Справа № 716/106/26
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2026 Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Заставна обвинувальний акт в кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 0000399 від 18.08.2024 відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Юрківці, Заставнівського району, Чернівецької області, з середньою освітою, одруженого, зареєстрований та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , на час інкримінованого кримінального правопорушення перебував на посаді стрільця - помічника гранатометника 2 відділення охорони 2 взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 у військовому званні «солдат», раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

УСТАНОВИВ:

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) № 150 від 06.05.2023, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації солдата ОСОБА_5 призначено на посаду стрільця 2 відділення охорони 1 взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 , зараховано до списків особового складу даної військової частини та поставлено на всі види забезпечення, як такого, що з 06.05.2023 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків.

Відповідно до положень п. 3 ч. 9 ст. 1, п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовцем є особа, яка проходить військову службу, а початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за призовом під час мобілізації, вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.

Відтак, з моменту прийняття на військову службу за призовом під час мобілізації ОСОБА_5 , останній набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.

Вимоги ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують кожного громадянина України захищати Вітчизну, суверенітет, незалежність та територіальну цілісність України.

Будучи військовослужбовцем, солдат ОСОБА_5 , відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Статтями 129, 130, 131, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, регламентовано, що з метою забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, військовослужбовці зобов`язані, у службовий час, постійно знаходитись в розташуванні військової частини або в місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

24 лютого 2022 року Президент України видав Указ № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», що затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово був продовжений та діє на даний час.

Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України», воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Таким чином, солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем за призовом під час мобілізації, перебуваючи на посаді стрільця - помічника гранатометника 2 відділення охорони 2 взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 , у порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», п. 3 ч. 9 ст. 1, п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 127-131, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, порушуючи військову дисципліну, маючи намір тимчасово ухилитись від несення обов`язків військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах воєнного стану, без поважних причин та дозволу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , 20.06.2024 не з`явився для подальшого проходження служби до ІНФОРМАЦІЯ_2 що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , а вибув до місця свого постійного проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив службовий час на власний розсуд, не пов`язаний з проходженням військової служби до 17.12.2025, чим вчинив нез`явлення вчасно на службу військовослужбовцем без поважних причин, тривалістю понад три доби, в умовах воєнного стану.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, розкаявся та суду пояснив, що після поранення в зоні бойових дій, він був визнаний придатним до військової у частинах забезпечення, військових комісаріатах. У зв`язку з цим у 2023 році його було призначено на посаду стрільця 2 відділення охорони 1 взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час виконання своїх посадових обов`язків він був залучений до групи РТЦК та СП, яка перевіряла на блок - постах військово-облікові документи вйськовозобов`язаних громадян. У червні 2024, оскільки його батьки тяжко захворіли і потребували стороннього догляду, тому він поїхав до свого місця проживання в с. Юрківці та не повернувся на службу, що пояснюється його небажанням виконувати, як він вважає, злочинні накази керівництва РТЦК та СП.

Враховуючи те, що обвинувачений у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованому йому органом досудового розслідування злочину при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, що ніким не оспорюється.

При цьому судом було роз`яснено сторонам, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити обставини даного кримінального провадження справи в апеляційному порядку.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстав вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає під примусом.

Заперечень з приводу оголошених фактичних обставин, встановлених в ході досудового розслідування в кримінальному проваджені, від сторін не надійшло, учасники погодилися із кваліфікацією вчиненого діяння, будь-які заперечення відсутні.

Вина обвинуваченого ОСОБА_5 підтверджується доказами, які були зібрані органами досудового розслідування, і які він визнав в судовому засіданні, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України.

Зазначене узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації N 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, покази якого є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин злочину, добровільності та істинності його позиції, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Дії ОСОБА_5 правильно кваліфіковані за ч.5 ст.407 КК України за кваліфікуючими ознаками: нез`явлення вчасно на службу військовослужбовцем без поважних причин, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану .

За змістом статей 50, 65 КК України та п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» N 7 від 24.10.2003 р. зі змінами від 06.11.2009 р., особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду, оптимальним орієнтиром якої є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, суд відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів. Обставини його вчинення, що злочин припинено діями самого обвинуваченого.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_5 відповідно до ст. 66 КК України суд визнає щире каяття у вчиненному.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , згідно з ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_5 судом встановлено, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягався, одружений, згідно з службовою характеристикою - не завжди дисциплінований, у вересні 2023 проходив лікування у Чернівецькому наркологічному диспансері (діагноз алкогольна інтоксикація, розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю), під спостереженням лікаря психіатра та нарколога не перебуває, позитивно характеризується під час перебування в Державній установі «Чернівецькій слідчий ізолятор».

Як вбачається з висновку судово-психіатричного експерта №32 від 13.01.2026 на період часу, до якого відноситься інкриміноване діяння, ОСОБА_5 ознак хронічного психічного захворювання не виявляв, він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом на даний час ОСОБА_5 застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Також суд враховує інші дані, що характеризують особу обвинуваченого, а саме що ОСОБА_5 :

- має статус Учасника бойових дій,

- отримав поранення у вигляді перенесеної вибухової травми, пов`язане із захистом Батьківщини, а також інші захворювання, пов`язані із проходженням військової служби;

- нагороджений відзнакою Міністра оборони України за поранення.

Надані захисником медичні документи про стан здоров`я матері обвинуваченого ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 та батька ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4 , які свідчать про необхідність догляду за ними, суд приймає до уваги як такі, що підтверджують сталі соціальні зв`язки та сімейні обов`язки обвинуваченого та вказують на мотиви вчинку інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Так, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, за яким обвинувачується ОСОБА_5 є триваючим, вчинений в період з 20.06.2024 до 17.12.2025.

У Постанові Верховного Суду від 11.11.2021 по справі № 220/1260/20, Касаційний кримінальний суд виклав правовий висновок, за яким, у разі вчинення особою триваючого злочину, застосуванню підлягає закон про кримінальну відповідальність, який був чинним на момент завершення такого злочину.

У зв`язку із набранням 27.01.2023 року чинності Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці» №2839-IX від 13.12.2022 року посилено кримінальну відповідальних за вчинення військових кримінальних правопорушень, та обмежено застосування ст. ст. 69, 75 КК України у випадках засудження, зокрема, за кримінальне правопорушення, передбачене ст. 407 КК України, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, що відповідно до ч.5 ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину, особу обвинуваченого, наявність обставин пом`якшуючих покарання, відсутність обтяжуючих обставин та доходить висновку про призначення обвинуваченому покарання в межах санкції ч.5 ст.407 КК України.

При цьому суд вважає, що призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, чи звільнення від відбування покарання з випробуванням, про що просить сторона захисту, не передбачено в даному випадку приписами законодавства та не сприятиме виправленню обвинуваченого та попередженню вчинення ним та іншими особами нових кримінальних правопорушень.

Долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст. 100, 349, 368, 370, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України і призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з дня затримання - 17.12.2025 року.

Речові докази: копії медичної документації на ім`я ОСОБА_5 , які долучені до матеріалів кримінального провадження залишити в матеріалах кримінальної справи.

Запобіжний захід ОСОБА_5 тримання під вартою в ДУ "Чернівецький слідчий ізолятор" - залишити без змін до набрання вироком законної сили.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати у строк покарання ОСОБА_5 строк попереднього ув`язнення з дня його затримання 17.12.2025 року до дня набрання вироком законної сили включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено сторонами до Чернівецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Заставнівський районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя ОСОБА_9