САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/3731/25
Провадження №1-кс/726/98/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2026 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі:

слідчого судді: ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

представника заявника ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_3 , який діє від імені та в інтересах ТОВ «ТОР-ЗАХІД», у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № №0000015 від 02.04.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212 КК України, про скасування арешту майна,-

ВСТАНОВИВ :

Адвокат ОСОБА_3 , який діє від імені та в інтересах ТОВ «ТОР-ЗАХІД», звернувся до слідчого судді із клопотанням про скасування арешту на майно, в якому вказує, що ухвалою слідчого судді Садгірського районного суду м. Чернівці від 19.11.2025 року було накладено арешт на тимчасово вилучене майно банкноти у національній валюті гривня у кількості 122 875 (сто двадцять дві тисячі вісімсот сімдесят п`ять) гривень, шо вилучені під час слідчої дії, за адресою: м. Чернівці, пров. Складський, 1 (магазин мережі «Торба»). Вказане майно було арештовано з метою забезпечення зберігання речових доказів у кримінальному провадженні.

Разом із тим, у резолютивній частині ухвали вказано про накладення арешту на грошові кошти, які, наче б то, належать ТОВ «РЕНТСМАРТ» (). Однак вилучені грошові кошти у розмірі 122 875,00 гривень не належать вказаному товариству. Натомість вони належать ТОВ «ТОР-ЗАХІД», що підтверджується прибутковими, супровідними та видатковими касовими ордерами.

Крім того, під час накладення арешту на майно, слідчим суддею не враховано розумності та співрозмірності обмеження права власності, наслідки арешту майна для третіх осіб. Уданому випадку грошові кошти не містять ознак речових доказів, а постанова про визнання їх речовими доказами є формальною та не ґрунтується на вимогах закону, адже вилучені грошові кошти, на які слідчим суддею був накладений арешт, не мають жодного відношення до вказаного кримінального провадження.

Також зазначає, що з моменту накладення арешту, службовим особам ТОВ «РЕНТСМАРТ» не повідомлено про підозру, а в ухвалі про накладення арешту відсутні посилання на належні та допустимі докази щодо причетності вовариства до кримінального провадження, які б давали підстави для безсумнівного накладення арешту.

Враховуючи викладене, просить суд постановити ухвалу, якою скасувати арешт, накладений на вищевказаній грошові кошти.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 клопотання підтримав, дав пояснення аналогічні викладеним у ньому, просив скасувати арешт на грошові кошти.

Прокурор в судовому засіданні заперечив проти заявленого клопотання про скасування арешту. Зазначив, що вилучені грошові кошти мають доказове значення у кримінальному провадженні, а тому, в даний час не можуть бути повернуті їх законному володільцю. Враховуючи викладене, просить відмовити у задоволенні клопотання.

Детектив ТУ БЕБ у Чернівецькій області в судове засідання не зявився, однак надіслав до суду заяву з проханням клопотання розглянути без його участі, заперечує проти зняття арешту із грошових коштів.

Вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя доходить висновку про необхідність відмовити у задоволенні клопотання враховуючи таке.

Встановлено, що підрозділом детективів Територіального управління Бюро економічної безпеки у Чернівецькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за 02.04.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212 КК України.

Ухвалою слідчого судді Садгірського районного суду м. Чернівці від 05.11.2025 року було надано дозвіл на проведення обшуку у нежитлових приміщеннях за місцем проведення господарської діяльності ТОВ «ТОР ЗАХІД», які знаходяться за адресою м. Чернівці, пров. Складський, буд. 1, магазин мережі «Торба», який на праві приватної власності належать ТОВ «РЕНТСМАРТ».

В ході санкціонованого обшуку, який відбувся 14.11.2025 року, було вилучено речі та документи, які належать підприємству, зокрема і банкноти у національній валюті гривня у кількості 122 875 (сто двадцять дві тисячі вісімсот сімдесят п`ять) гривень, шо вилучені під час слідчої дії, за адресою: м. Чернівці, пров. Складський, 1 (магазин мережі «Торба»).

Перш за все, слідчий суддя вважає за необхідне спростувати явно необгрунтовані посилання представника заявника про належність грошових коштів юридичній особі, яка не має стосунку до кримінального провадження.

Ухвалою слідчого судді від 19.11.2026 року було накладено арешт на банкноти у національній валюті гривня у кількості 122 875 (сто двадцять дві тисячі вісімсот сімдесят п`ять) гривень, що вилучені під час слідчої дії, за адресою: м. Чернівці, пров. Складський, буд.1 (магазин мережі «Торба», яке на праві приватної власності належать ТОВ «РЕНТСМАРТ» ) для забезпечення їх зберігання як речових доказів у кримінальному провадженні №0000015 від 02.04.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212 КК України, заборонивши вчиняти дії щодо користування, відчуження та розпорядження вказаним майном.

Так, у своєму клопотанні, адвокат ОСОБА_3 вказував, що в ухвалі слідчого судді зазначено про те, що арештовані грошові кошти належать ТОВ «РЕНТСМАРТ». Разом із тим слідчим суддею установлено, що наведені заявником доводи є припущеннями, не підтвердженими належними та допустимими доказами, та не відповідають фактичним обставинам, встановленим у матеріалах справи.

Зі змісту ухвали слідчого судді про накладення арешту на майно прямо вбачається, що грошові кошти були вилучені у приміщенні за адресою: провулок Складський, 1, м. Чернівці, яке належить ТОВ «РЕНТСМАРТ», у якому розміщено магазин мережі «Торба». Таке формулювання є чітким, однозначним та не допускає альтернативного тлумачення, а відтак достовірно відображає встановлені у кримінальному провадженні обставини. Саме таке формулювання є достовірним відображенням змісту вищевказаної ухвали.

Водночас представник заявника фактично надав власну інтерпретацію змісту зазначеної ухвали, яка не ґрунтується на її буквальному тексті та не підтверджується іншими доказами у справі. Такий підхід свідчить про довільне тлумачення стороною змісту ухвали, що призвело до помилкового висновку щодо обставин вилучення майна.

Слідчий суддя звертає увагу, що зміст процесуального рішення підлягає оцінці виходячи з його тексту та встановлених у ньому обставин, а не через суб`єктивне сприйняття чи припущення сторони. Відтак твердження заявника про те, що в ухвалі слідчого судді про накладення арешту вказано, що вилучені грошові кошти належать ТОВ «РЕНТСМАРТ» є необґрунтованими та не знаходять свого підтвердження у матеріалах справи.

Щодо інших підстав для скасування арешту, варто зазначити таке.

Згідно з ч.1, 2 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2, 3, 11 статті 171 визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Однак, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Встановлено, що 14.11.2025 року у кримінальному провадженні було винесено постанову про визнання вилучених банкнот речовим доказом, що обумовлює можливість накладення арешту на таке майно з метою його збереження.

Разом із тим, відповідно до положень ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Частиною 1 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Слідчий суддя вважає необґрунтованою позицію заявника про те, що вищевказані грошові кошти не містять ознак речових доказів, а постанова про визнання їх речовими доказами є формальною та не ґрунтується на вимогах закону а також те, що під час постановлення ухвали слідчим суддею не враховано розумності та співрозмірності обмеження права власності, наслідки арешту майна для третіх осіб.

На переконання слідчого судді, вилучені грошові кошти відповідають критеріям щодо речових доказів та підлягають збереженню в цілях проведення подальшого досудового розслідування та встановлення всіх обставин вчинення вищевказаних кримінальних правопорушень.

Спростовуючи вищевказані покликання представника заявника, вважаю за необхідне наголосити, що в ухвалі слідчого судді про накладення арешту зазначено, що прокурором було доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України та зазначено, що за вказаних обставин, арешт буде найбільш доцільним та ефективним способом збереження речових доказів, а потреби досудового розслідування в даному випадку, виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого. У свою чергу, незастосування такого виду забезпечення кримінального провадження може унеможливити збереження речових доказів, призвезти до їх втрати.

Крім того, слідчий суддя вважав, що застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження відповідатиме принципу розумності та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, заборона користування, відчуження та розпорядження майном не понесе надмірного обтяження для особи та, напротивагу, забезпечить виконання завдань кримінального провадження.

Відтак, враховуючи положення ст.ст. 170-173, 175 КПК України, слідчий суддя виснував, що заявлене клопотання є обґрунтованим, відповідає встановленим вимогам щодо форми, змісту та суті, а захід забезпечення кримінального провадження, який просить застосувати сторона обвинувачення, в даному випадку відповідає критеріям законності, переслідує легітимну мету, є виправданою, доцільною, достатньою, пропорційною втручанню у право на мирне володіння майном.

Крім того, слідчим суддею було досліджено надані представником заявника копії прибуткових, супровідних та видаткових касових ордерів, якими останній підтверджує законність походження грошових коштів.

Безперечно, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи. Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

У цьому контесті важливим є те, що у даному кримінальному провадженні активно проводяться слідчі та процесуальні дії, орган досудового розслідування вживає заходи, спрямовані на повне та об`єктивне дослідження обставин кримінального провадження. Позиція обвинувачення щодо версії викладених подій, потребує додаткової перевірки під час досудового розслідування, шляхом повного та всебічного дослідження всіх обставин справи. До встановлення органом досудового розслідування певного обсягу обставин кримінального провадження, зокрема і законності походження вилучених грошових коштів, накладення арешту на майно, на думку слідчого судді забезпечить можливість збереження справедливого балансу між правами власників майна та завданнями кримінального провадження.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що встановлені у даному кримінальному провадженні фактичні обставини, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вилучене майно, зважаючи на відповідність його критеріям, визначених ст. 98 КПК України, може бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Разом із тим, слідчий суддя вважає за необхідне наголосити, що застосування такого західу забезпечення як арешт майна не може тривати безстроково, а арешт може втратити своє правове значення з плином часу. При цьому, з плином часу, вирішуючи питання про можливість такого утримання, належить визначити чи наявні в органу досудового розслідування підстави для подальшого утримання цього майна не лише з огляду на наявність правової підстави - ухвали слідчого судді, а виходячи з відношення вилученого майна до кримінального провадження, а також відношення власника майна до інкримінованого злочину. Безперервне, тривале утримання майна під арештом, якщо при цьому досудове розслідування не є ефективним, може нести надмірний тягар для власника.

Таким чином, оцінивши наведені обставини у їх сукупності, слідчий суддя виходить із необхідності забезпечення справедливого балансу між правом особи на мирне володіння майном та інтересами суспільства у належному здійсненні кримінального провадження.

На даному етапі досудового розслідування органом розслідування здійснюються активні слідчі та процесуальні дії, спрямовані на перевірку версії сторони обвинувачення та встановлення всіх істотних обставин кримінального правопорушення, у тому числі щодо законності походження вилучених грошових коштів. Питання про їх правову природу та зв`язок із предметом доказування остаточно не вирішене, а тому ризик передчасного зняття арешту може негативно вплинути на повноту та ефективність розслідування.

З огляду на наявність сукупності обґрунтованих підстав вважати, що вилучене майно відповідає критеріям речових доказів у розумінні статті 98 Кримінальний процесуальний кодекс України, а також беручи до уваги, що розслідування є триваючим і не носить формального характеру, слідчий суддя доходить висновку, що втручання у право власності у вигляді арешту майна на цьому етапі є співмірним поставленій меті.

Враховуючи баланс приватних і публічних інтересів, суд вважає, що на теперішній час збереження арешту є необхідним для забезпечення завдань кримінального провадження, не створює очевидно надмірного чи непропорційного тягаря для власника майна та відповідає принципу розумної співмірності.

Таким чином, підстав для скасування арешту майна на даний час не встановлено, а тому арешт підлягає збереженню до моменту зникнення відповідних процесуальних підстав або прийняття іншого рішення у встановленому законом порядку.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 22, 170-171, 174 КПК України , слідчий суддя,-

УХВАЛИВ :

У задоволенні клопотання про скасування арешту відмовити.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили з моменту її оголошення та окремому оскарженню не підлягає.

Слідчий суддяОСОБА_1