КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/1946/2026 Категорія: ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 лютого 2026 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0005673за обвинуваченням

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Києва, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимої:

- вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 21 грудня 2007 року за ч.1 ст.309 КК України на 1 рік позбавлення волі;

- вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 31 січня 2008 року за ч.2 ст.309, 71 КК України на 3 роки позбавлення волі;

- вироком Деснянського районного суду м. Києва від 21 листопада 2011 року за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, 70 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі;

- вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 12 квітня 2012 року за ч.2 ст.185, ч.2 ст.309, ч.4 ст.70 КК України на 2 роки 1 місяць позбавлення волі;

- вироком Святошинського районного суду м. Києва від 7 квітня 2015 року за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.4 ст.70, 75, 79 КК України на 4 роки позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки;

- вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 18 лютого 2015 року за ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі, звільненої в залі суду на підставі ст.79 КК України від відбування покарання до виповнення дитиною семирічного віку;

- вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 26 лютого 2016 року за ч.2 ст.309 КК України на 4 роки 1 місяць позбавлення волі;

- вироком Дарницького районного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України на 4 роки 2 місяці позбавлення волі;

- вироком Подільського районного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України на 4 роки 3 місяці позбавлення волі;

- вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 14 серпня 2017 року за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, 70, ч.4 ст.70, ч.5 ст.72 КК України на 4 роки 3 місяця позбавлення волі, звільненої з місць позбавлення волі по відбуттю покарання;

- вироком Святошинського районного суду м. Києва від 28 травня 2019 року за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України на 2 роки позбавлення волі;

- вироком Дарницького районного суду м. Києва від 12 серпня 2019 року за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України на 3 роки позбавлення волі;

- вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 2 червня 2020 року за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.5 ст.72 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі;

- вироком Оболонського районного суду м. Києва від 10 лютого 2020 року за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.5 ст.72 КК України на 2 роки позбавлення волі;

- вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 6 липня 2021 року за ч.1 ст.309,71 КК України на 2 роки 4 місяці позбавлення волі;

- вироком Святошинського районного суду м. Києва від 30 січня 2023 року за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України на 2 роки позбавлення волі (повністю відбула покарання за цим вироком, перебуваючи під вартою за вчинення інших кримінальних правопорушень),

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 14 листопада 2024року,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки;

- за ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки;

- за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців.

Цим же вироком ухвалено інші кримінальні провадження відносно ОСОБА_8 закрити на підставі п.4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з частковою втратою чинності закону, яким встановлювалась кримінальна протиправність діяння, та звільнено її з-під варти негайно у зв`язку з відбуттям нею призначеного покарання.

Вироком суду ОСОБА_8 визнана винуватою у тому, що 24 травня 2018 року, приблизно о 15.00 год., перебуваючи у магазині «Фуршет» на проспекті Повітрофлотському, 66 А, у м. Києві, намагалась таємно повторно викрасти продукти харчування на загальну суму 932,18 грн., однак не довела свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від її волі, оскільки була затримана з викраденими продуктами, охоронцем.

5 червня 2018 року, приблизно о 17.20 год., ОСОБА_8 , перебуваючи в магазині «Сільпо», що належить ТОВ «Сільпо-Фуд» на бульварі Чоколівському, 28/1, у м. Києві, повторно, таємно викрала продукти харчування на загальну суму 889,60 грн., з викраденим зникла та розпорядилась на власний розсуд.

23 червня 2018 року приблизно о 19.00 год., обвинувачена, перебуваючи у магазині «Сільпо» ТОВ «Сільпо-Фуд» на вул. Борщівській, 154-А у м. Києві, повторно таємно викрала продукти харчування на загальну суму 829,20 грн. і з краденим зникла, розпорядившись на власний розсуд.

10 липня 2018 року, приблизно о 10.20 год., перебуваючи в магазині «Мегамаркет» на вул. В. Гетьмана, 6, в м. Києві, намагалась повторно таємно викрасти продукти харчування, що належать ТОВ «ЛЕВАЙС» на суму 2 047,35 грн., але не довела свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від її волі, оскільки була затримана з викраденими продуктами охоронцями.

13 вересня 2018 року ОСОБА_8 , перебуваючи у магазині «Новус» ТОВ «НОВУС Україна» на проспекті Лобановського, 4-Д, приблизно о 17.00 год., таємно повторно викрала продукти харчування та інші споживчі товари на загальну суму 1797,88 грн. і з викраденим зникла, розпорядившись на власний розсуд.

У цей же день, приблизно о 20.00 год. ОСОБА_8 , перебуваючи у магазині «Вілла» ПП «Білла-Україна» на вул. Солом`янській, 16.Б, у м. Києві, повторно таємно викрала споживчі товари та продукти харчування на загальну суму 466,01 грн. і з викраденим зникла, розпорядившись на власний розсуд.

У цей же день, 13 вересня 2018 року, приблизно о 21.00 год. Обвинувачена, перебуваючи у магазині «Білла» ПП «Білла- Україна» на вул. Липківського, 45, у м. Києві, повторно таємно викрала продукти харчування та інші споживчі товари на загальну суму 285,36 грн. і з викраденим зникла, розпорядившись на власний розсуд.

6 жовтня 2018 року, приблизно о 16.00 год. ОСОБА_8 таємно повторно з магазину «Еко-маркет», який розташований у на вул. В. Гетьмана, 46-Б, у м. Києві, викрала алкогольні напої та шоколад на загальну суму 600,81 грн. і з викраденим зникла, розпорядившись на власний розсуд.

11 жовтня 2018 року, приблизно о 10.47 год. ОСОБА_8 , перебуваючи у магазині «Еко-маркет» на вул. В. Гетьмана, 46-Б, у м. Києві, повторно таємно намагалась викрасти продукти харчування на загальну суму 720,96 грн., однак не довела свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від її волі, оскільки була затримана з викраденими продуктами охоронцями.

19 листопада 2018 року , приблизно о 16.50 год., знаходячись у приміщенні магазину «Сільпо» на бульварі Чоколівському, 6 у м. Києві, обвинувачена намагалась повторно таємно викрасти майно із зазначеного магазину на загальну суму 518,33 грн., але не довела свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від її волі, оскільки була затримана з викраденим майном охоронцями.

18 березня 2019 року , приблизно о 14.45 год., ОСОБА_8 , знаходячись у магазині «Сільпо», що належить ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» на вул. Борщагівській, 154-А, у м. Києві, таємно повторно викрала продукти харчування на загальну суму 3056,67 грн. і з викраденим зникла, розпорядившись на власний розсуд.

У цей же день, 18 березня 2019 року, приблизно о 16.20 год., ОСОБА_8 , перебуваючи у магазині «Сільпо», що належить ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» за зазначеною вище адресою, повторно таємно викрала продукти харчування на загальну суму 873,33 грн., і з викраденим зникла, розпорядившись на власний розсуд.

25 квітня 2019 року, приблизно о 16.45 год., ОСОБА_8 знаходячись у магазині «Продукти - 1211» ТОВ «АТБ-Маркет» на бульварі Чоколівському, 16-А, у м. Києві, таємно повторно, викрала алкогольний напій вартістю 437 грн., однак не довела свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від її волі, оскільки була затримана охоронцями.

1 травня 2019 року, приблизно о 12.15 год. обвинувачена у цьому ж магазині намагалась таємно повторно викрасти у алкогольний напій вартістю 437 грн., однак не довела свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від її волі, оскільки була затримана охоронцями.

3 листопада 2021 року, приблизно о 16.00 год., обвинувачена, перебуваючи у супермаркеті «Новус» на проспекті Лобановського, 4-Д, у м. Києві, повторно таємно намагалась викрасти продукт харчування на загальну суму 746,53 грн., але не довела свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від її волі, оскільки була затримана з викраденим майном охоронцями.

Окрім того, ОСОБА_8 6 травня 2022 року, приблизно о 15.30 год., перебуваючи у магазині «Марафон» на вул. Борщагівській, 183/187, у м. Києві, вирішила повторно незаконно заволодіти чужим майном шляхом обману, а саме мобільним телефоном «Самсунг» вартістю 7916,58 грн., який належить ОСОБА_10 та який був випадково залишений останнім у зазначеному вище магазині. ОСОБА_8 , бажаючи незаконно збагатитися, повідомила працівникам магазину, нібито, вона випадково залишила цей мобільний телефон, а працівники магазину ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , будучи впевненими в добропорядності намірів останньої, повіривши обвинуваченій, добровільно передали останній зазначений вище мобільний телефон, який був випадково залишений потерпілим у магазині, яким вона заволоділа шляхом обману, спричинивши потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 7916,58 грн.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступені тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості; ухвалити новий вирок, яким визнати винною ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч.2 ст.185, ч.2 ст. 190 КК України, та призначити їй покарання: за ч.2 ст.185 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки; за ч.2 ст.190 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки; за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців; на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки; зазначити у мотивувальній частині вироку епізоди кримінальних проваджень, вчинених обвинуваченою ОСОБА_8 , які підлягають закриттю на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із частковою втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, зокрема: епізоди від 24 травня 2018 року на суму 932,18 грн., від 2 червня 2018 року на суму 584,40 грн, від 5 червня 2018 року на суму 889,60 грн., від 23 червня 2018 року на суму 829,20 грн., від 13 вересня 2018 року на суму 466,01 грн., від 13 вересня 2018 року на суму 286,36 грн., від 14 вересня 2018 року на суму 1301,80 грн., від 6 жовтня 2018 року на суму 600,81 грн., від 11 жовтня 2018 року на суму 720,96 грн., від 19 листопада 2018 року на суму 518,33 грн., від 18 березня 2019 року на суму 873,33 грн. від 25 квітня 2019 року на суму 437 грн., від 1 травня 2019 року на суму 437 грн., від 3 листопада 2021 року на суму 597,06 грн. В іншій частині вирок стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, прокурор зазначає, що при постановленні вироку стосовно ОСОБА_8 судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність в частині застосування ст. 70 КК України, що потягло за собою невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, внаслідок його м`якості. Вважає, що суд першої інстанції, при призначені ОСОБА_8 покарання, призначивши покарання за кожне кримінальне правопорушення окремо, помилково визначив остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді 2 років 6 місяців позбавлення волі.

Крім того, на переконання прокурора, поза увагою суду, без необхідної оцінки залишились дані про підвищений рівень суспільної небезпеки вчинених діянь та особи обвинуваченої. Так, судом першої інстанції належним чином не були враховані ступінь тяжкості скоєних ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії нетяжких злочинів, що мають підвищену соціальну небезпечність, кількість епізодів вчинених ОСОБА_8 злочинів у період з травня 2018 по травень 2022 року майже кожного місяця вчиняла крадіжки, чим спричинила майнову шкоду потерпілим, а також шляхом шахрайства заволоділа чужим майном на суму 7916, 58 грн.

При цьому жодних дій для відшкодування заподіяної шкоди нею вчинено не було, збитки навіть частково не відшкодовані.

Викладене, на переконання прокурора, свідчить, про небажання ОСОБА_8 стати на шлях виправлення та вказує, що вона здатна на скоєння нових злочинів, що негативно впливає на соціальне благополуччя населення, нерідко стає передумовою для вчинення більш тяжких злочинів.

Також прокурор не погоджується з висновком суду про визнання судом обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_8 , - щире каяття, оскільки факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження, проте, у даному кримінальному провадженні відсутні відомості про реальне, щире каяття обвинуваченої.

Серед іншого, прокурор звертає увагу на те, що в оскаржуваному вироку судом зазначено, що відбулась часткова декриміналізація вчинених обвинуваченою ОСОБА_8 діянь на підставі Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», який набув чинності 9 серпня 2024 року, який має зворотну дію в часі, а тому дійшов висновку закрити інші кримінальні провадження відносно ОСОБА_8 на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із частковою втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Однак, у мотивувальній частині вироку судом не зазначено, які саме епізоди кримінальних проваджень підлягають закриттю на підставі вищевказаного закону.

Потерпілі, повідомлялись про день, час та місце апеляційного розгляду у встановленому законом порядку, однак, до суду апеляційної інстанції не з`явились, будь-яких заяв та клопотань не подавали.

Зважаючи на позицію учасників апеляційного розгляду, положення ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає можливим проведення апеляційного розгляду за відсутності вказаних осіб.

Заслухавши доповідь судді, позицію прокурора, яка частково підтримала апеляційну скаргу, вказавши про невідповідність вироку вимогам ст. 370, 374 КПК України, захисника та обвинувачену, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Відповідно до положень ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються:

- у разі визнання особи винуватою - формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення;

- статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений;

- докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів;

- мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення;

Відповідно до ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначаються покарання, призначене по кожному з обвинувачень, що визнані судом доведеними, та остаточна міра покарання, обрана судом.

Проте, зі змісту мотивувальної частини вироку видно, що суд першої інстанції, постановляючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_8 наведених вимог закону не дотримався.

Згідно з аудіозаписом судового засідання встановлено, що прокурором при оголошенні обвинувального акту вказувались номер кримінального провадження, дата і місце його вчинення та кваліфікація її дій, без зазначення обставин інкримінованих кримінальних правопорушень в об`єднаному кримінальному провадженні.

Окрім того, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Однак, в порушення вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, суд не переконався, що обвинувачена правильно розуміє зміст фактичних обставин справи, не впевнився у її добровільній позиції щодо застосування цієї норми КПК України, та не провів допиту обвинуваченої в розумінні ст. 351 КПК України.

При цьому колегія суддів враховує, що наведені вище положення КПК України не звільняють суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та визначені ст. 91 КПК України. Тобто законодавець зобов`язує суд встановити всі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК України лише визначає обсяг і порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.

Незалежно від обсягу доказів, які досліджуватимуться судом, зокрема внаслідок визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, допит обвинуваченого здійснюється обов`язково.

Як установлено з аудіозапису ходу судового розгляду в суді першої інстанції, було визначено скорочений порядок розгляду справи з урахуванням позиції обвинуваченої, яка визнала свою винуватість, їй були роз`яснені наслідки такого порядку дослідження доказів, а також суд переконався у правильності їх розуміння. Водночас у порушення вимог закону судом не допитано обвинувачену стосовно обставин вчинення кримінальних правопорушень, зокрема щодо часу, місця, способу його вчинення, переліку та вартості викраденого майна, а лише зазначено у вироку, що нею вони не оспорюються. Місцевий суд не проводив безпосереднього допиту обвинуваченої.

Отже, суд першої інстанції, уживши всіх необхідних заходів для того, щоб переконатися в правильності розуміння учасниками судового розгляду тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються, та правомірно визнавши недоцільним дослідження доказів у повному обсязі, не здійснив допиту обвинуваченої, показання під час якого мали бути покладені як докази в обґрунтування вироку.

Окрім того, у мотивувальний частині вироку суд зазначив формулювання обвинувачення щодо ОСОБА_8 , вказавши місце, час, спосіб, форму вини і мотиви вчинення крадіжок, без вказівки, яке саме майно було викрадено обвинуваченою та яке зазначене в обвинувальному акті, що позбавляє можливості перевірити відповідність загальної суми викраденого майна його вартості.

Окремо колегія суддів звертає увагу, що місцевим судом визнано доведеноювинуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень (проступків), а її умисні дії, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинені повторно, кваліфіковані судом за ч. 2 ст.185 КК України; у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), повторно, - за ч.2 ст.190 КК України; у закінченому замаху на повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжка), суд кваліфікує за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст.185 КК України.

При цьому судом ОСОБА_8 визнана винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, та їй призначено покарання: за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки; за ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки; за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців.

Водночас судом з посиланням на положення Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», прийнято рішення про закриття частини кримінальних проваджень відносно ОСОБА_8 на підставі п.4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з частковою втратою чинності закону, яким встановлювалась кримінальна протиправність діяння, проте, не вказано по яким епізодам, про що обґрунтовано вказав прокурор в апеляційній скарзі.

Окрім того, згідно з резолютивною частиною вироку, призначаючи остаточне покарання обвинуваченій на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, застосувавши принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно судом призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців, тобто, розмір призначеного остаточного покарання менше, ніж розмір покарання, призначений ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі, про що також обґрунтовано вказав прокурор в апеляційній скарзі.

Вказані порушення положень ч. 3, 4 ст. 374 КПК України є істотними, оскільки перешкодили суду постановити законне та обґрунтоване рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України істотне порушення вимог кримінального процесуального закону є підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, а відтак вирок суду щодо ОСОБА_8 підлягає до скасування з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, оскільки суд апеляційної інстанції, з огляду на вимоги ч. 1 ст. 404 КПК України, позбавлений можливості усунути встановленні порушення під час апеляційного розгляду.

За таких обставин апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення частково, а вирок суду першої інстанції - скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому доводи апеляційної скарги прокурора підлягають ретельній перевірці під час нового розгляду.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 - задовольнити частково.

Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 14 листопада 2024 року щодо ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України - скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4