31.03.2026 Єдиний унікальний номер судової справи 152/253/26
Провадження по справі № 1-кс/150/6/26
УХВАЛА

31 березня 2026 року с. Мазурівка

Чернівецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 розглянувши у письмовому провадженні заяву судді Шаргородського районного суду Вінницької області ОСОБА_2 про самовідвід, подану в межах розгляду кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 377 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадження судді Шаргородського районного суду Вінницької області ОСОБА_2 надійшло кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 377 КК України.

Суддею ОСОБА_2 було подано заяву про самовідвід посилаючись на те, що потерпілою у кримінальному провадженні у якому, суддями Шаргородського районного суду Вінницької області подано заяви про самовідвід, являється суддя ОСОБА_4 .

Тому головуючий суддя ОСОБА_2 вважає, що вказані обставини можуть викликати сумнів у неупередженості судді під час розгляду кримінального провадження, а тому суддя заявив самовідвід.

Дослідивши заяву про самовідвід судді, додані до неї докази, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 КПК України, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.

Із поданої головуючим у справі суддею заяви про самовідвід встановлено, що в провадження судді ОСОБА_2 надійшло кримінальне провадження . перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 377 КК України.

Потерпілою у вказаному кримінальному провадженні є суддя Шаргородського районного суду Вінницької області ОСОБА_4 .

Зазначені обставини на переконання судді ОСОБА_2 можуть викликати сумнів у неупередженості судді під час розгляду заяви, а тому суддя заявив самовідвід.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України слідчий суддя, суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Згідно зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року і, відповідно до статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства (далі - Конвенція) кожен при вирішенні спору щодо його прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до частини 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви № 29458/04 та № 29465/04) від 20 липня 2006 року зазначив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Занд проти Австрії" (заява №7360/76, доповідь Комісії від 12 жовтня 1978 року) комісія звернула увагу на те, що стаття 6 Конвенції передбачає: "всю організаційну систему судів, включаючи не тільки питання, які підпадають під юрисдикцію певних видів судів, але також встановлення окремих судів та визначення їх місцевої юрисдикції".

Окрім того, у рішеннях у справі "Посохов проти Росії" (заява № 63486/00) від 4 березня 2003 року та у справі "Федотова проти Росії" (заява № 73225/01) від 13 квітня 2006 року Європейський суд з прав людини також вказав, що суд не є встановленим законом у разі, якщо правила, які регламентують склад суду, не були додержані.

Отже, з огляду на наведене, можна стверджувати, що "судом, встановленим законом" (пункт 1 ст. 6 Конвенції) не вважається суд, який розглядає справу, не дивлячись на наявність підстав для заявлення самовідводу.

Із зазначеного вище, належить зробити висновок, що самовідвід це обов`язок, зокрема слідчого судді, метою якого є гарантування неупередженості та об`єктивності здійснення правосуддя, який попереджає можливість скасування рішення з мотивів незаконності складу суду.

Отож, враховуючи викладене, а також заяву судді ОСОБА_2 про самовідвід з викладеними мотивами для самовідводу, суд вважає, що заява головуючого судді підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.82 КПК України у разі задоволення заяви про відвід (самовідвід) судді, який здійснює судове провадження одноособово, справа розглядається в тому самому суді іншим суддею.

Керуючись ст.ст. 34,75, 80, 81, 82 КПК, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву судді Шаргородського районного суду Вінницької області ОСОБА_2 про самовідвід, подану в межах розгляду кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 377 КК України,- задоволити.

Справу № 152/253/26, провадження № 1-кп/152/67/26 по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 377 КК України, - передати до канцелярії Шаргородського районного суду Вінницької області для вирішення питання про здійснення повторного автоматизованого розподілу в порядку, встановленому ст. 35 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_5