Справа № 686/5809/26
Провадження № 1-кс/686/2245/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Хмельницькій області майора поліції ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Чергаївка Косівського району Івано-Франківської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , маючого на утриманні неповнолітню дитину, раніше не судимого,

у кримінальному провадженні № 0000108,

встановив:

24.02.2026 року старший слідчий відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим із прокурором відділу Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , який підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, посилаючись на те, що існують передбачені ст.177 КПК України ризики переховування від органів досудового розслідування та суду ; незаконного впливу на свідків, потерпілих, експертів у даному кримінальному провадженні.

В обґрунтування поданого клопотання слідчий зазначив, що «23 лютого 2026 року, близько 12 год 00 хв, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проявляючи злочину самовпевненість, нехтуючи вимогами п.п. 1.3, 1.5, 2.3 (д) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі по тексту Правил), був не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не зреагував на її зміну і створив своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху, керуючи автомобілем «Hyundai Santa FE», реєстраційний номер НОМЕР_1 рухався автодорогою Т-2309 сполученням «Шепетівка-Полонне-Бердичів», в напрямку до м. Шепетівка, на 12 км. + 270 м. (між селами Хролин та Траулин Шепетівського району) порушуючи вимоги пунктів 10.1, 14.2 (в) Правил перед початком зміни напрямку руху та виїзду на зустрічну смугу, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, перед початком обгону не переконався в тому, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, внаслідок чого змінивши напрямок руху ліворуч виїхав на зустрічну смугу, розпочавши маневр обгону, під час виконання якого рухаючись по зустрічній смузі руху, допустив зіткнення з зустрічним автомобілем «ВАЗ 21063», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 , який рухався в напрямку м. Полонне та мав перевагу в русі.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, водій автомобіля «ВАЗ 21063» ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та його пасажир ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 від отриманих травм померли на місці події. Пасажири автомобіля «ВАЗ 21063», ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , пасажири автомобіля «Hyundai Santa FE» ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_13 08.08.1949 госпіталізовані до КНП «Шепетівська БПЛ» з травмами різного ступені тяжкості.

Своїми діями водій ОСОБА_6 порушив вимоги пунктів 1.3, 1.5, 2.3, 10.1, 14.2 (в) Правил, міст яких полягає в наступному:

п. 1.3. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цих правил, а також бути взаємно ввічливими;

п. 1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальні збитки;

п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

п. 10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

п. 14.2. Перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що:

в) смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані;

Порушення водієм ОСОБА_6 вимог Правил 10.1, 14.2 (в), знаходяться в прямому причинному зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками, а саме спричиненням смерті потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

Наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дають об`єктивні підстави для застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що підтверджується матеріалами досудового розслідування та відомостями, що характеризують особу підозрюваного, з яких випливає, що ОСОБА_6 на даний час обґрунтовано підозрюється у вичинені тяжкого злочину, за який, у разі визнання його винуватим, йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років. Враховуючи зазначені обставини, застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не може бути достатнім для запобігання зазначених ризиків. Тому, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, запобіганню спроб переховуватися від органів досудового розслідування та суду, впливу на потерпілих, свідків та експертів, слідчий у клопотанні просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів .»

Заслухавши пояснення прокурора та слідчого, які клопотання підтримали та наполягали на його задоволенні, підозрюваного та його захисника, які заперечили щодо задоволення клопотання слідчого, просили застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, дослідивши надані матеріали, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Частиною 1 ст.183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років (п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України).

Із наданих матеріалів вбачається, що Головним управлінням Національної поліції в Хмельницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000108 від 23.02.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

23.02.2026 о 16 год. 45 хв. ОСОБА_6 затримано, в порядку ст. 208 КПК України.

24.02.2026 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України.

Дана підозра є обґрунтованою, адже на її підтвердження представлено: протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 23.02.2026 р.; протокол допиту свідка ОСОБА_12 від 23.02.2026 р.; протокол допиту свідка ОСОБА_14 від 23.02.2026, протокол затримання ОСОБА_6 від 23.02.2026 р. та інші матеріали кримінального провадження.

Таким чином, станом на момент розгляду клопотання беззаперечних доказів того, що ОСОБА_6 не причетний до вчинення правопорушення, не встановлено.

Санкція ч.3 ст.286 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 3 років, тобто, згідно зі ст.12 КК України, даний злочин класифікується як тяжкий.

З наданих матеріалів убачається, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від від 5 до 10 років, а тому, зважаючи на покарання, яке загрожує ОСОБА_6 у випадку визнання його винуватим, співставляючи можливі негативні для нього наслідки у вигляді засудження до покарання у виді позбавлення волі, слідчий суддя вважає, що ризик переховування від органів досудового розслідування та суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміноване йому кримінальне правопорушення, є достатньо високим.

Слідство знаходиться на початковій стадії, на даний час не усі свідки встановлені, потерпілі особи ще не набули вказаного статусу, відповідно потерпілі та свідки, на сьогоднішній день судом не допитані, не проведені й всі експертні дослідження, а тому існує ризик незаконно впливу на свідків, потерпілих та експертів у кримінальному провадженні. При оцінці наявності зазначеного ризику слідчим суддею врахована встановлена КПК України процедура отримання свідчень від осіб, які є свідками та потерпілими у кримінальному провадженні, а саме, спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту осіб слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.1 та ч.2 ст.23, ст.224 КПК України).

За таких обставин по справі приходжу до висновку про наявність визначених ст.177 КПК України ризиків: переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків, потерпілих, експертів у цьому кримінальному провадженні.

Беззаперечних даних, які б виключали вказані ризики, слідчим суддею на даний час не встановлено.

Аналізуючи особу підозрюваного, слідчий суддя враховує, що ОСОБА_6 є раніше не судимою особою, має постійне місце проживання, на сьогоднішній день потребує лікування, в зв`язку з отриманими внаслідок ДТП травмами. Однак, ці обставини не є достатніми підставами для відмови у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або застосування більш м`якого запобіжного заходу. Крім того, слідчим суддею взято до уваги довідку видану директором КНП « Шепетівська багатопрофільна лікарня» № 20/428 від 24.02.2026 року згідно якої транспортування ОСОБА_6 до залу судових засідань та утримання в умовах СІЗО, враховуючи важкість стану та проведене оперативне лікування, неможливе.

Враховуючи наведені ризики, усі, визначені ст.178 КПК України, обставини в їх сукупності, приходжу до висновку, що відносно підозрюваного ОСОБА_6 слід застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, адже лише такий найсуворіший запобіжний захід зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та буде достатнім стримуючим засобом для запобігання ризикам, доведеним слідчим та прокурором.

Слідчий суддя вважає обґрунтованою і доведеною ту обставину, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі й запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, особистого зобов`язання та особистої поруки, не забезпечить попередження вищезазначених ризиків і належну процесуальну поведінку підозрюваного, оскільки не встановлено тих стримуючих чинників, які б були у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення підозрюваним дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, незаконного впливу на свідків, потерпілих та експертів у даному кримінальному провадженні. Так, особисте зобов`язання не підлягає до застосування з огляду на тяжкість злочину, який інкримінуються підозрюваному, та наявність реальних сумнівів того, що ОСОБА_6 виконуватиме покладені на нього обов`язки. Особиста порука не підлягає застосуванню, оскільки будь-яких клопотань від осіб, яких би слідчий суддя міг вважати такими, що заслуговують на довіру, про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, до слідчого судді не надходило. Застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, навіть з покладенням обов`язку носіння електронного засобу контролю, не унеможливить запобіганню вищевказаних ризиків, оскільки ОСОБА_6 не перебуватиме під цілодобовим наглядом правоохоронних органів, та зможе переховуватись від органу досудового розслідування та суду, а також впливати на свідків, потерпілих та експертів, зокрема, й за допомогою засобів телефонного зв`язку, через третіх осіб, а також безпосередньо, оскільки вказані особи не будуть позбавленні можливості відвідувати ОСОБА_6 за його місцем проживання. У відповідності до п.2 ч.4 ст.183 КПК України не може бути й також визначений розмір застави, адже ОСОБА_6 інкримінується вчинення злочину, який спричинив загибель людей.

Завдання кримінального провадження виправдовують вжиття таких обмежувальних заходів та такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного, з метою уникнення вищевказаних ризиків.

Аргумент сторони захисту щодо незадовільного стану здоров`я ОСОБА_6 не може слугувати підставою для відмови у задоволенні клопотання слідчого.

Існує порядок Порядок взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту (далі Порядок), затверджений спільним Наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року № 239/5/104 визначає взаємодію закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту.

Згідно п. 2.3. Порядку медичне обстеження осіб, узятих під варту, здійснюється у разі їх звернення зі скаргою на стан здоров`я за ініціативою лікаря медичної частини СІЗО або адміністрації СІЗО.

Під час медичного обстеження особи, узятої під варту, з метою встановлення діагнозу лікар медичної частини СІЗО використовує дані анамнезу, медичної документації, яка долучена до особової справи, результати огляду, дані лабораторних, рентгенологічних і функціональних методів дослідження. За необхідності, керівництво СІЗО подає запит до закладу охорони здоров`я, який надавав медичну допомогу особі, узятій під варту, щодо результатів диспансерного, амбулаторного, стаціонарного нагляду або лікування.

У випадках, коли лікарі медичної частини СІЗО не можуть самостійно встановити діагноз, начальник медичної частини СІЗО подає запит до керівництва СІЗО щодо направлення хворого на лікування до обраного закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку або залучення відповідного лікаря-фахівця закладу охорони здоров`я.

Керівництво СІЗО забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Відповідно до п.п. 2.6., 2.7 Порядку особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. У разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Враховуючи вищевказані положення, особи, які перебувають під вартою, та є хворими, отримують медичну допомогу в амбулаторних умовах в медичних частинах та в спеціально визначених закладах охорони здоров`я. Тому, будь-яких перешкод для проходження лікування ОСОБА_6 , у разі наявності такої потреби, зокрема й у КНП «Шепетівська багатопрофільна лікарня», в якій на даний час перебуває на стаціонарному лікування ОСОБА_6 , не встановлено, тому й відсутні дані, які б перешкоджали триманню підозрюваного ОСОБА_6 під вартою.

Враховуючи характер та обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , наслідки, які настали в результаті його вчинення, а саме смерть людей, суворість можливого покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винним, слідчий суддя дійшов до висновку про існування обґрунтованих підстав вважати, що існують не абстрактні, а конкретні ризики, про які зазначено вище та які передбачені ст.177 КПК України, а тому застосувати менш суворий запобіжний захід неможливо.

Строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 слід визначити в межах строку досудового розслідування та в межах строку визначеного ст.197 КПК України, а саме до 17.04.2026 року включно.

У відповідності до п.2 ч.4 ст.183 КПК України розмір застави не визначається, адже ОСОБА_6 інкримінується вчинення злочину, який спричинив загибель людей.

Керуючись ст.ст. 110, 177, 178, 183, 196, 197 КПК України,

постановив:

Клопотання слідчого задовольнити частково.

Застосувати відносно підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 17 квітня 2026 року включно.

Ухвала діє до 17 квітня 2026 року включно.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя