ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/2466/24
Номер провадження: 11-кп/819/375/26
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2026 року Херсонський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участю

прокурора: ОСОБА_6

адвоката: ОСОБА_7

обвинуваченого: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000566 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 з доповненнями на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 31 березня 2026 року, якою продовжено строк тримання під вартою щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця м. Херсона, громадянина України, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 31 березня 2026 року продовжено строк тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою 28 травня 2026 включно. Клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу залишено без задоволення.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Херсонського міського суду від 31.03.2026 року та обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту з 20:00 год до 07:00 год. та місце перебування за адресою : АДРЕСА_1 . Покласти на обвинуваченого обов`язки відповідно до ст. 194 КПК України.

Вказує, що при розгляді клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, суд не дотримався належної правової процедури, визначення якої наведене Об`єднаною палатою Кримінального касаційного суду( дату постанови і номер справи апелянтом не вказано).

Прокурор у клопотанні від 17.03.2026 року про продовження строку тримання під вартою прокурор зазначив про висунуте обвинувачення, однак в порушення вимог ст. 184 КПК не навів жодних доказів, якими обґрунтовує обвинувачення. Вказуючи на продовження існування ризиків прокурор зобов`язаний викласти обставини і послатися на матеріали, які підтверджують ці обставини. Клопотання прокурора не відповідає вимогам ст. 184 КПК України.

31.03.2026 року ним заявлено клопотання про дослідження клопотання прокурора на наявність посилань на матеріли, докази, документи, які обґрунтовують обвинувачення, проте в порушення вимог ст. 350 КПК суд не прийняв рішення за заявленим клопотанням, чим порушив право бути почутим.

Судовий розгляд кримінального провадження триває більше 2-х років . В ухвалах про продовження строку тримання під вартою суд зазначає одні і ті ж обставини на обґрунтування необхідності тримання обвинуваченого під вартою.

При розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою суд порушив порядок розгляду клопотання, передбачений ст. 193 КПК, порушив право на справедливий суд, проігнорував клопотання обвинуваченого про дослідження матеріалів. документів, чим порушив належну правову процедуру, наслідком чого є постановлення незаконної ухвали . Одні ті ж самі підстави тримання під вартою не можуть існувати «вічно», їх необхідно переглядати і зазначати інші підстави тримання під вартою.

В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_8 зазначає, що під час розгляду питання про продовження строку тримання під вартою суд жодних документів кримінального провадження не вивчав, прокурор не посилався на жодний документ, доказ. Клопотання обвинуваченого про дослідження матеріалів , доказів клопотання прокурора проігнорував. Суд першої інстанції порушив задекларовані ним приписи права Прокурор у клопотанні не послався на жодний доказ, документ, який обґрунтовує обвинувачення або дає підстави вважати про існування будь- яких ризиків. В той же час суд зазначив, що не вправі за власною ініціативою витребовувати або досліджувати докази , які не були надані стороною обвинувачення. Суд першої інстанції порушив зазначену ним же процедуру продовження тримання під вартою.

Позиції учасників.

Обвинувачений ОСОБА_8 та адвокат ОСОБА_7 підтримали доводи і вимоги апеляційної скарги.

Прокурор заперечив проти задоволення апеляційних вимог обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, які надійшли із суду першої інстанції та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви Суду.

Частиною 1 ст. 404 КПК визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положеннями ст. 422-1 КПК України передбачено порядок перевірки ухвал суду про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Відповідно до положень ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вбачається, що на розгляді Херсонського міського суду Херсонської області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000566 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Під час судового засідання 31.03.2026 року судом відповідно до приписів ст. 331 КПК України було розглянуто клопотання прокурора про продовження щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 строком на два місяці (60 днів) без визначення розміру застави, прокурор обґрунтував тим, що він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України та продовженням існування ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 31.03.2026 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_8 до 28 травня 2026 року включно.

Як видно із ухвали, що оскаржується, приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою, суд виходив із того, що продовжують існувати ризики, які передбачені ст. 177 КПК України, які стали підставою для обрання та продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України та запобігання здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. При розгляді клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою суд має перевірити чи не зменшилися на цій стадії судового розгляду встановлені раніше ризики і чи можливо застосувати більш м`який запобіжний захід на даній стадії кримінального провадження.

Суд, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, фактично врахував як видно, не тільки тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у скоєнні інкримінованого злочину, а й обставини, передбачені ст. 178 КПК України, соціальні зв`язки обвинуваченого, сукупність відомостей про особу обвинуваченого, що в цілому і стало підставою для висновку про продовження існування ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК на цій стадії судового розгляду.

Суд першої інстанції надав детальну оцінку, як відомостям про тяжкість та характер інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення в контексті застосування запобіжного заходу, так і питанню існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України у поєднанні із відомостями про особу обвинуваченого.

Суд першої інстанції, зважаючи на те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України , а саме особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, враховуючи приписи ч. 6 ст. 176, ст.177, 178, 183, 331 КПК України , сукупність відомостей про особу обвинуваченого, соціальні зв`язки обвинуваченого, те, що судовий розгляд кримінального провадження продовжується, докази не досліджені у провадженні, суд дійшов обґрунтованого висновку, що продовжують існувати ризики, які зазначені в ухвалі, для запобігання яким підлягає продовженню строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою і що більш м`який запобіжний захід застосований бути не може.

Враховано судом першої інстанції і приписи ч.6 ст.176 КПК України, відповідно до яких під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Запобіжний захід, визначений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, є тримання під вартою.

У рішенні від 19.06.2024 року № 7-р(II)/2024 Конституційний Суд України зауважив, що застосування за частиною шостою статті 176 Кодексу під час дії воєнного стану запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до особи, яку підозрюють або обвинувачують у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, громадської безпеки, миру, безпеки, людства та міжнародного правопорядку, за наявності ризиків, визначених статтею 177 Кодексу, є потрібним засобом для забезпечення ефективності розслідування цих злочинів і виконання завдань кримінального провадження в умовах воєнного стану, що обумовлено потребою посиленого захисту суверенітету, територіальної цілісності, недоторканності, обороноздатності, державної, економічної й інформаційної безпеки України.

Зазначеним рішенням Конституційного Суду визнано такою, що відповідає Конституції України (є конституційною), частину шосту статті 176 Кримінального процесуального кодексу України.

Вказана норма кримінального процесуального закону наразі є чинною на території України та не визнана в передбаченому законом порядку не конституційною, внаслідок чого підлягає застосуванню судами під час вирішення питання про застосування до зазначеної категорії осіб запобіжних заходів.

Суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що суд в даному випадку позбавлений права дискреційного застосування такої норми закону, шляхом здійснення правосуддя лише застосовує норми закону, проте не може перебирати на себе функції законодавчого органу та своїми рішеннями відступати від правових норм чи змінювати їх.

Апеляційна вимога щодо застосування іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою- домашнього арешту у певний час доби , не узгоджується з положеннями ч.6 ст. 176 КПК України.

Здійснюючи апеляційний розгляд відповідно до положень ч. 1ст.404 КПК України в межах апеляційних вимог, колегія суддів зазначає , що запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків, передбачених ч. 1ст.177 КПК та запобігання здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. При розгляді клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою суд має перевірити чи не зменшилися на цій стадії судового розгляду встановлені раніше ризики і чи зможе більш м`який запобіжний захід запобігти цим ризикам.

Обґрунтованість підозри перевіряється слідчим суддею на стадії досудового розслідування при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу.

Оскаржувана ухвала постановлена на стадії судового розгляду, який здійснюється в межах визначених ст. 337 КПК.

Висновки обґрунтованості обвинувачення, тобто висновки з питання доведеності чи недоведеності винуватості на підставі оцінки доказів з точки зору їх достатності, допустимості для доведення винуватості обвинуваченої особи вирішується судом на стадії судового розгляду відповідно до положень ст.368 КПК України і не може бути предметом перевірки апеляційного суду в межах визначених ст. 422-1 КПК.

Докази, якими прокурор обґрунтовує обвинувачення надаються прокурором на визначеній КПК стадії судового провадження з урахуванням встановленого судом порядку дослідження доказів.

Тому посилання апеляційної скарги про необґрунтованість у клопотанні прокурора пред`явленого обвинувачення як на підставу для скасування оскаржуваної ухвали суду є неприйнятними.

В апеляційній скарзі обвинувачений не наводить доводів на спростування висновків суду про продовження існування зазначених в ухвалі ризиків та не вказує обставини, відомості про особу , які не були враховані судом. Натомість обвинувачений наводить доводи про недотримання судом порядку розгляду клопотання прокурора та порушення належної правової процедури, посилаючись на позицію Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду , не зазначаючи на цьому жодного ідентифікатора судового рішення, на яке посилається апелянт.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду від 24.05.2021 року у справі № 640/5023/19 зазначено, що у теоретичному аспекті «належна правова процедура» це форма здійснення правосуддя, яку утворюють сукупність гарантій прав людини процесуального характеру, спрямовані на досягнення процедурної справедливості правосуддя. До гарантій, які у своїй сукупності формують належну правову процедуру, відносяться право на судовий захист, право на ефективне розслідування; право на швидкий суд; право на публічний суд; право на неупереджений суд; право на суд неупереджених присяжних; право на змагальний процес; презумпція невинуватості; право не свідчити проти себе; право на допит в суді свідків обвинувачення; право на допомогу адвоката під час судового розгляду; право бути вислуханим; право не піддаватися двічі покаранню за один й той самий злочин; право на безпосередній процес; право на безперервний процес; право на оскарження.

Застосування належної правової процедури у кримінальному провадженні це встановлені кримінальним процесуальним законодавством способи реалізації норм кримінального процесуального права, що забезпечують досягнення цілей правового регулювання кримінальних процесуальних відносин у сфері порядку досудового розслідування та судового розгляду. Воно означає не лише те, що всі дії процесуальних суб`єктів мають відповідати вимогам закону, адже в такому випадку це завдання розчиняється в приписах засади законності. Такі дії мають виникати із наявних повноважень і перебувати в адекватному співвідношенні з конкретним процесуальним завданням, яке виникає в певний момент досудового розслідування і судового розгляду кримінального провадження. Таке адекватне співвідношення приводить до принципу пропорційності.

Недотримання належної правової процедури тягне за собою порушення гарантованого кожному ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) права на справедливий суд.

Наслідком недотримання належної правової процедури як складового елементу принципу верховенства права є визнання доказів, одержаних в ході досудового розслідування недопустимими на підставі ст. 86, п. 2 ч. 3 ст. 87 КПК як таких, що зібрані (отримані) неуповноваженими особами (органом) у конкретному кримінальному провадженні, з порушенням установленого законом порядку.

Із матеріалів провадження вбачається, що надійшли із суду першої інстанції вбачається, що клопотання прокурора було досліджено судом, суд заслухав позицію обвинуваченого та його захисника щодо заявленого клопотання , навів мотиви з яких відхилив доводи сторони захисту щодо необґрунтованості клопотання та навів висновки щодо продовження існування ризиків. які стали підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Переконливих і обґрунтованих доводів , які б вказували на те, що суд не дотримався належної правової процедури, передбаченої ст. 199 , 331 КПК при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою апеляційна скарга не містить. Суд послався на те, що при оцінці обґрунтованості клопотання прокурора виходив із зазначених у клопотанні обставин та обґрунтувань, і що в цілому відповідає принципу диспозитивності.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що з підстав та доводів, зазначених в апеляційній скарзі обвинуваченого, ухвала суду скасуванню не підлягає, тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б потягли за собою безумовне скасування оскаржуваної ухвали суду під час апеляційного розгляду не встановлено.

Керуючись ст. 404, 407, 419, 422-1 , ч. 2 ст. 376 КПК України , апеляційний суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Залишити без змін ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 31 березня 2026 року, якою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_9 ОСОБА_4