Провадження №: 1-кп/336/56/2026
УХВАЛА

Іменем України

30 березня 2026 року м. Запоріжжя

Головуючий суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі сторін: прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні матеріали по кримінальному провадженню відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, неодруженого, який має середню освіту, зі слів працюючого ПП, який має на утриманні дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 19.03.2019 Орджонікідзевським р/с Запорізької області за ч. 3 ст. 185 КК України, призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком 3 роки. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України від відбуття покарання звільнено із іспитовим строком 1 рік 6 місяців;

- 26.07.2019 направлено обвинувальний акт до Шевченківського р/с м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 185 КК України;

- 30.03.2020 направлено обвинувальний акт до Орджонікідзевського р/с м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 185 КК України;

- 26.09.2022 направлено обвинувальний акт до Шевченківського р/с м. Запоріжжя за ч. 4 ст. 358 КК України,

- 30.08.2024 направлено обвинувальний акт до Шевченківського р/с м. Запоріжжя за ч. 4 ст. 186 КК України,

- 10.07.2025 направлено обвинувальний акт до Жовтневого р/с м. Запоріжжя за ч. 4 ст. 185 КК України,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч.2, 3, 4 ст. 185 ч.4 ст.186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Шевченківського районного суду м.Запоріжжя перебувають кримінальні провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч.2,3,4 ст. 185, ч.4 ст.186 КК України.

Ухвалами Шевченківського районного суду м.Запоріжжя обвинувачений неодноразово піддавався примусовому приводу у судові засідання у зв`язку із неявкою до суду.

Ухвалами Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 20.02.2020, 28.04.2021 та 21.10.2025 обвинуваченого оголошено у розшук.

Ухвалою суду від 05.02.2026 провадження по справі відновлено.

Ухвалою суду від 05.02.2026 обрано запобіжний захід ОСОБА_5 та визначено заставу у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становило 60 560, 00 грн. внесену за обвинуваченого ОСОБА_5 , на підставі ухвали Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 10.09.2024 року звернути в дохід держави, та зарахувати до спеціального фонду Державного бюджету України й використовувати у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

В судовому засіданні прокурор клопотав про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 строком на 60 діб по кримінальному провадженню за № 0001098 від 21 липня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та клопотав про призначення справи до судового розгляду.

Клопотання обґрунтовано тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 будучи раніше судимим за вчинення корисливого злочину, судимість за який не знята та не погашена у встановлений законом порядку на шлях виправлення і перевиховання не став та скоїв аналогічний злочин за наступних обставин.

Так, 20 липня 2024 року, о 23 годині 55 хвилин, ОСОБА_5 , у період дії воєнного стану відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року, продовженого Указом Президента України №469/2024 від 23 липня 2024 року, маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом злому врізного замку вхідних дверей, таємно проник до приміщення магазину «Козацька ферма», який розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Чарівна, 6.145-Г, де підійшов до касової зони та усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з каси таємно викрав грошові кошти у сумі 1 211 гривень, які належать ТОВ «Мілк Ленд».

Далі, приблизно о 23 годині 56 хвилин, продовжуючи знаходитись у приміщенні магазину «Козацька ферма» його дії були викриті співробітниками охоронної фірми «Охоронний холдінг», які приїхали до магазину, з приводу спрацювання сигналізації. Натомість, ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що його дії були помічені та мають відкритий характер, не зупиняючись на досягнутому, вибіг із магазину «Козацька ферма» разом з викраденими грошовими коштами та почав бігти у бік вул. Чарівна, 147 в м. Запоріжжі. В свою чергу свідок ОСОБА_8 почав кричати ОСОБА_5 та вимагати припинити злочинні дії, проте ОСОБА_5 , ніяк не реагував на вимоги свідка та зник з місця вчинення злочину разом з викраденим майном та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд, тим самим спричинив ТОВ «Мілк Ленд» матеріальну шкоду на суму 1211 гривень.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 4 ст. 186 КК України, а саме відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений з проникненням у інше приміщення, в умовах воєнного стану.

20.07.2024 о 05 год 07 хв, (фактичний час затримання 00 год. 15 хв.), ОСОБА_5 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України.

21 липня 2024 складено письмове повідомлення ОСОБА_5 про те, що він підозрюється у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчинений повторно, поєднаний з проникненням у інше приміщення, в умовах воєнного стану.

Крім того, згідно вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, під час проведення досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, те, що ОСОБА_5 може:

- переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

- незаконно впливати на потерпілого та свідків, у цьому кримінальному провадженні;

- зможе перешкоджати кримінальному провадженню, оскільки на даний час не встановлені всі обставини по справі;

- вчинити інше кримінальне правопорушення.

Так, усе вищевикладене, на думку прокурора, дає змогу застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою та забезпечить належну процесуальну поведінку останнього та створити необхідні умови для встановлення істини у вказаному кримінальному провадженні.

Обвинувачений та його захисник заперечили проти клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Обвинувачений зазначив. що не знав, що перебуває у розшуку, до судді ОСОБА_9 з`являвся на засіданні, потім його мобілізували і він можливо зараз у СЗЧ. Щодо призначення справи до судового розгляду не заперечували.

Потерпілі в судове засідання не з`явились.

Вислухавши прокурора, пояснення обвинуваченого та захисника, дослідивши надані матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення клопотання та призначення справи до судового розгляду виходячи з наступного.

Щодо призначення справи до судового розгляду, суд зазнає наступне.

Як передбачено статтею 315 Кримінального процесуального кодексу України, якщо під час підготовчого судового засідання не будуть встановлені підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини 3 статті 314 цього Кодексу, суд проводить підготовку до судового розгляду і з цією метою визначає дату та місце проведення судового розгляду, у відкритому чи закритому судовому засіданні необхідно здійснювати судовий розгляд, з`ясовує питання про склад осіб, які братимуть участь у судовому розгляді, вчиняє інші дії, необхідні для підготовки судового розгляду.

У підготовчому судовому засіданні суд не встановив підстав, передбачених пунктами 1-4 частини 3 статті 314 Кримінального процесуального кодексу України, для прийняття рішення повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування, закриття провадження у справі, повернення обвинувального акта прокурору, направлення обвинувального акта до відповідного суду для визначення підсудності.

У підготовчому судовому засіданні встановлено, що кримінальне провадження підсудне Шевченківському районному суду м. Запоріжжя, підстав, передбачених п. 1- 4 ч. 3 ст. 314 КПК України, не встановлено, в зв`язку з чим процесуальних перешкод для призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, не вбачається.

Обставини, викладені в обвинувальному акті, не вимагають судового розгляду у закритому судовому засіданні чи судом присяжних.

Обвинуваченим заявлено клопотання про одноособовий розгляд справи.

Необхідним є виклик учасників кримінального провадження, а саме, прокурора, обвинуваченого, захисника.

Щодо клопотання прокурора про продовження міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, то суд зазначає наступне.

У відповідності з вимогами ст.ст. 177, 178 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Згідно вимогам ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст. 176 КПК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовуються до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених КПК України.

Відповідно до ст.29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з вимогами Постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.04.2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою» подання про обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту повинно бути мотивованим і містити підстави для обрання такого запобіжного заходу.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3,4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Як встановлено суддею в провадженні Шевченківського районного суду м.Запоріжжя перебувають кримінальні провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 358, ч.2,3 ст. 185 ч.4 ст.186.

Вперше кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 надійшло до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя суду 14.08.2019.

Не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_5 , виходячи лише з фактичних обставин, які містяться в матеріалах, суддя приходить до висновку про наявність обґрунтованої підозри про причетність останнього до вище вказаних кримінальних правопорушень.

Виходячи із приписів ст.184 КПК України слідчий (прокурор), як в клопотанні, так і в суді, зобов`язаний зазначити один або кілька ризиків, вказаних у ст. 177 КПК України, послатися на обставини, на підставі яких він дійшов висновку про наявність такого ризику або ризиків у вигляді відповідних дій підозрюваного, і на докази, що підтверджують ці обставини.

При цьому, ризиком є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності, наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами «поза розумним сумнівом».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказував, що обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла первісно виправдовувати його тримання під вартою. Необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також була достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою. Суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання під вартою.

Таким чином, підозра особи у скоєнні тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є однім з факторів, який має враховувати слідчий суддя при обранні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Прокурор в судовому засіданні просив продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_5 , вважаючи, що існують ризики, передбачені п.п.1, 2, 3 та 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Ризик переховуватися від суду, відповідно до п.1 ст. 177 КПК України, є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання.

При визначенні імовірності переховування обвинуваченого від суду, суддя враховує тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Так, обвинувачений вчинив нетяжкий (ч.4 ст. 358 КК України) та тяжкі злочини (ч. 2,3,4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК України), зокрема відповідальність за більш тяжке покарання, яке передбачене ч. 4 ст. 186 КК України, передбачене виключно у виді від 7 до 10 років позбавлення волі. Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування обвинуваченого від суду.

Зазначені обставини самі по собі можуть бути мотивом та підставою для ОСОБА_5 переховуватися від суду, що узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» (рішення від 26.06.2001 року, заява № 33977/96), де зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, а також у рішенні по справі «Пунцельт проти Чехії» (рішення від 25.04.2000 року, заява № 31315/96), відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Також у рішенні по справі «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти. У рішенні по справі «Летельє проти Франції», Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Разом з тим, тяжкість можливого покарання не є єдиною підставою для висновку про існування у цьому провадженні ризику переховування останнього від суду.

Ризики передбачені п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовується тим, що останній перебуваючи на волі, самостійно або через інших осіб може перешкоджати встановленню істини у справі, узгоджувати свої показання з показанням інших осіб, які визнані потерпілими та свідками у справі, надавати цим особам поради з урахуванням відомих йому обставин справи, схиляти їх до дачі завідомо неправдивих показань в ході досудового розслідування, з метою створення собі «алібі» щодо його непричетності до вчинення інкримінованого йому правопорушення, тим самим перешкодити встановленню істини в кримінальному провадженні, що дає підстави стверджувати, що інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не зможе ефективно забезпечити виконання запланованих процесуальних рішень у кримінальному провадженні. У випадку не застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу, існує вірогідність незаконного впливу на свідків та потерпілих. Вказані дії можуть протиправно перешкоджати кримінальному провадженню та встановленню всіх обставин події, зокрема перешкоджати їх прибуттю до суду.

Ризик передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - вчинення іншого кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_5 , обґрунтовується тим, що останній раніше був засуджений, в суді перебувають декілька кримінальних провадженнь відносно останнього, який неодноразово піддавався примусовому приводу та неодноразово оголошувався судом у розшук, що вказує на схильність останнього до вчинення кримінальних правопорушень.

Окрім того, на переконання суду у даному кримінальному провадженні, наявний суспільний інтерес, який полягає в необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілої сторони. При цьому належить враховувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків розгляду кримінального провадження, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Реальна можливість вільної зміни свого місця проживання (перебування) та відсутність постійного заробітку, підвищує ймовірність його переховування від суду, а в сукупності з іншими обставинами кримінального провадження підтверджує наявність відповідного ризику.

Таким чином, суддя приходить до переконливого висновку, що стороною обвинувачення доведено наявність ризиків, передбачених п.п.1,2,3 та 5 частини 1 статті 177 КПК України.

Відповідно до частини першої статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 року «Про взяття під варту до суду» зазначається, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

При вирішенні питання доцільності застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого відповідно до вимог частини першої статті 178 КПК України, суддею враховуються такі обставини як вагомість наявних доказів про вчинення ним кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винним у їх вчиненні, той факт, що останній неодноразово оголошувався судом у розшук, являється достатньою причиною разом з іншими підставами для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Суддя вважає, що інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти ризикам, встановленим судом.

Оцінюючи можливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, слідчий суддя використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

При вирішенні цього питання суддя виходить з того, що зокрема, домашній арешт, про який клопочуть захисник та обвинувачений, не забезпечить належну процесуальну поведінку ОСОБА_5 з огляду на тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні якого він обвинувачується.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Суд вважає, що фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_5 тяжкого злочину, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого, вказують на обґрунтованість застосування судом саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Вищезазначені ризики виправдовують застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінуються ОСОБА_5 , позбавляє його можливості перешкодити інтересам правосуддя.

В судовому засіданні обвинувачений зазначив, що він є приватним підприємцем, що у нього на утриманні перебуває троє дітей, що його мати хворіє, яка потребує сторонньої допомоги, разом з цим доказів цього суду надано не було.

На час розгляду клопотання суду не надано доказів про неможливість перебування обвинуваченого в умовах попереднього ув`язнення за станом здоров`я або з інших причин.

Керуючись статтями 176-178, 182, 183, 184, 193-194, 196, 309 КПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити запобіжний захід відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч.2,3,4 ст. 185 ч.4 ст.186 КК України, у виді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто по 28.05.2026 включно, без визначення розміру застави.

Призначити судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_5 за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 358, ч.2,3,4 ст. 185 ч.4 ст.186 КК України на 30 березня 2026 року на 11 годину 10 хвилин, який відбудеться у залі судових засідань № 24 Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Чарівна, 117-а.

Справу розглядати суддею одноособово у відкритому судовому засіданні.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду у п`ятиденний строк з дня її проголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_10