозрюваний ОСОБА_7 з 2003 року має у приватній власності однокімнатну квартиру загальною площею 21,7 кв.м. та з 2019 року автомобіль Skoda Yeti 2012 року випуску, держ. номер НОМЕР_1 . З березня 2025 року, у зв`язку з письмовими зверненнями ДБР до Міністерства оборони України, підозрюваний ОСОБА_7 був обізнаний про це кримінальне провадження і з вказаного часу не вживав жодних заходів, спрямованих на приховування свого майна.

Отже, конфіскацію майна санкцією ч. 4 ст. 426 КК України не передбачено, у клопотанні слідчим та у судовому засіданні прокурором не наведено жодних доказів того, що підозрюваний ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, намагався чи буде намагатися вчиняти дії, спрямовані на приховування свого майна.

Таким же чином необгрунтованими є припущення сторони обвинувачення про те, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі буде узгоджувати свої дії з невстановленими органом досудового розслідування особами. У клопотанні слідчого та прокурором у судовому засіданні ці припущення не мотивовано та не підтверджено жодними доказами.

Аналогічним чином суд першої інстанції в ухвалі, що оскаржується, не навів жодного доказу, який би свідчив про наявність вказаних ризиків. Загальні посилання та відсутність конкретних фактів свідчить про невмотивованість ухвали суду частині цих ризиків.

В цій частині в ухвалі суду зазначено, що сторона захисту в судовому засіданні заявила про необгрунтованість повідомленої підозри ОСОБА_7 . Судом на спростування цього факту було наведено практику ЄСПЛ, а саме рішення «Нечипорук і Йонкало проти України» та інші.

Однак стороною захисту у судовому засіданні про необгрунтованість підозри не заявлялося. Це підтверджується письмовими запереченнями від 02.04.2026 року, які судом долучено до матеріалів судової справи.

Крім того, суд першої інстанції прийшов до необгрунтованого висновку про те, що інші більш м`які запобіжні заходи стосовно підозрюваного ОСОБА_7 не забезпечать усунення існуючих ризиків.

Судом першої інстанції у порушення ч. 1 ст. 183, ч. 5 ст. 199 КПК України не прийнято до уваги, що слідчим у клопотанні та прокурором у судовому засіданні не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Сторона захисту просила суд першої інстанції врахувати характеристику особистості підозрюваного ОСОБА_7 , а саме те, що він раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, запобіжні заходи раніше стосовно нього не обиралися, є військовослужбовцем, ветераном війни - учасником бойових дій, має військове звання полковник та позитивно характеризується керівництвом ЗСУ. За визначні заслуги в обороноздатності України ОСОБА_7 було нагороджено нагрудним знаком «За зразкову службу», медаллю «Ветеран служби», відзнакою Міністерства оборони України « Вогнепальна зброя ». ОСОБА_7 , як вже зазначено вище, має міцні родинні зв`язки, одружений, утримує двох малолітніх дітей, з якими проживає у АДРЕСА_1 .

Також звернено увагу суду на належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_7 , коли він перебував на свободі, під час розслідування цього кримінального провадження.

Так, 08.01.2026 року ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у скоєнні злочину передбаченого ч.4 ст.426 КК України.

13.01.2026 року ОСОБА_7 , будучи обізнаним про наявність клопотання слідчого про обрання стосовно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, добровільно та самостійно прибув до Печерського районного суду м. Києва, де прийняв участь у розгляді цього клопотання. Жодних спроб втечі чи перешкоджання здійсненню досудового розслідування ОСОБА_7 не здійснював.

Належна процесуальна поведінка підозрюваного ОСОБА_7 , його моральні якості, спосіб життя, сімейні зв`язки, наявність постійного місця проживання, наявність утриманців дають підстави для висновку про те, що стосовно нього може бути обрано інший більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, а саме - цілодобовий домашній арешт (частини 1 та 2 ст. 181 КПК України).

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не є таким суворим, як тримання під вартою, однак покладає на особу обов`язок перебувати у визначеному слідчим суддею приміщенні цілодобово або у відповідний період доби, що згідно із ч. 5 ст. 181 КПК України контролюється працівниками органу Національної поліції, у тому числі через носіння засобів електронного контролю.

Якби судом стосовно підозрюваного ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладанням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, це у повній мірі унеможливило б настання у майбутньому ризиків, передбачених п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та забезпечило б виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Саме такий запобіжний захід дозволив би дотриматися балансу між завданнями кримінального провадження та забезпечення принципу гуманності та справедливості.

Захисник у скарзі зазначає, що 02.04.2026 року ухвалою Печерського районного суду м. Києва стосовно підозрюваного ОСОБА_7 було визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 2000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 6 656 000 грн.

У цій частині судом не було враховано вимоги ч. 4 ст. 182 КПК України та визначено розмір застави, який є завідомо непомірним для підозрюваного ОСОБА_7 .

Отже, під час ухвалення рішення про визначення підозрюваному ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, слідчим суддею не було враховано вимоги ч. 4 ст. 182 КПК України, сталої практики ЄСПЛ щодо визначення розміру застави.

Судом першої інстанції було визначено розмір застави без врахування матеріального становища підозрюваного ОСОБА_7 , без врахування характеристики його особистості, без врахування міцних родинних зв?язків, відсутності судимостей та належної процесуальної поведінки під час його перебування на свободі.

Підозрюваний ОСОБА_7 залишається під вартою через неспроможність внести визначену суму застави і це свідчить про те, що суд не забезпечив ефективну реалізацію права на свободу. Непомірна для ОСОБА_7 застава фактично стала продовженням арешту, а право на звільнення під заставу стало ілюзорним.

Таким чином, апелянт вказує, що ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням вимог кримінального процесуального законодавства України, без врахування сталої практики ЄСПЛ, суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, не є обгрунтованою і законною, а тому підлягає скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції нової ухвали.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу, та просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається із матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000789 від 06.09.2024 за підозрою ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.4 ст.28 ч.5 ст.191, ч.4 ст.28 ч.3 ст.209 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.255, ч.4 ст.28 ч.5 ст.191, ч.4 ст.28 ч.3 ст.209 КК України, ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.255, ч.4 ст.28 ч.5 ст.191, ч.4 ст.28 ч.3 ст.209 КК України, ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.255, ч.4 ст.28 ч.5 ст.191 КК України, ОСОБА_15 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.255, ч.4 ст.28 ч.5 ст. 191, ч.4 ст.28 ч.3 ст.209 КК України, ОСОБА_16 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.367 КК України, ОСОБА_7 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.426 КК України.

Організація і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні здійснюється прокурорами Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора.

Так, начальник 634 військового представництва МО України ОСОБА_7 у порушення умов державних контрактів від 18.12.2023 №220/11/1/23/198, від 06.05.2024 №23/3-211-VDK-24, від 14.06.2024 №23/3-331-VDK-24, вимог ДСТУ В_15.902-2023, постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2009 №1107, Порядку здійснення контролю за якістю товарів, робіт і послуг оборонного призначення на всіх етапах їх розроблення, виробництва, модернізації, ремонту та утилізації, а також за цільовим використанням коштів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28.07.2021 №781, діючи всупереч положенням вищевказаних норм законодавства, у період з грудня 2023 року по 01.09.2025 року, в умовах воєнного стану, маючи реальну можливість виконати свої обов`язки належним чином, невірно трактуючи інтереси військової служби, під час виконання державних контрактів, діючи всупереч інтересам служби, умисно не вжив всіх заходів до здійснення контролю якості виробництва та постачання протипіхотних вибухових пристроїв ПВП-50, ПВП-200, що призвело до постачання до Збройних Сил України неякісних інженерних боєприпасів, та спричинення збитків державі в особі Міністерства оборони України на загальну суму 447 271 931 грн., що є тяжкими наслідками, та погіршило боєздатність військових підрозділів при стримуванні військової агресії російської федерації.

Ураховуючи вищевказане, відповідно до ст. ст. 40, 42, 276, 277, 278 КПК України, слідчим за погодженням з прокурором 08.01.2026 здійснено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 426 КК України, тобто у іншому умисному невиконанні військовою службовою особою дій, які вона за своїми службовими обов`язками повинна була виконати, вчинені в умовах воєнного стану, що спричинило тяжкі наслідки: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

02.04.2026 року старший слідчий в особливо важливих справах другого відділу Управління Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_9 , за погодженням з прокурором у кримінальному провадженні - прокурором першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000789 від 06.09.2024 року.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначав, що підстави підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджуються наступними доказами, а саме:

- показами свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 ;

- актами та протоколами випробувань від 10.01.2025 №343/23дск;

- звітом про аварії з боєприпасами №2370/1389 від 29.03.2025;

- звітом про аварії з боєприпасами № НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_3 (Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_6 »);

- висновком експертів за результатами проведення комплексної судової експертизи зброї та слідів і обставин її використання, вибухотехнічної експертизи, експертизи матеріалів, речовин та виробів, товарознавчої експертизи (військового майна, техніки та озброєння), економічної експертизи від 09.12.2025 №1894/1895/25-82/1896/25-54/1897/25-34/7770/25-71ДСК;

- висновком експертів №8042/25-31 від 14.11.2025;

- інформацією Національного банку України №25-0009/44824/БТ від 10.06.2025;

- наказом Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України №171-дск;

- протоколом огляду від 08.04.2025 протипіхотних мін ПВП-50 ТАК-006-24;

- звітом робочої групи з дослідження пристроїв ПВП-50 партії ТАК 006-24 від 02.05.2025 №220/57/21/К/дск відповідно до якого було досліджено 18 пристроїв ПВП-50 партії ТАК 006-24;

- висновками випробувань Державного науково-дослідного інституту випробувань і сертифікації озброєння та військової техніки;

- звітом комісії щодо результатів службової перевірки від 14.05.2025 283/64/дск;

- актом службового розслідування №806дск від 15.07.2025;

- протоколом слідчого експерименту від 23.09.2025;

- протоколами НСРД;

- іншими матеріалами у своїй сукупності.

Вказані докази, як самі по собі, так і в сукупності з іншими доказами, містять відомості, як доказ факту та обставин вчинення підозрюваним інкримінованого кримінального правопорушення.

Отримані на даному етапі досудового розслідування відомості задокументовані у відповідний процесуальний спосіб, передбачений КПК України, і вказують на вірогідну причетність ОСОБА_7 до вчинення зазначених злочинів, при цьому таке цілком узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обгрунтованої підозри» у вчинені правопорушення передбачає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що зазначена особа могла вчинити правопорушення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Влох проти Польщі»).

13.01.2026 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва (справа №757/786/26-к) до підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 08.03.2026, включно, із альтернативним запобіжним заходом у вигляді застави в межах 12500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 41 600 000,00 гривень з зобов`язанням виконувати наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду;

- не відлучатися за межі Київської області, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утриматись від спілкуватися із свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, які дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Приймаючи до уваги факт наявності обгрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 426 КК України, з метою забезпечення неухильного виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних прав та обов`язків, виникла необхідність у зверненні до суду із даним клопотанням.

Метою продовження застосованого до підозрюваного запобіжного заходу є забезпечення його належної процесуальної поведінки та існування на даний час відповідних ризиків передбачених п. п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також запобігання спробам:

- переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

- знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

- незаконно впливати на потерпілого, свідків, експертів, інших учасників у цьому ж кримінальному провадженні;

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

- вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Обставинами, на підставі яких сторона обвинувачення дійшла висновку про наявність вказаних ризиків, є те, що кримінальні правопорушення, що інкримінуються ОСОБА_7 є тяжкими і передбачають можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Вищевикладене свідчить також про те, що ОСОБА_7 , усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, може планувати втечу та переховування від органів досудового розслідування з метою уникнення кримінальної відповідальності.

ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування та має реальні можливості залишити територію України з цією метою, як в межах пункту пропуску через державний кордон України так і поза межами таких, а також переховуватись на території України.

Перебування нашої держави у стані війни з російською федерацією може також сприяти ОСОБА_7 до залишення меж підконтрольної Україні території, що унеможливить подальше проведення належного досудового розслідування та судового розгляду.

Зважаючи на інкримінування підозрюваному злочинів за ч. 4 ст. 426 КК України, а також на міру покарання, яка загрожує йому, сторона обвинувачення обгрунтовано вважає, що ОСОБА_7 , перебуваючи поза межами установи попереднього ув`язнення, вчинятиме дії спрямовані на знищення або спотворення доказів у даному кримінальному провадженні, збір яких на даний час слідством не завершено, що значно вплине на процес доказування вини як підозрюваного, так й співучасників, інших можливих спільників, які діяли за попередньою змовою групою осіб.

На теперішній час у кримінальному провадженні не проведений увесь комплекс необхідних слідчих (розшукових) дій, не встановлено усі обставини, що мають значення для досудового розслідування, не встановлені усі місця зберігання предметів та документів, що можуть бути використані як речові докази, не встановлені усі особи причетні до його вчинення.

Підозрюваний ОСОБА_7 та інші особи за попередньою змовою під час вчинення кримінального правопорушення, з метою узгодження дій по реалізації злочинного плану вживали заходи конспірації та приховування своєї діяльності.

Зокрема, використовували мобільні термінали, інші електронні засоби, які за своїм функціоналом дозволяють спілкуватися шляхом направлення зображень і текстових повідомлень. Вказані засоби зв?язку, як знаряддя підготовки вчинення злочину, містять докази протиправної діяльності підозрюваного та інших співучасників, а тому, усвідомлюючи важливість доказового значення цих предметів для досудового розслідування, підозрюваний матиме можливість вжити заходів до їх приховання, знищення чи спотворення наявної у них інформації.

Досудове розслідування на даний час триває, збираються відомості на підтвердження винуватості ОСОБА_7 та інших осіб, які б були достатніми для завершення слідства, а тому знищення таких відомостей негативно вплине на повноту кримінального провадження.

При цьому, ОСОБА_7 , маючи тісні зв`язки у державних та правоохоронних органах, може незаконно впливати на свідків, експертів, інших учасників кримінального провадження, з метою надання недостовірних показів, зміни раніше наданих у кримінальному провадженні показів і уникнення кримінальної відповідальності.

Оскільки підозрюваному вручені повідомлення про підозру та клопотання про обрання запобіжного заходу з доданими до нього матеріалами досудового розслідування, якими воно обґрунтовується, відповідно останній отримав можливість знайомитися з матеріалами кримінального провадження, які містять значиму інформацію, у тому числі щодо проведених слідчих та процесуальних дій, які йому до цього були невідомі. З урахуванням вказаної обставини підозрюваний, перебуваючи поза межами установи попереднього ув`язнення, матиме можливість обговорювати з співучасниками, іншими невстановленими особами, причетними до протиправної діяльності, як відомі, так й невідомі органу досудового розслідування обставини вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, та усвідомлюючи невідворотність покарання, намагатиметься вплинути на цих осіб, розробити стратегію ухилення від відповідальності. Крім цього, враховуючи важливість та силу доказового значення висновків експертів у цьому провадженні підозрюваний, як особисто так і через інших осіб, може вдатися до впливу на цих учасників процесу у цьому ж кримінальному провадженні з метою дискредитації їх висновків. Враховуючи встановлення факту вчинення підозрюваним інкримінованого йому кримінального правопорушення у складі групи за попередньою змовою, у т.ч. з іншими невстановленими особами, перебуваючи поза межами установи попереднього ув`язнення, усвідомлюючи, що відомі йому особи з числа невстановлених на даний час стороною обвинувачення, можуть надати правдиві показання щодо його ролі у вчиненні кримінального правопорушення, намагатиметься вплинути на них з метою домогтися надання неправдивих показань на свою користь чи унеможливити своє викриття, а також приховування можливих співучасників та осіб, що їм сприяли.

Обставинами, на підставі яких сторона обвинувачення дійшла висновку, що ОСОБА_7 перешкоджатиме кримінальному провадженню іншим чином, є те, що у випадку засудження за ч. 4 ст. 426 КК України до нього може бути застосовано виключно покарання у виді реального позбавлення волі на строк до тринадцяти років з конфіскацією майна.

Перебуваючи на волі до вирішення питання щодо виявлення майна з метою його конфіскації та накладення на нього арешту наявний ризик того, що ОСОБА_7 вчинить активні дії щодо його приховування, перешкоджаючи таким чином кримінальному провадженню, зокрема досягненню мети та завдань кримінального провадження, невідворотності покарання та його достатності.

Також на цей час у кримінальному провадженні перевіряється причетність низки інших осіб до підготовки та вчинення вищевказаного кримінального правопорушення, у тому числі осіб, знайомих з підозрюваним. Враховуючи викладене, існують обгрунтовані підстави вважати, що підозрюваний може узгоджувати свої дії з невстановленими на даний час особами та таким чином намагатися не допустити викриття себе, а також встановлення обставин вчинення злочину. Також підозрюваний, усвідомлюючи, що досудове розслідування перебуває в активній стадії та проводяться слідчі дії, спрямовані на встановлення персональних даних осіб, причетних до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, зможе сприяти переховуванню таких осіб від органу досудового розслідування, у тому числі керувати такою протиправною діяльністю та фінансувати її.

ОСОБА_7 , може вчинити інші кримінальні правопорушення, щодо свідків з метою уникнення відповідальності, а також продовжити кримінальні правопорушення.

Вказане дає підстави стверджувати про те, що ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення (злочини) умисно і цілеспрямовано, чітко усвідомлюючи при цьому протиправність власних дій.

Підставою застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність обгрунтованої підозри у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 426 КК України та наявність ризиків, які дають підстави вважати, що підозрюваний матиме можливість: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків, експертів, інших учасників кримінального провадження; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інші кримінальні правопорушення чи продовжити кримінальні правопорушення.

З урахуванням викладених обставин жоден більш м?який запобіжний захід, крім запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зможе забезпечити запобігання існуючим у провадженні ризикам та виконання завдань кримінального провадження.

Інші більш м?які запобіжні заходи не забезпечать усунення існуючих ризиків, оскільки ОСОБА_7 надалі матиме можливість контактувати з співучасниками, іншими особами, які можливо причетні до отримання неправомірної вигоди, й узгоджувати з ними свої дії, спрямовані на переховування від органів досудового розслідування та/або суду, знищення, приховування або спотворення речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, вчинення незаконного впливу на потерпілого, свідків, експертів, інших учасників кримінального провадження, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення та/або продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. Зокрема, такі контакти можливі за допомогою різного роду засобів зв?язку, у тому числі, які неможливо відслідкувати гласними чи негласними засобами контролю.

Зазначені ризики є суттєвими і їхньому настанню неможливо запобігти у разі застосування до ОСОБА_7 будь-яких інших запобіжних заходів.

Крім наявності зазначених ризиків, матеріали провадження дають змогу оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; міцність соціальних зв?язків підозрюваного в місці його постійного проживання; вік та стан здоров`я підозрюваного; майновий стан підозрюваного; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Стороною обвинувачення у клопотанні та доданих до нього матеріалах, якими обгрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховані обставини, визначені статтею 178 КПК України як такі, що мають бути оцінені судом.

У випадку засудження ОСОБА_7 за вчинення інкримінованого тяжкого злочину, до нього може бути застосовано виключно покарання у виді реального позбавлення волі на строк до тринадцяти років з конфіскацією майна.

Вивченням особи підозрюваного на даний час встановлено, що він працездатний, тяжкими захворюваннями, які б перешкоджали його утриманню під вартою, не страждає. Даних, які б вказували на неможливість застосування до ОСОБА_7 вказаного запобіжного заходу, не встановлено.

У органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що будь-який інший запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі, не може забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_7 .

Застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання не забезпечить належної поведінки підозрюваного, не зменшить наявність вищевказаних ризиків та не зможе перешкодити їх реалізації, оскільки зважаючи на особу підозрюваного він не може самоорганізуватися для здійснення належного самоконтролю.

Неможливе і застосування до підозрюваного ОСОБА_7 і запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, оскільки на момент повідомлення йому про підозру та звернення до слідчого судді із вказаним клопотанням до органу досудового розслідування не надійшло жодної заяви від осіб, які заслуговують на довіру, про обрання відносно підозрюваного саме такого запобіжного заходу.

Неможливе і застосування до підозрюваного ОСОБА_7 і запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, оскільки вказаний запобіжний захід не забезпечить виконання покладених процесуальних обов`язків та надасть змогу спілкуватися з іншими на даний час невстановленими учасниками вчиненого ним злочину, що, в подальшому, може виразитись у незаконному впливі на свідків у кримінальному провадженні, які володіють інформацією щодо обставин вчинення ним зазначеного злочину, а також знищити, сховати або спотворити будь-які із речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, продовжувати вчиняти злочини.

Зазначені обставини, на підставі яких зроблено висновок про необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , містяться в матеріалах кримінального провадження, а також інших доказах, зібраних у ході досудового розслідування.

Тримісячний строк досудового розслідування у кримінальному провадженні відраховується з дня повідомлення ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_7 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_25 про підозру і закінчується 08.03.2026.

27.02.2026 заступником Генерального прокурора строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до трьох місяців, тобто до 08.04.2026.

03.03.2026 слідчим суддею Печерського районного суду ОСОБА_26 строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 продовжено до 08.04.2026. Одночасно визначено альтернативний запобіжний захід у виді застави в розмірі 7 058 688,00грн., що дорівнює 2121 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

27.03.2026 слідчим суддею Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_27 строк досудового розслідування у кримінальному проваджені продовжено до шести місяців, тобто до 08.07.2026.

У той же час, через особливу складність кримінального провадження, яка визначається необхідністю проведення значного обсягу слідчих та процесуальних дій, необхідністю виконання заходів забезпечення кримінального провадження, тривалістю проведення експертних досліджень, не вбачається за можливе виконати увесь запланований обсяг слідчих та інших процесуальних дій у тримісячний строк.

Так, додатковий час необхідний для проведення або завершення наступних процесуальних дій:

- проведення аналізу даних, отриманих внаслідок тимчасового доступу щодо з`єднань абонентських номерів, які використовували підозрювані, та матеріалів НСРД;

- отримання висновку додаткової економічної експертизи, яка призначена 28.01.2026 до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України;

- отримання висновку військової експертизи, яку призначено 15.01.2026 до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України;

- отримання висновку комп`ютерно-технічної експертизи, яку призначено 03.12.2025 до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України;

- отримання висновки внутрішніх аудитів Міністерства оборони України по державним контрактам від 10.06.2024 №370/3/5/5/2/9 та від 18.12.2023 №220/11/1/23/198;

- у разі необхідності призначення додаткових експертиз;

- вчинення дій, направлених на розсекречення матеріалів негласних слідчих (розшукових) дій, проведених під час досудового розслідування;

- проведення допитів підозрюваних та інших осіб, які можуть бути причетні до вчинення кримінального правопорушення;

- проведення допитів свідків у кримінальному провадженні;

- здійснення інших заходи забезпечення кримінального провадження;

- провести слідчі (розшукові) та процесуальні дії, спрямовані на отримання відомостей, які мають значення для досудового розслідування, з урахуванням результатів додатково проведених слідчих та інших процесуальних дій, в тому числі допитати осіб, яким відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження;

- з урахуванням отриманих додаткових доказів, встановлених відомостей та фактів, у випадку виникнення підстав для зміни раніше повідомлених підозр, - виконати дії, передбачені ст. ст. 278, 279 КПК України;

- виконати вимоги ст. 290 КПК України;

- скласти обвинувальний акт разом з реєстром матеріалів досудового розслідування, які вручити підозрюваним та спрямувати до суду;

- виконати інші слідчі (розшукові) дії, а також заходи забезпечення кримінального провадження, спрямовані на досягнення завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України, та встановлення обставин, які підлягають доказуванню, вичерпний перелік яких наведено у ст. 91 КПК України.

Результати зазначених слідчих та негласних слідчих (розшукових) дій, а також прийнятих процесуальних рішень мають значення для судового провадження, оскільки дадуть можливість зібрати докази для підтвердження обставин вчинення кримінального правопорушення, виконати обов`язкові вимоги законодавства.

Ураховуючи викладене, стосовно ОСОБА_7 слід продовжити строк тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, оскільки особлива складність провадження не дозволяє завершити досудове розслідування у коротший строк.

У зв?язку з викладеним, для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, враховуючи, що заявлені при застосуванні до нього запобіжного заходу ризики, передбачені ст. 177 КПК України, продовжують існувати, необхідно продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Сторона обвинувачення вважає, що на цей час вказані ризики не зменшилися, є реальними, стійкими, триваючими та виправдовують продовження строку дії запобіжного заходу стосовно підозрюваного.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 02 квітня 2026 року частково задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах другого відділу Управління Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_9 , яке погоджене прокурором у кримінальному провадженні - прокурором першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000789 від 06.09.2024 року.

Продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 426 КК України, в межах строку досудового розслідування, а саме до 31.05.2026 року включно.

Одночасно визначено підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , альтернативний запобіжний захід у вигляді застави для забезпечення виконання обов`язків, визначених КПК України, у розмірі 2000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 6 656 000 грн.

Сума застави у національній грошовій одиниці може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунокТериторіального управління Державної судової адміністрації України в м. Києві:

Отримувач: ТУ ДСАУ в м. Києві

МФО: 820172

Банк: Державна казначейська служба України м. Київ

р/рUА 1012089

призначення платежу: застава за ПІБ, дата народження особи, за яку вноситься застава), згідно ухвали (назва суду) від (дата ухвали)... по справі № кримінальне провадження №, внесені (ПІБ особи, що вносить заставу згідно квитанції від (дата та № квитанції).

Роз`яснено підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі установи, в якій утримується підозрюваний.

Після отримання та перевірки протягом одного дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа установи, в якій утримується підозрюваний, негайно має здійснити розпорядження про звільнення з-під варти ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та повідомити усно і письмово слідчого, прокурора у кримінальному провадженні №0000789 від 06.09.2024 року та слідчого суддю Печерського районного суду м. Києва.

З моменту звільнення з-під варти у зв?язку з внесенням застави підозрюваний ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в разі внесення застави, наступні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за кожною вимогою;

- не відлучатися з м. Києва та Київської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утриматися від спілкування (поза проведенням процесуальних дій) зі свідками та іншими підозрюваними у кримінальному провадженні №0000789 від 06.09.2024 року;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Підозрюваний, заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначено до 02.06.2026 року включно, але не більше строку досудового розслідування.

У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому ст. 199 КПК України. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Роз`яснено заставодавцю обов`язок із забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується частково, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

За змістом ч. 3 ст. 197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування, в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Клопотання про продовження строку тримання під вартою подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно із ч. 6 ст. 199 КПК України у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті.

На переконання колегії суддів, при прийнятті рішення про продовження строку тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , слідчий суддя дійшов вірного висновку про доведеність наявності обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 426 КК України, що підтверджується фактичними даними, наданими суду та наведеними у рішенні слідчого судді.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, оцінюючи їх достатність для висновку про причетність ОСОБА_7 до інкримінованого йому злочину, колегія суддів вважає правильним висновок слідчого судді про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 426 КК України.

Зокрема, обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується наступними долученими до клопотання доказами, а саме:

- показами свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 ;

- актами та протоколами випробувань від 10.01.2025 №343/23дск;

- звітом про аварії з боєприпасами №2370/1389 від 29.03.2025;

- звітом про аварії з боєприпасами № НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_3 (Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_6 »);

- висновком експертів за результатами проведення комплексної судової експертизи зброї та слідів і обставин її використання, вибухотехнічної експертизи, експертизи матеріалів, речовин та виробів, товарознавчої експертизи (військового майна, техніки та озброєння), економічної експертизи від 09.12.2025 №1894/1895/25-82/1896/25-54/1897/25-34/7770/25-71ДСК;

- висновком експертів №8042/25-31 від 14.11.2025;

- інформацією Національного банку України №25-0009/44824/БТ від 10.06.2025;

- наказом Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України №171-дск;

- протоколом огляду від 08.04.2025 протипіхотних мін ПВП-50 ТАК-006-24;

- звітом робочої групи з дослідження пристроїв ПВП-50 партії ТАК 006-24 від 02.05.2025 №220/57/21/К/дск відповідно до якого було досліджено 18 пристроїв ПВП-50 партії ТАК 006-24;

- висновками випробувань Державного науково-дослідного інституту випробувань і сертифікації озброєння та військової техніки;

- звітом комісії щодо результатів службової перевірки від 14.05.2025 283/64/дск;

- актом службового розслідування №806дск від 15.07.2025;

- протоколом слідчого експерименту від 23.09.2025;

- протоколами НСРД;

- іншими матеріалами у своїй сукупності.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя станом на день розгляду клопотання дійшов правильного висновку про продовження їх існування, з огляду на конкретні обставини кримінальних правопорушень, вчинених в умовах воєнного стану, ступінь їх небезпеки та наслідки, на тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Зокрема, наявні в матеріалах кримінального провадження відомості і обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що у кримінальному провадженні продовжують існувати ризики, які існували на момент вирішення слідчим суддею питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме те, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних та інших осіб у цьому ж кримінальному провадженні; іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, в сукупності із вищезазначеними обставинами, слідчий суддя врахував дані про особу підозрюваного, його вік та стан здоров`я, майновий та сімейний стан, репутацію, спосіб життя, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні прокурора.

З урахуванням наведених обставин у їх сукупності, враховуючи також дані про особу підозрюваного ОСОБА_7 , колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні прокурора, а тому слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність продовження щодо ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу.

Доводи апелянта, що ризики, заявлені в клопотанні та ухвалі слідчого судді про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не містять посилань на матеріали, що підтверджують їх наявність, колегією суддів не приймаються до уваги та не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому.

Отже ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формі або формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

Як обов`язковий критерій продовження запобіжного заходу, ризик у кримінальному провадженні має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися. Однак, в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що підозрюваний може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню. Оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, суд має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності вчинення ним дій, передбачених у ч. 1 ст. 177 КПК.

Відтак, як уже зазначалось вище, з урахуванням даних про особу підозрюваного, в їх сукупності, характеру вчиненого злочину, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим та прокурором у клопотанні та, як наслідок, встановлення слідчим суддею в ухвалі, вказаних ризиків.

Посилання апелянта на характеризуючі дані підозрюваного приймаються колегією суддів до уваги, проте не спростовують висновків слідчого судді щодо існування вищезазначених ризиків у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 .

Так, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , характер та обставини інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим у клопотанні доведено існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, потерпілих, інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення, або продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Зважаючи на викладене, а також, враховуючи дані про особу підозрюваного ОСОБА_7 в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки докази наявності достатніх стримуючих факторів, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що слідчий суддя належним чином не врахував вимоги ч. 4 ст. 182, ч. 3 ст. 183 КПК України при визначенні підозрюваному застави у виді 2 000 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 6 656 000 гривень, та не обґрунтував необхідність визначення застави саме в такому розмірі.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, однак у виключних випадках, якщо слідчий суддя встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят або триста розмірів мінімальної заробітної плати відповідно.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні. Розмір застави повинен визначатися виходячи з особи обвинуваченого, його майнового стану і його відносин з особами, які надають забезпечення, іншими словами, враховувати той факт, чи буде втрата забезпечення чи дії проти поручителів у випадку неявки обвинуваченого в суд достатнім стримуючим фактором для обвинуваченого, щоб не здійснити втечу.

Разом з цим, при визначенні розміру застави слід не допускати встановлення такого її розміру, що є завідомо непомірним для особи та призводить до неможливості виконання застави. З одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Хоча кримінальним процесуальним законодавством і передбачено можливість слідчого судді у виключних випадках призначати вищий розмір застави, ніж передбачений п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, однак таке рішення слідчого судді має надати ретельний аналіз обставин справи, щоб обґрунтувати таку «виняткову» заставу.

На переконання колегії суддів, слідчий суддя в своїй ухвалі в повній мірі не надав ретельної оцінки всіх релевантних факторів, які підлягають встановленню під час визначення ОСОБА_7 розміру застави, та не навів достатніх обґрунтувань визначення розміру застави на такому високому рівні.

Якзазначив Європейський суд з прав людини у рішенні "Istomina v. Ukraine" від 13.01.2022 (заява № 23312/15), «гарантія, передбачена пунктом 3 статті 5 Конвенції, покликана забезпечити не відшкодування будь-якої шкоди, завданої внаслідок підозрюваного злочину, а лише присутність обвинуваченого на судовому засіданні. Таким чином, розмір застави має встановлюватися головним чином з огляду на обвинуваченого, його майно та його чи її відносини з особами, які мають надати особисту поруку, іншими словами, на ступінь впевненості щодо можливої перспективи того, що втрата застави або позов проти гарантів у разі неявки підсудного в судове засідання буде діяти як достатній стримуючий фактор, щоб запобігти бажанню втекти з його або її боку… Оскільки йдеться про основне право на свободу, гарантоване статтею 5, органи влади повинні надзвичайно обережно встановити відповідний розмір застави, і вирішити, чи є необхідним продовження тримання під вартою. Серйозність звинувачень проти обвинуваченого не може бути вирішальним фактором, що виправдовує суму застави» (§25 рішення).

Враховуючи обставини інкримінованого підозрюваному діяння, дані про його особу, репутацію, майновий та сімейний стан, та ті обставини, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, колегія суддів приходить до висновку про необхідність визначення ОСОБА_7 застави у розмірі 1 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 4 992 000 (чотири мільйони дев`ятсот дев`яносто дві тисячі) грн. 00 коп., з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

На переконання колегії суддів, такий розмір застави буде співмірним з існуючими в кримінальному провадженні ризиками та в разі її внесення зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та виконання ним обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

За таких обставин у їх сукупності, виходячи з положень п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді - скасуванню з постановленням нової ухвали про часткове задоволення клопотання старшого слідчого та продовження підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у межах строку досудового розслідування до 31.05.2026 року із визначенням застави у розмірі 1 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 4 992 000 (чотири мільйони дев`ятсот дев`яносто дві тисячі) грн. 00 коп., та покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, у разі внесення застави строком до 31.05.2026 року.

Керуючись ст.ст. 176,177, 178, 182, 183, 194, 199, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 02 квітня 2026 року - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах другого відділу Управління Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань полковника Державного бюро розслідувань ОСОБА_9 , погоджене прокурором у кримінальному провадженні - прокурором першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000789 від 06.09.2024 року - задовольнити частково.

Продовжити щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою у межах строку досудового розслідування, до 31 травня 2026 року включно.

Одночасно визначити підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заставу в розмірі 1500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 4 992 000 (чотири мільйони дев`ятсот дев`яносто дві тисячі) гривень у національній грошовій одиниці.

Застава може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на розрахунковий рахунок Київського апеляційного суду (м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, код ЄДРПОУ суду 42258617, банк ГУ ДКС України в місті Києві, код банку - 820172, номер рахунку за стандартом IBAN: UA1082186).

У разі внесення застави у визначеному судом розмірі, вважати, що до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , застосовано запобіжний захід у виді застави.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України, у разі внесення застави, покласти на підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за кожною вимогою;

- не відлучатися з м. Києва та Київської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утриматися від спілкування (поза проведенням процесуальних дій) зі свідками та іншими підозрюваними у кримінальному провадженні № 0000789 від 06.09.2024 року;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави, обчислювати з дня внесення застави до 31 травня 2026 року включно.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у кримінальному провадженні.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному в даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення застави на розрахунковий рахунок Київського апеляційного суду, має бути наданий уповноваженій особі ДУ «Київський слідчий ізолятор» чи іншої установи де підозрюваний перебуває під вартою.

Після отримання та перевірки протягом одного дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена особа ДУ «Київський слідчий ізолятор» чи іншої установи де підозрюваний перебуває під вартою негайно має здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з-під варти та повідомити усно і письмово слідчого, прокурора та слідчого суддю.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної в даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти, у зв`язку з внесенням застави, підозрюваний ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вважається таким до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні застави обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4