Дата документу 11.03.2026Справа № 554/2914/26
Провадження № 1-кс/554/3310/2026
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2026 року м.Полтава

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Полтави ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю заявника ОСОБА_3 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, в порядку ст.303 КПК України,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, в порядку ст.303 КПК України, в якій просить зобов`язати службову особу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, уповноважену на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою-повідомленням від 21.02.2026 року про вчинення кримінального правопорушення; зобов`язати уповноважену особу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, яка внесе відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, через 24 години з моменту внесення таких відомостей, надати йому витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_3 зазначив, що ним 21.01.2026 року поштою до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, була направлена заява-повідомлення про злочин, передбачений ст.382 КК України.

На його думку подія злочину полягала в наступному.

Так, 09.09.2025 року Дніпровським апеляційним судом постановлено ухвалу, якою з Самарського районного суду м.Дніпра витребувано цивільну справу №225/2468/21 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 . Станом на 19.01.2026 року справа з районного суду до апеляції не передана.

24.11.2025 року Дніпровським апеляційним судом постановлено ухвалу, якою з Самарського районного суду м.Дніпра витребувано цивільну справу №206/6048/25 за заявою ОСОБА_3 про відстрочку виконання рішення. Станом на 28.01.2026 року справа з районного суду до апеляції не передана.

08.12.2025 року Дніпровським апеляційним судом постановлено ухвалу, якою з Самарського районного суду м.Дніпра витребувано цивільну справу №206/4005/25 за скаргою ОСОБА_3 про визнання дій неправомірними, про визнання протиправною та скасування постанов державного виконавця. Станом на 19.01.2026 року справа з районного суду до апеляції не передана.

Заява-повідомлення отримана адресатом 24.02.2026 року. Однак, до цього часу, в порушення приписів ч.1 ст.214 КПК України, ніяких відомостей про внесення в ЄРДР заяви про злочин з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_3 не отримав.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_3 скаргу підтримав, просив вимоги задовольнити з підстав, зазначених у скарзі.

Слідчий, прокурор до суду повторно не з`явилися, про розгляд скарги повідомлені належним чином.

Відсутність слідчого, прокурора, відповідно до положень ст.306 КПК України, не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши заявника, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні скарги з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Статтею68 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч.1 ст.303 КПК України. Зокрема, у відповідності до п.1 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Згідно з ч.1 ст.214 КПК України бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, означає невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР впродовж 24 годин після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Разом з тим, системний аналіз положень ст.ст. 214, 303 КПК України свідчить про те, що предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто саме заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення є передумовою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні.

Як вбачається з матеріалів скарги та встановлено в судовому засіданні, заявник ОСОБА_3 21.02.2026 року звернувся до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, із заявою-повідомленням про вчинення,на його думку, при здійсненні правосуддя кримінального правопорушення, передбаченого ст.382 КК України (а.с.2-3 заява про злочин).

Як слідує з матеріалів скарги, Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим у м.Полтаві, відомості, викладені у заяві від 21.02.2026 року, не були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Однак, підставами вважати повідомлення таким, що містить відомості про злочин, є наявність в ньому об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то обставини викладені в них не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язковими для внесення до ЄРДР.

Положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора України №298 від 30 червня 2020 року, встановлено, що відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення (п.п.1 п.1 розділу ІІ Положення).

Положення ст.214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч.1 ст.2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину - кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Зазначені положення кримінального процесуального закону та закону про кримінальну відповідальність свідчать про те, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення (злочин).

Отже, критерієм, що дає змогу вважати заяву про злочин такою, що підлягає внесенню до ЄРДР, є наявність в ній об`єктивних даних, які дійсно свідчать про вчинення кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Крім того, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ в узагальненні «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» від 17.01.2017 року відмітив, що КПК передбачає внесення до ЄРДР інформації на підставі заяв та повідомлень про кримінальне правопорушення, а не будь-яких заяв, які надходять до органів досудового розслідування при здійсненні ними своїх повноважень.

Аналізуючи норми КК України, КПК України та беручи до уваги вказане узагальнення, внесенню до ЄРДР підлягають лише відомості про кримінальне правопорушення, коли такі відомості викладені особою в заяві чи повідомленні про кримінальне правопорушення, чого в ході розгляду скарги встановлено не було.

У заяві ОСОБА_3 жодних відомостей про обставини кримінальних правопорушень, які б підлягали внесенню до ЄРДР не викладено, по суті скарга зводиться до незгоди із процесуальною діяльністю суду.

Слід зазначити, що у справі за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень ч.ч. 1, 2 ст. 126 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про статус суддів» (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 Конституційний Суд України визначив, що недоторканність суддів - один із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення - забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

Незалежність і недоторканність суддів є невід`ємною ознакою правової держави та однією з фундаментальних засад демократичного суспільства. Як наголошується в Рекомендації № R (94) 12 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам щодо незалежності, ефективності та ролі суддів, незалежність судів є передумовою верховенства права та основоположною гарантією справедливого суду.

Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13.06.2007 року «Про незалежність судової влади» судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом. Процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Аналогічної позиції дотримується і Консультативна ради європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку №11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Верховний Суд України в постанові від 15.04.2008 року у справі №21-319во07 зазначив: «Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися, за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти суду чи судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посяганням на процесуальну незалежність суду».

З наведених вище підстав намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання повідомлення про кримінальні правопорушення може вказувати на протиправне втручання у здійснення правосуддя й посягання на процесуальну незалежність, що передбачають статті 126 та 129 Конституції України.

При розгляді питання, що стосується не внесення відомостей в ЄРДР, яке стосується судді, необхідно також враховувати Висновок Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України щодо питання про початок кримінального провадження стосовно суддів, яке пов`язане зі здійсненням ними судочинства від 01.07.2013 року.

Судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що для забезпечення незалежності суддів, при отриманні заяви про вчинений суддею злочин, яке пов`язане зі здійсненням ним судочинства, уповноважений орган повинен внести до ЄРДР та розпочати розслідування тільки таку заяву або повідомлення, які мають ознаки кримінального правопорушення, а не будь-які інші. Такий обов`язок слідчого і прокурора визначено ч. 1 ст. 2 КК, оскільки підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Згідно з ч. ч. 1, 6 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, а також фізичні і юридичні особи та їх об`єднання зобов`язані поважати незалежність судді і не посягати на неї.

При дослідженні матеріалів звернення ОСОБА_3 слідчим суддею підстав для внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудового розслідування не встановлено, у зв`язку з чим скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого слідчим суддею постановляється ухвала про скасування рішення слідчого, зобов`язання припинити дію, зобов`язання вчинити певну дію, відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, слідчий суддя вважає відмовити заявнику в задоволенні скарги за необґрунтованістю та безпідставністю.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 303, 304, 309, 376, 395 КПК України, слідчий суддя -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, в порядку ст.303 КПК України, залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом 5-ти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1