УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 року

м. Київ

справа № 528/770/24

провадження № 51-779 ск 26

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 02 лютого 2026 року про повернення апеляційної скарги,

встановив:

Як убачається з матеріалів провадження та даних опублікованих в Єдиному державному реєстрі судових рішень (далі - ЄДРСР), вироком Гребінківського районного суду Полтавської області від 06 серпня 2024 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Миколаївський апеляційний суд ухвалою від 02 лютого 2026 року, керуючись п. 4 ч. 3 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), апеляційну скаргу ОСОБА_5 повернув.

Захисник ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. На обґрунтування свого прохання захисник зазначає, що вказане рішення прийняте з істотним порушенням норм процесуального закону, оскільки суд апеляційної інстанції в порушення вимог пунктів 1-3 ч. 1 ст. 7 КПК не виявив бажання від приведення відповідно до норм КПК незаконного вироку місцевого суду, формально відмовивши в прийнятті апеляційної скарги.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення касаційної скарги немає.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 392 КПК в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, зокрема вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу.

За змістом ч. 1 ст. 116 КПК процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки. А згідно з п. 1 ч. 2 ст. 395 КПК, апеляційну скаргу на вирок суду першої інстанції може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КПК пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Під поважними причинами необхідно розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.

Як убачається зі змісту оскаржуваної ухвали, яка опублікована в ЄДРСР, апеляційний суд, наведені у клопотанні ОСОБА_5 підстави пропуску строку на апеляційне оскарження, визнав не поважними, мотивуючи рішення тим, що вирок місцевого суду постановлено 06 серпня 2024 року, строк на його апеляційне оскарження закінчився 06 вересня 2024 року, однак, апеляційну скаргу до Полтавського апеляційного суду ОСОБА_5 подав лише 25 грудня 2025 року, тобто з пропуском встановленого законом строку на апеляційне оскарження.

Апеляційний суд звернув увагу на те, що апеляційна скарга ОСОБА_5 подана більше ніж через 1 рік та 4 місяці після постановлення вироку, і лише з огляду на те, що потерпіла після набрання вироком законної сили звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом про відшкодування моральної шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням.

У судовому засіданні, ОСОБА_5 підтвердив, що хоча справа й розглядалась в порядку ст. 381 КПК, він був обізнаний з оскаржуваним вироком, погодився з ним та сплатив штраф. При цьому, як установив суд, згідно з повідомлення начальника Лубенського районного сектору № 1 філії Державної установи «Центр пробації» у зв`язку зі сплатою призначеного штрафу (копія платіжної інструкції про переказ готівки від 23 вересня 2024 року) ОСОБА_5 був знятий з обліку.

Суд також встановив, що ОСОБА_5 хоча і є військовослужбовцем, проте весь час після ухвалення вироку у зв`язку з лікуванням проживав вдома, періодично проходив курс лікування за місцем проживання і жодних об`єктивних перешкод своєчасно звернутися до суду у визначений законом строк у нього не було.

За таких обставин, відмовивши у задоволенні клопотання ОСОБА_5 про поновлення строку на апеляційне оскарження та повернувши його апеляційну скаргу, апеляційний суд діяв у відповідності з вимогами кримінального процесуального закону.

Суд вкотре зазначає, що згідно з положенням ч. 2 ст. 113 КПК процесуальні дії під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу. Вимога про необхідність виконання процесуальних дій у встановлений КПК строк також міститься у ст. 116 вказаного Кодексу.

Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 02 лютого 2026 року про повернення апеляційної скарги.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3