Справа № 638/8241/25
Провадження № 1-о/638/2/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2026 року Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

представника колонії ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Шевченківського районного суду м.Харкова заяву начальника ДУ «Олексіївська виправна колонія (№25)» ОСОБА_6 про перегляд ухвали Шевченківського районного суду м. Харкова від 21.05.2025 року за нововиявленими обставинами, -

встановив:

Начальник ДУ «Олексіївська виправна колонія (№25)» звернувся до Шевченківського районного суду м.Харкова із заявою, в якій просить скасувати у зв`язку з нововиявленими обставинами ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова від 21.05.2025 року з урахуванням постанови від 27.01.2026 року колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо приведення у відповідність до Закону України від 18.07.2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів». Також просив привести вирок Київського районного суду м. Харкова від 10.11.2021 року у відповідність до вимог вищевказаного Закону України.

В обґрунтування клопотання зазначає, що в державній установі відбуває покарання засуджений ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 . 21 травня 2025 року Шевченківським районним судом м. Харкова постановлено ухвалу, якою задоволено подання начальника ДУ «Олексіївська виправна колонія (№25) ОСОБА_6 , приведено вирок Київського районного суду м. Харкова від 10.11.2021 року щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року. Звільнено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного вироком Київського районного суду м. Харкова від 10.11.2021 року. Приведено вирок Київського районного суду м. Харкова від 05.12.2023 року щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року. Звільнено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного вироком Київського районного суду м. Харкова від 05.12.2023 року за епізодами, які мали місце 12.06.202 року, 24.07.2022 року та 25.07.2022 року. Виключено з вироку Київського районного суду м. Харкова від 05.12.2023 року посилання на ст. ст. 71, 72 КК України та постановлено вважати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженим вироком Київського районного суду м. Харкова від 05.12.2023 року за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років. Ухвала набрала законної сили 29.05.2025 року.

27.01.2026 року колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду розглянуто касаційну скаргу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на вирок Київського районного суду м. Харкова від 05.12.2023 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 22.05.2024 року за результатами якою винесено постанову якою касаційну скаргу прокурора залишено без задоволення; касаційну скаргу засудженого задоволено частково. Вирок Київського районного суду міста Харкова від 05 грудня 2023 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 22 травня 2024 року щодо ОСОБА_4 змінено. Перекваліфіковано дії ОСОБА_4 за епізодами 12 червня, 24 та 25 липня 2022 року з частини 4 статті 185 КК на частину 1 статті 162 КК та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки. Також постановлено вважати засудженим ОСОБА_4 за частиною 4 статті 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років. На підставі частини 1 статті 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням призначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавляння волі на строк 7 років. На підставі статей 71, 72 КК до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Київського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2021 року у виді обмеження волі на строк 12 місяців, що в перерахунку становить 6 місяців позбавлення волі, та визначено йому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців.

У судовому засіданні представник колонії заяву про перегляд за нововиявленими обставинами підтримав, просив задовольнити.

Прокурор не заперечував проти задоволення заяви.

Засуджений підтримав подане клопотання.

Вивчивши заяву та долучені до неї матеріали, заслухавши думку учасників провадження, суд приходить наступного висновку.

Так, підстави для здійснення кримінального провадження за нововиявленими або виключними обставинами передбачені ст. 459 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 462 КПК України у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами поряд з іншими обставинами також зазначається: судове рішення, про перегляд якого за нововиявленими обставинами подається заява; обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду; обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин.

Як вбачається з матеріалів, 21 травня 2025 року Шевченківським районним судом м. Харкова постановлено ухвалу, якою задоволено подання начальника ДУ «Олексіївська виправна колонія (№25) ОСОБА_6 , приведено вирок Київського районного суду м. Харкова від 10.11.2021 року щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року. Звільнено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного вироком Київського районного суду м. Харкова від 10.11.2021 року. Приведено вирок Київського районного суду м. Харкова від 05.12.2023 року щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року. Звільнено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного вироком Київського районного суду м. Харкова від 05.12.2023 року за епізодами, які мали місце 12.06.202 року, 24.07.2022 року та 25.07.2022 року. Виключено з вироку Київського районного суду м. Харкова від 05.12.2023 року посилання на ст. ст. 71, 72 КК України та постановлено вважати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженим вироком Київського районного суду м. Харкова від 05.12.2023 року за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років. Ухвала набрала законної сили 29.05.2025 року.

Разом з тим, як вбачається з заяви, після ухвалення та набрання законної сили ухвали, стали відомі обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та прокурору, до ухвалення вказаного рішення та які доводять неправильність ухвали, що належить переглянути.

Зокрема, 27.01.2026 року колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду розглянуто касаційну скаргу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на вирок Київського районного суду м. Харкова від 05.12.2023 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 22.05.2024 року за результатами якою винесено постанову якою касаційну скаргу прокурора залишено без задоволення; касаційну скаргу засудженого задоволено частково. Вирок Київського районного суду міста Харкова від 05 грудня 2023 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 22 травня 2024 року щодо ОСОБА_4 змінено. Перекваліфіковано дії ОСОБА_4 за епізодами 12 червня, 24 та 25 липня 2022 року з частини 4 статті 185 КК на частину 1 статті 162 КК та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки. Також постановлено вважати засудженим ОСОБА_4 за частиною 4 статті 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років. На підставі частини 1 статті 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням призначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавляння волі на строк 7 років. На підставі статей 71, 72 КК до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Київського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2021 року у виді обмеження волі на строк 12 місяців, що в перерахунку становить 6 місяців позбавлення волі, та визначено йому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців.

Згідно із ч.1 ст.459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Нововиявленими обставинами, відповідно до положень ч. 2 ст. 459 КПК України, визнаються: штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

За змістом п. 3-5 ч. 2 ст. 462 КПК України у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами обов`язково зазначаються: судове рішення, про перегляд якого за нововиявленими обставинами подається заява; обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду; а також обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин, та зміст вимог особи, яка подає заяву, до суду.

Також, необхідно зазначити, що сама процедура перегляду судових рішень за нововиявленим обставинами за своєю правовою природою не є повторним розглядом справи по суті, повторною апеляцією чи касацією, вона не передбачає нового встановлення фактичних обставин кримінального провадження та усунення суперечностей у доказах. У цьому випадку суд лише перевіряє наявність передбачених у ч. 2 ст. 459 КПК обставин, на які учасники судового провадження посилаються як на нововиявлені, та надає оцінку тому, чи могли вказані обставини, що не були відомі суду на час розгляду справи, вплинути на правильність рішення суду, яке належить переглянути.

Верховний Суд під час розгляду справи № 51-517ск18 від 12.05.2020 визначив нововиявлені обставини як юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду при прийнятті судового рішення, а також спростовують обставини, встановлені судом на час розгляду справи, та мають важливе значення для її розгляду.

Як вбачається з висновку Верховного Суду, зробленого під час розгляду провадження № 51-2290ск20 від 18.05.2020, перегляд за нововиявленими обставинами є надзвичайним (екстраординарним) переглядом судових рішень у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи у звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанції) виявлені обставини, що могли суттєво вплинути на прийняті судові рішення, і внаслідок завершення кримінального провадження, розгляд цих обставин у звичайному порядку кримінального провадження став недоступним.

Тобто, обставини, що не були відомі суду на час судового розгляду, повинні бути настільки суттєвими та неспростовними, щоб мати можливість вплинути на законність прийнятого судом рішення по суті.

Необхідним при цьому є дотримання принципу юридичної визначеності, про що неодноразово наголошував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, зокрема у справі «Желтяков проти України», який вимагає щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їх рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру.

Так з матеріалів заяви вбачається, що майже одночасно із розглядом начальника ДУ «Олексіївська виправна колонія (№25)» в Шевченківському районному суді м. Харкова про приведення вироків Київського районного суду м. Харкова від 10.11.2021 року та від 05.12.2023 року стосовно ОСОБА_4 у відповідність до вимог Закону України від 18.07.2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», розглядались касаційні скарги ОСОБА_4 та прокурора на вирок Київського районного суду м. Харкова від 05.12.2023 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 22 травня 2024 року.

Таким чином, суд погоджується з доводами представника колонії, що враховуючи той факт, що постановлення ухвали Шевченківського районного суду м. Харкова від 21.05.2025 року відбувалось без врахування факту касаційного оскарження вироку Київського районного суду м. Харкова від 05.12.2023 року, наведене свідчить про наявність підстав, передбачених п. 3 ч. 2 ст. 459 КПК України, а саме інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Таким чином, суд вважає, що наявні підстави, передбачені ч. 1. ст. 459 КПК України, а саме, для задоволення заяви про перегляд судового рішення, що набрало законної сили, за нововиявленими обставинами, а саме для перегляду ухвали Шевченківського районного суду м. Харкова від 21.05.2025 року про приведення вироків Київського районного суду м. Харкова від 10.11.2021 року та від 05.12.2023 року стосовно ОСОБА_4 у відповідність до вимог Закону України від 18.07.2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Крім цього, враховуючи обставини, що були встановлені під час розгляду заяви про перегляд за нововиявленими обставинами, зокрема, щодо зміни вироку Київського районного суду м. Харкова від 05.12.2023 року постановою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 27.01.2026 року, суд зазначає наступне.

Так, 27.01.2026 року колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду розглянуто касаційну скаргу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на вирок Київського районного суду м. Харкова від 05.12.2023 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 22.05.2024 року за результатами якою винесено постанову якою касаційну скаргу прокурора залишено без задоволення; касаційну скаргу засудженого задоволено частково. Вирок Київського районного суду міста Харкова від 05 грудня 2023 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 22 травня 2024 року щодо ОСОБА_4 змінено. Перекваліфіковано дії ОСОБА_4 за епізодами 12 червня, 24 та 25 липня 2022 року з частини 4 статті 185 КК на частину 1 статті 162 КК та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки. Також постановлено вважати засудженим ОСОБА_4 за частиною 4 статті 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років. На підставі частини 1 статті 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням призначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавляння волі на строк 7 років. На підставі статей 71, 72 КК до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Київського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2021 року у виді обмеження волі на строк 12 місяців, що в перерахунку становить 6 місяців позбавлення волі, та визначено йому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців.

Вироком Київського районного суду м. Харкова від 10.11.2021 року ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання із іспитовим строком 2 роки з покладення обов`язків, передбачених ст. 76 КК України

Вивчивши матеріали клопотання та надані документи, суд дійшов наступного висновку.

Пунктом 13 ч.1 ст. 537 КПК України передбачено, що під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ст.539 КПК України орган або установа виконання покарань має право на звернення до суду із питаннями, які виникають під час виконання вироку, у випадках встановлених законом, зокрема подання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.

Разом із тим, Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 року, який набрав чинності 09.08.2024 року, до статті 51 КУпАП «Дрібне викрадення чужого майна» були внесені зміни та передбачено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподаткованого мінімуму доходів громадян за ч.1 ст.51 КУпАП, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподаткованих мінімумів доходів громадян за ч. 2 ст.51 КУпАП.

Відповідно п. 5 підрозділу 1 розділу XX ПК України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року (розмір, якої дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Неоподаткований мінімум доходів громадян у частині злочинів або кваліфікації правопорушень встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 розділу ІV Податкового кодексу України, у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи з 01.01.2019 на рівні 2027 гривень, а відтак кримінальна відповідальність за викрадення чужого майна у 2019 році настає за умови, що вартість викраденого майна перевищує 2027 грн.

Згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.

За загальним правилом, закріпленим у ч. 2 ст. 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності.

Відповідно до ч.1 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Отже, Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-IX, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили кримінальні правопорушення, до набрання вказаним Законом чинності.

Частиною 2 статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягають негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Враховуючи часткову декриміналізацію, введену Законом України «Про внесення змін до КУпАП», на підставі ч.1 ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України, засуджений ОСОБА_4 підлягає звільненню від призначеного покарання за вироком Київського районного суду м. Харкова від 10.11.2021 року за ч.2 ст. 185 КК України засудженого до 1 року 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

При цьому, міра покарання за вироком Київського районного суду м. Харкова від 05.12.2023 року, зміненого постановою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 27.01.2026 року підлягає зміні.

Водночас вимога начальника ДУ «Олексіївська виправна колонія (№25) відносно приведення вироку Київського районного суду м. Харкова від 05.12.2023 року за епізодами12 червня, 24 та 25 липня 2022 року у відповідність до вимог Закону України від 18.07.2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» задоволенню не підлягає, оскільки суд касаційної інстанції у своїй постанові від 27.01.2026 року перекваліфікував дії ОСОБА_4 за епізодами 12 червня, 24 та 25 липня 2022 року з частини 4 статті 185 КК на частину 1 статті 162 КК.

На підставі викладеного, керуючись ст. 376, 466, 467 537, 539 КПК України, суд,-

постановив:

Заяву начальника ДУ «Олексіївська виправна колонія (№25)» ОСОБА_6 про перегляд ухвали Шевченківського районного суду м. Харкова від 21.05.2025 року за нововиявленими обставинами - задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова від 21.05.2025 року, якою вирішено подання начальника ДУ «Олексіївська виправна колонія (№25)» ОСОБА_7 про приведення вироків Київського районного суду м. Харкова від 10.11.2021 року та від 05.12.2023 року стосовно ОСОБА_4 у відповідність до вимог Закону України від 18.07.2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» - скасувати.

Клопотання начальника ДУ «Олексіївська виправна колонія (№25)» ОСОБА_7 про приведення вироків Київського районного суду м. Харкова від 10.11.2021 року та від 05.12.2023 року стосовно ОСОБА_4 у відповідність до вимог Закону України від 18.07.2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» задовольнити частково.

Привести вирок Київського районного суду м. Харкова від 10.11.2021 року щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного вироком Київського районного суду м. Харкова від 10.11.2021 року.

Виключити з вироку Київського районного суду м. Харкова від 05.12.2023 року, зміненого постановою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 27.01.2026 року посилання на ст. ст. 71, 72 КК України.

Вважати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженим вироком Київського районного суду м. Харкова від 05.12.2023 року за ч. 4 ст. 185 КК України, зміненим постановою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 27.01.2026 року до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

В задоволенні іншої частини вимог клопотання - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів із дня її проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м.Харкова. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: