ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 650/446/24
Номер провадження: 11-кп/819/315/26
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року Херсонський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участю

прокурора: ОСОБА_6

адвоката: ОСОБА_7

обвинуваченого: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000493 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 09 лютого 2026 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 111-1, ч. 1 ст. 111-2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 09 лютого 2026 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 строком до 09 квітня 2026 року включно, без визначення розміру застави.

Вимоги та узагальнені доводи апеляційної скарги .

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду від 09.02.2026 року, визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, розмір застави визначити в її мінімальному розмірі у відповідності до ступеню тяжкості інкримінованого правопорушення, а саме 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб із покладенням на останнього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Вказує, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, і такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинами кримінального провадження, висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового засідання.

Пред`явлена ОСОБА_8 підозра не містить ознак обґрунтованості обвинувального акта, а ґрунтується на припущеннях, домислах, спотворених, необ`єктивних даних з ознаками фальсифікації.

Під час судового розгляду всі свідки спростували той факт, що дії ОСОБА_8 були спрямовані на допомогу окупаційній владі та вказали, що його дії навпаки носили «допоміжний характер», оскільки він забезпечував громадян України, які залишилися на окупованій території транспортною логістикою. Жоден свідок не підтвердив, що ОСОБА_8 мав на меті завдати шкоди Україні. Тому виключається притягнення ОСОБА_8 до відповідальності за інкриміноване йому правопорушення за відсутності всіх елементів ознак складу кримінального правопорушення.

У змісті обвинувачення не має посилання на жоден доказ, на підставі якого зроблено висновок про скоєння ОСОБА_8 інкримінованого йому правопорушення.

Суду не надано допустимих та законно отриманих доказів обґрунтованості підозри, тому вважає, що не було підстав для її пред`явлення.

Зазначені у клопотанні прокурора та встановлені судом ризики не підтверджені і ґрунтуються на припущенні.

Обвинувачений ОСОБА_8 утримується під вартою з 01.11.2023 року.

З посиланням на практику ЄСПЛ зазначає, що ризик переховування від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого вироку.

ОСОБА_8 жодного разу не вчиняв дій, які б свідчили про його намір переховуватися від органів слідства чи суду, інші дані, які б свідчили про наявність цього ризику відсутні.

ОСОБА_8 одружений, має зареєстроване місце проживання, є особою похилого віку, якому 63 роки, раніше не судимий. Перебуваючи в умовах слідчого ізолятора має серйозне захворювання. Народився на території Херсонської області, прожив там усе своє життя, проте в силу воєнного конфлікту опинився в полоні військовослужбовців рф, де його катували, погрожували фізичною розправою та вимагали виконувати їх накази. Однак, не зважаючи на це, він повернувся до України.

ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, одружений, має зареєстроване місце проживання та до затримання фактично мешкав в АДРЕСА_2 , що підтверджується актом про фактичне проживання особи.

Прокурором не надано жодного доказу існування наміру обвинуваченого переховуватися від суду. Відсутні докази про минулі неявки ОСОБА_8 до прокурора чи слідчого, оскільки ніхто його не дав такої можливості.

Ризику переховування додатково можна запобігти шляхом покладення на ОСОБА_8 обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК.

Не підтверджено жодними даними і наявність ризику того, що ОСОБА_8 може знищити або спотворити яку-небудь з речей або документів, які мають значення для справи, оскільки зібрані всі докази які сторона обвинувачення вважала за потрібне зібрати , досудове розслідування завершене, наразі триває стадія судового розгляду.

По справі допитані всі свідки, тому ризик впливу на свідків є малоймовірним.

Відсутність у ОСОБА_8 судимості зводить нанівець ризик того, що він, опинившись на волі, буде вчиняти аналогічні або будь-які інші злочини.

На даний час зменшилися ризики, які були встановлені під час обрання запобіжного заходу ОСОБА_8 , останній вже тривалий час утримується під вартою, та більше 2 років обмежений в правах та свободі, що є порушенням принципу поваги до свободи особистості.

Приписи ч. 4 ст. 183 КПК передбачає право суду не визначати розмір застави, а не його обов`язок.

Зважаючи на досить тривалий час перебування ОСОБА_8 під вартою, вважає за можливе змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на заставу.

Позиції учасників.

Адвокат ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги.

Прокурор заперечив проти задоволення апеляційних вимог захисника.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, які надійшли із суду першої інстанції та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду.

Частиною 1 ст. 404 КПК визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положеннями ст. 422-1 КПК передбачено порядок перевірки ухвал суду про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Відповідно до положень ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вбачається з матеріалів провадження, що на розгляді Великоолександрівського районного суду Херсонської області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000493 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 111-1, ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Під час судового засідання 09.02.2026 року судом відповідно до приписів ст. 331 КПК України було розглянуто клопотання прокурора про продовження щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою .

Необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів щодо ОСОБА_8 прокурор у клопотанні обґрунтував тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 111-1, ч. 1 ст. 111-2 КК України та продовженням існування ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ухвалою Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 09.02.2026 року клопотання прокурора було задоволено, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 09 квітня 2026 року включно без визначення розміру застави.

Суд, продовжуючи строк дії запобіжного заходу, має перевірити чи не зменшилися на цій стадії кримінального провадження встановлені раніше ризики і чи зможе більш м`який запобіжний захід запобігти цим ризикам.

Крім тяжкості покарання, що загрожує особі у разі визнання її винуватою, на стадії продовження запобіжного заходу враховується і сукупність обставин, які визначені ст. 178 КПК України, зокрема соціальні зв`язки, відомості, що характеризують особу обвинуваченого.

Застосування ( продовження) запобіжних заходів стає можливим при наявності ризиків. Ризик - це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства та суду подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Як видно із ухвали, що оскаржується, приймаючи рішення про продовження запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 , зважаючи на тяжкість інкримінованих злочинів, передбачених ч. 4 ст. 111-1, ч. 1 ст. 111-2 КК України, враховуючи обставини та положення, передбачені ст. ч. 6 ст. 176 , 177, 178, 183, 331 КПК України, сукупність відомостей про особу обвинуваченого, соціальні зв`язки обвинуваченого, те, що судовий розгляд кримінального провадження продовжується, суд дійшов обґрунтованого висновку, що продовжують існувати ризики, які зазначені в ухвалі, для запобігання яким підлягає продовженню строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою і що більш м`який запобіжний захід застосований бути не може.

Доводи апеляційної скарги такі висновки суду не спростовують.

За положеннями ст. 178 КПК України тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання обвинуваченого, винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується враховується у сукупності з іншими обставинами та відомостями, що передбачені ст. 178 КПК.

Разом із тим, як видно судом було враховано не тільки тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі доведення його винуватості, а і сукупність обставин, передбачених ст. 178 КПК України , що в цілому і стало підставою для висновку про продовження існування зазначених в ухвалі ризиків та прийняття рішення про необхідність продовження стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою на даній стадії судового провадження.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність продовження існування ризиків є непереконливими, адже при вирішенні питання про продовження застосування запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Захисник в апеляційній скарзі наводить відомості про соціальні зв`язки обвинуваченого та інші відомості щодо особи обвинуваченого , які існували на час застосування запобіжного заходу та прийняття рішення про його продовження та були відомі слідчому судді та суду.

Сукупність цих відомостей, які існували на час застосування запобіжного заходу та не змінилися, не вказує на те, що на даній стадії кримінального провадження ризики, які встановлені при застосуванні запобіжного заходу, передбачені п.1,5 ч.1 ст.177 КПК нівельовані .

Посилань на те, що у соціальному, сімейному, матеріальному стані обвинуваченого сталися істотні зміни, які не були враховані судом і які б давали підстави для висновку про нівелювання існуючих ризиків на день постановлення оскарженої ухвали, стороною захисту в апеляційній скарзі не наведено.

Крім того , за приписами ч.6 ст.176 КПК під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті- тримання під вартою. Посилання апеляційної скарги на те, що до ОСОБА_8 має бути застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту не узгоджується із зазначеними приписами кримінального процесуального закону.

У рішенні від 19.06.2024 року № 7-р(II)/2024 Конституційний Суд України зауважив, що застосування за частиною шостою статті 176 Кодексу під час дії воєнного стану запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до особи, яку підозрюють або обвинувачують у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, громадської безпеки, миру, безпеки, людства та міжнародного правопорядку, за наявності ризиків, визначених статтею 177 Кодексу, є потрібним засобом для забезпечення ефективності розслідування цих злочинів і виконання завдань кримінального провадження в умовах воєнного стану, що обумовлено потребою посиленого захисту суверенітету, територіальної цілісності, недоторканності, обороноздатності, державної, економічної й інформаційної безпеки України.

Зазначеним рішенням Конституційного Суду визнано такою, що відповідає Конституції України (є конституційною), частину шосту статті 176 Кримінального процесуального кодексу України.

Вказана норма кримінального процесуального закону наразі є чинною на території України та не визнана в передбаченому законом порядку не конституційною, внаслідок чого підлягає застосуванню судами під час вирішення питання про застосування до зазначеної категорії осіб запобіжних заходів.

Суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що суд в даному випадку позбавлений права дискреційного застосування такої норми закону, шляхом здійснення правосуддя лише застосовує норми закону, проте не може перебирати на себе функції законодавчого органу та своїми рішеннями відступати від правових норм чи змінювати їх.

Частиною 4 ст. 183 КПК передбачено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-4421 КК України.

Відповідно до приписів ч.3,4 ст. 183 КПК України питання застосування альтернативного запобіжного заходу у виді застави вирішується при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Вбачається, що при застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 слідчим суддею не визначався альтернативний запобіжний захід у виді застави.

Апеляційні вимоги про визначення розміру застави захисник мотивує тим, що положеннями ч. 4 ст. 183 КПК України передбачено право суду не визначати розмір застави, а не обов`язок.

Враховуючи положення ч.6 ст.176 та ч.4 ст.183 КПК України, актуальність встановлених ризиків, що передбачені п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, суспільну небезпечність інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, а також відомості про особу обвинуваченого не є належно обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що суд мав визначити розмір застави .

Доводи апеляційної скарги про недоведеність існування ризиків, передбачених п. 2,3 ч.1 ст. 177 КПК України не можуть бути прийняті до уваги, оскільки про існування таких ризиків у клопотанні прокурора не зазначалося і в оскаржуваній ухвалі суду не встановлювалися.

Здійснюючи апеляційний розгляд відповідно до положень ч. 1ст. 404 КК України в межах апеляційних вимог, колегія суддів зазначає , що запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків , передбачених ч. 1ст. 177 КПК та запобігання здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження, при розгляді клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою суд має перевірити чи не зменшилися на цій стадії судового розгляду встановлені раніше ризики і чи зможе більш м`який запобіжний захід запобігти цим ризикам.

Обґрунтованість підозри перевіряється слідчим суддею на стадії досудового розслідування при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу.

Оскаржувана ухвала постановлена на стадії судового розгляду.

Висновки обґрунтованості обвинувачення, тобто висновки з питання доведеності чи недоведеності винуватості на підставі оцінки доказів з точки зору їх достатності, допустимості для доведення винуватості обвинуваченої особи вирішується судом на стадії судового розгляду відповідно до положень ст.368 КПК України і не може бути предметом перевірки апеляційного суду в межах визначених ст. 422-1 КПК.

Апеляційний суд на стадії апеляційного перегляду ухвали суду про продовження запобіжного заходу позбавлений процесуальної можливості надавати оцінку доказам у кримінальному провадженні, а також робити висновки щодо доведеності чи недоведеності винуватості особи, тощо.

Тому посилання апеляційної скарги про необґрунтованість пред`явленого обвинувачення як на підставу для скасування оскаржуваної ухвали суду є неприйнятними.

Доказів того, що стан здоров`я обвинуваченого унеможливлює його перебування в умовах установи попереднього ув`язнення, матеріали кримінального провадження , які надійшли із суду першої інстанції не містять , до апеляційної скарги не додані.

Додана до апеляційної скарги копія листа від 29.07.2025 року філії ДУ « Центр охорони здоров`я» Державної кримінально- виконавчої служби України містить інформацію про те, що стан здоров`я обвинуваченого діагностований та йому надається лікування. Станом на 29.07.2025 року може приймати участь в судових засіданнях.

В умовах установи попереднього ув`язнення медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в організовуються і проводяться відповідно до діючого законодавства України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були безумовними підставами для скасування оскаржуваної ухвали під час апеляційного розгляду не встановлено. Суд в ухвалі навів висновки щодо питань, які підлягають вирішенню при розгляді клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою.

Враховуючи викладене, ухвала суду першої інстанції з підстав та за доводів зазначених в апеляційній скарзі, скасуванню не підлягає.

Відповідно до ч. 4 ст. 28 КПК України, кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

Частина 1 ст. 318 КПК України встановлює, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Апеляційний суд, зважаючи на очевидну складність кримінального провадження та значне погіршення безпекової ситуації в Херсонській області, разом із тим вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на необхідність вжиття дієвих заходів на дотримання вимог кримінального процесуального закону щодо забезпечення розумних строків розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_9 .

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1, 376 ч. 2 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Залишити без змін ухвалу Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 09 лютого 2026 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4