Справа № 456/982/26
Провадження № 1-кп/456/318/2026
УХВАЛА

Іменем України

17 березня 2026 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Стрию угоду про визнання винуватості від 16.02.2026 року, укладеної між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000388 від 28.06.2022 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

встановив:

До Стрийського міськрайонного суду Львівської області надійшов обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, разом з угодою про визнання винуватості від 16.02.2026 року, укладеної між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тобто, у порушенні правил безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керувала транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілому ОСОБА_7 .

Так, 28.06.2022 близько 13:30 год. ОСОБА_4 керуючи технічно справним автомобілем марки «Mercedes-Benz 811» реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись ним по автодорозі в м. Стрий по вул. Вокзальна, в межах нерегульованого перехрестя рівнозначних вулиць «Сагайдачного - Вокзальної» у напрямку вул. Нижанівського в м. Стрий, порушив вимоги Розділу 1 п. 1.5 (дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків), Розділу 2 п. 2.3 б) (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі), 2.3 д) (не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху); Розділу 10 п. 10.11. (у разі коли траєкторії руху транспортних засобів перетинаються, а черговість проїзду не обумовлена цими Правилами, дати дорогу повинен водій, до якого транспортний засіб наближається з правого боку), чинних Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, які виразились в тому, що він керуючи технічно-справним транспортним засобом, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, при наближенні до нерегульованого рівнозначного перехрестя не зменшив швидкість та не зупинився для того, щоб надати перевагу в русі транспортному засобу велосипеду марки «Україна» під керуванням ОСОБА_7 , який рухався з правого боку по вул. Сагайдачного у напрямку вул. Вокзальної та мав перевагу у русі, внаслідок чого відбулось зіткнення вказаних транспортних засобів.

В результаті порушення Правил дорожнього руху водієм автомобіля марки «Mercedes-Benz 811» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 , велосипедист ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження, які знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя в момент спричинення, та призвели до смерті останнього 02.07.2022 у медичному закладі.

16.02.2026 між прокурором ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 укладена угода про визнання винуватості у даному кримінальному провадженні.

Згідно з цією угодою, на день її підписання між сторонами досягнуто домовленість про визнання винуватості та сторони погодили покарання за вчинений злочин у виді позбавлення волі на 3 роки, без позбавлення права керувати транспортними засобами та звільнення ОСОБА_4 на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Прокурор в судовому засіданні просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник підтримали укладену угоду про визнання винуватості та просили суд її затвердити, зазначивши, що угода про визнання винуватості укладена добровільно і її наслідки відомі.

Заслухавши думку учасників провадження, вивчивши зміст обвинувального акта та угоди про визнання винуватості, суд приходить до таких висновків.

Статтею 314 КПК України передбачено виключний перелік рішень, які суд може прийняти за наслідками проведення підготовчого судового засідання. Так, згідно з ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: 1) затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченомустаттями 468-475 цього Кодексу; 2) закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 5-8,10 частини першої абочастиною другою статті 284 цього Кодексу; 3) повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу; 4) направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження; 5) призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру; 6) доручити представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь.

Розглядаючи в порядку п.1 ч.3 ст.314 КПК України питання про неможливість затвердження даної угоди про визнання винуватості суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні можуть бути укладені такі види угод: 1) угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим; 2) угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч.ч. 2, 4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: 1) кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів; 2) особливо тяжких злочинів, віднесених до підслідності Національного антикорупційного бюро України за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи у вчиненні злочину, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, якщо інформація щодо вчинення такою особою злочину буде підтверджена доказами; 3) особливо тяжких злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, організованою групою чи злочинною організацією або терористичною групою за умови викриття підозрюваним, який не є організатором такої групи або організації, злочинних дій інших учасників групи чи інших, вчинених групою або організацією злочинів, якщо повідомлена інформація буде підтверджена доказами. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Відповідно до ч.7 ст.474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України суд, призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ч. 3 ст. 65 КК України підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються статтями 69 і 69-2 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин 1, 2 ст. 66 КК України при призначенні покарання обставинами, які його пом`якшують, визнаються: з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди; надання медичної або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення; вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім; вчинення кримінального правопорушення жінкою в стані вагітності; вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин; вчинення кримінального правопорушення під впливом погрози, примусу або через матеріальну, службову чи іншу залежність; вчинення кримінального правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного жорстоким поводженням, або таким, що принижує честь і гідність особи, а також за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого; вчинення кримінального правопорушення з перевищенням меж крайньої необхідності; виконання спеціального завдання з попередження чи розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації, поєднане з вчиненням кримінального правопорушення у випадках, передбачених цим Кодексом.

При призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

У постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 297/562/17 (провадження № 51-329км18) висловлено правову позицію за якою передбачені п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину, є альтернативними, незалежними та можуть існувати відокремлено одна від одної.

При цьому, факт визнання засудженим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, не може безумовно свідчити про щире каяття з приводу вчиненого як обставину, що пом`якшує покарання. Адже щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінальних протиправних діянь, ще й щирий жаль з цього приводу та осуд своєї поведінки (Постанова колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27.01.2021 у справі № 520/16394/16-к (провадження № 51-26км18)

У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу обвинуваченого він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.

Разом з тим, у ході перевірки угоди на відповідність вимогам КПК України встановлено, що угода про визнання винуватості від 16.02.2026 укладена між прокурором та обвинуваченим не відповідає інтересам суспільства, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчинені тяжкого злочину, санкція якого передбачає основне покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

У судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_4 вину у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, визнає, щиро кається.

Разом з тим, у матеріалах кримінального провадження відсутні докази того, що ОСОБА_4 активно сприяв розкриттю злочину.

Сторона обвинувачення у обвинувальному акті також не зазначає, що ОСОБА_4 активно сприяв розкриттю злочину, а тому вказану пом`якшуючу покарання обставину, суд не враховує.

У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу обвинуваченого він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.

При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочин них дій тощо.

Сторонами дійсно наведено та обґрунтовано наявність однієї пом`якшуючої покарання обставини, однак суд приходить до висновку, що ця обставина не є такою, яка враховуючи тяжкість інкримінованого обвинуваченому злочину, істотно знижує ступінь цієї тяжкості.

Тобто, покарання, призначене обвинуваченому ОСОБА_4 має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації. При призначенні покарання необхідно враховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Призначення ОСОБА_4 узгодженої сторонами міри покарання буде суперечити інтересам суспільства, оскільки не буде формувати в свідомості громадян думку, що їх протиправні дії, зокрема керування транспортними засобами з порушенням правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого, будуть нести за собою відповідальність.

Таким чином, беручи до уваги наведене, суд приходить до висновку про доцільність відмови у затвердженні угоди про визнання винуватості від 16.02.2026 року укладеної між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , оскільки її умови не відповідають інтересам суспільства.

Керуючись ст.ст.376, 314-316, 372, 474 КПК України, суд

ухвалив :

Відмовити у затвердженні угоди про визнання винуватості від 16.02.2026 року, укладеної між прокурором другого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Львівської обласної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000388 від 28.06.2022 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 18.03.2026 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1