Справа № 183/7946/25
№ 1-кп/183/2148/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року м. Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області клопотання прокурора про продовження строку дії процесуальних обов`язків у кримінальному провадженні №0000651 стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковськ Дніпропетровської області, громадянина України, який має вищу освіту, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

встановив:

У провадженні Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

До суду надійшло клопотання прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_3 про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку дії процесуальних обов`язків.

В обґрунтування клопотання зазначено, що 07.08.2025 року ухвалою Самарівського міськрайонного суду ОСОБА_4 було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 03 жовтня 2025 року включно із визначенням розміру застави у розмірі 181680 гривень та у разі сплати ОСОБА_4 суми застави покладено на нього процесуальні обов`язки: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, суду; не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками у кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну. 12.08.2025 року ОСОБА_4 був звільнений з-під варти під заставу у розмірі 181680 гривень, тому, в силу ч. 4 ст. 202 КПК України, з 12.08.2025 обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави. Зазначає, що на теперішній час встановлені судом ризики не змінились та не зменшились, а саме, про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить те, що ОСОБА_4 на даний час обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, санкція якого передбачає лише позбавлення волі на строк від 5 до 8 років. Будучи раніше судимим, ОСОБА_4 розуміє, що у разі визнання його судом винним у вчиненні вказаного злочину його буде засуджено судом до позбавлення волі, тому існує ризик переховування останнього від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від покарання. Про існування вказаного ризику також свідчить відсутність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, утриманців, офіційного місця роботи. Про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить те, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, судимість за яке на теперішній час погашена. З огляду не особу підозрюваного, який не дивлячись на те, що має постійне місце проживання, та має погашену судимість, вчинив тяжке кримінальне правопорушення проти життя, а тому враховуючи відсутність беззаперечних соціальних зв`язків, обвинувачення вбачає наявність ризику, визначеного п.5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримала, просила його задовольнити з підстав, наведених у клопотанні.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 просив задовольнити клопотання прокурора частково, зазначив, що обвинувачений працює таксистом, тому має потребу відлучатись за межі населеного пункту, в якому проживає.

Обвинувачений ОСОБА_4 , підтримав думку свого захисника.

Потерпілий ОСОБА_6 підтримав клопотання прокурора.

Вислухавши учасників судового провадження суд дійшов наступного висновку.

13 червня 2025 рокуухвалою слідчого судді Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області до ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 10 серпня 2025 року включно.

07 серпня 2025 рокуухвалою Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_4 було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 03 жовтня 2025 року включно із визначенням розміру застави у розмірі 181680 гривень. А також покладено на ОСОБА_4 процесуальні обов`язки у разі внесення застави визначеної судом, а саме: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, суду; не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками у кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

12.08.2025 року ОСОБА_4 був звільнений з-під варти під заставу у розмірі 181680 гривень, тому, в силу ч. 4 ст. 202 КПК України, з 12.08.2025 обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави і з покладенням на нього процесуальних обов`язків відповідно до ухвали суду від 07 серпня 2025 року.

Ухвалою Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2025 року продовжено строк дії процесуальних обов`язків до 22 січня 2026 року включно.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 6 ст.194 КПК України, обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, яка передбачає обов`язок слідчого судді розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Вирішуючи питання доцільності продовження дії процесуальних обов`язків, суд виходить з того, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за вчинення якого, у разі визнання обвинуваченого винуватим, останньому може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, тому розуміючи наслідки завершення судового розгляду кримінального провадження, може переховуватися від суду з метою ухилення від можливого покарання у виді позбавлення волі.

У зв`язку з цим суд враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини, який у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 року зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».

У конвенційній судовій практиці вироблено чотири основні прийнятні причини для тримання особи під вартою до винесення вироку: ризик того, що особа не з`явиться до суду, ризик того, що обвинувачений, у разі звільнення, вчинить дії, які перешкоджатимуть відправленню правосуддя, або вчинить нові злочини, або порушить громадський порядок (п. 94. Рішення ЄСПЛ «Пірузян проти Вірменії», п. 119. Рішення ЄСПЛ «Трипедуш проти Республіки Молдова»).

Суд погоджується з аргументами, прокурора висловленими на обґрунтування вищезазначеного ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Разом з тим, суд вважає, що стороною обвинувачення не доведено в достатній мірі існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також суд вважає безпідставними посилання сторони на необхідність обвинуваченому відлучатись з населеного пункту, в якому він проживає у зв`язку із роботою в службі таксі, оскільки суду не надано будь-яких доказів офіційного працевлаштування обвинуваченого.

Враховуючи сукупність викладених обставин, суд дійшов висновку про доцільність продовження ОСОБА_4 строку дії визначених раніше процесуальних обов`язків.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 194, 331, 376 КПК України, суд,

постановив:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії процесуальних обов`язків до 20 березня 2026 року включно, а саме:

- прибувати за кожною вимогою прокурора або суду;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками у кримінальному провадженні;

- залишити на зберіганні у відповідному органі державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголошено 27 січня 2026 року о 13 год. 00 хв.

Суддя ОСОБА_1