Справа № 165/584/26 Провадження №11-кп/802/347/26 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2026 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000571 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу Іваничівського районного суду Волинської області від 05 березня 2026 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Іваничівського районного суду Волинської області знаходиться кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.185 КК України.

В судовому засіданні прокурор у кримінальному провадженні подав клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 строком на 60 днів.

Ухвалою Іваничівського районного суду Волинської області від 05 березня 2026 року клопотання прокурора задоволено частково, продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 02 травня 2026 року включно, з визначенням застави в розмірі 100 (сто) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, в грошовому вираженні 332800 (триста тридцять дві тисячі вісімсот) гривень 00 копійок.

В апеляційній скарзі прокурор вважає ухвалу суду в частині визначення розміру застави незаконною. Посилається на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчинені кримінальних правопорушень, які згідно зі ст.12 КК України, відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів. Зазначає, що з метою уникнення відповідальності обвинувачений може залишити місце проживання, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення. Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою на 60 днів без визначення розміру застави.

Відповідно до вимог ч.4 ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши доповідача, який виклав суть судового рішення та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Згідно положень ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

Вимогами ст.177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції відповідно до положень кримінального процесуального законодавства, а також майнового і сімейного стану ОСОБА_7 , міцності його соціальних зв`язків, інших даних про його особу, ризиків, передбачених ст.177 КПК України, практики Європейського суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, підставно продовжив обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 02.05.2026 включно з визначенням розміру застави.

Матеріалами провадження стверджується, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.185 КК України, які відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких.

Обґрунтованість пред`явленого обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень, стверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд повинен враховувати вимоги п.п.3,4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду, згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише у передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Судом першої інстанції у достатній мірі встановлені підстави для продовження виняткового запобіжного заходу, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Положеннями п.2 ч.4 ст.183 КПК України передбачено, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

В даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.185 КК України, а тому місцевий суд не використав своє право не визначати розмір застави в даному кримінальному провадженні.

У цій справі суд першої інстанції, з огляду на фактичні обставини цього кримінального провадження, з урахуванням майнового стану обвинуваченого ОСОБА_7 , який лише здобуває освіту, не є працевлаштованим, не має джерел постійних доходів, є дитиною - сиротою, мешкає в родині бабусі, котра виховує та утримує ще двох неповнолітніх дітей, прийшов до обґрунтованого висновку щодо визначення застави, як альтернативного запобіжного заходу, що з урахуванням матеріального стану обвинуваченого та його родини є достатнім для забезпечення виконання ОСОБА_7 обов`язків, встановлених КПК України.

Розмір застави місцевим судом визначено відповідно до приписів ч.5 ст.182 КПК України, в межах передбачених кримінальним процесуальним законом.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.422-1 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Іваничівського районного суду Волинської області від 05 березня 2026 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: