Справа № 991/1936/25
Номер провадження 1-кп/991/29/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року Вищий антикорупційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Києві клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 про повернення обвинувального акта у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 червня 2018 року за № 0000546, за обвинуваченням

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Зубра Пустомитівського району Львівської області, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 209 КК України,

В С Т А Н О В И В :

І. Історія провадження

1.1. На розгляді Вищого антикорупційного суду перебувають матеріали окресленого кримінального провадження.

1.2. 17 лютого 2026 року у судовому засіданні від захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 надійшло клопотання, у якому останній прохав повернути прокурору обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 0000546 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 209 КК України.

На обґрунтування клопотання захисник зазначив таке.

Так, формулювання обвинувачення, викладене у обвинувальному акті, вказує на те, що злочини, вчинення яких інкримінується ОСОБА_6 , скоєні у формі співучасті. Відтак, не зважаючи на те, що обвинувальний акт було складено тільки щодо ОСОБА_6 , його зміст також містить обвинувачення у скоєнні тих самих кримінальних правопорушень іншими особами, які не є учасниками даного кримінального провадження, а саме: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , анкетні відомості яких наведені на сторінках 4, 5, 11, 12 обвинувального акта.

Разом з тим, за змістом цього обвинувального акта, ОСОБА_16 відведена роль організатора злочину (стор. 7), іншим переліченим особам - роль виконавців (стор. 11, 12).

А тому, з посиланням на приклади викладення в обвинувальному акті за обвинуваченням ОСОБА_6 ролі інших осіб, яким не було висунуте обвинувачення у цьому кримінальному провадженні, а також принцип презумпції невинуватості, закріплений у п. 2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, захисник наполягав, що наведені обставини є істотними порушеннями правових гарантій міжнародного та національного законодавства, позаяк зазначення прізвищ осіб, обвинувачення яким у межах цього кримінального провадження не висунуте, є порушенням їх права на захист, що, в свою чергу, є порушенням ст. 17 КПК України. Таке твердження захисник підкріпив посиланням на судову практику Європейського Суду з прав людини та національних судів.

ІІ. Позиції учасників судового засідання

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 . Вказав, що виклад фактичних обставин, які, зокрема, вчинені у співучасті, не порушує принцип презумпції невинуватості.

Адвокат ОСОБА_7 своє клопотання підтримав та наполягав на його задоволенні, надав пояснення, аналогічні змісту клопотання.

ІІІ. Оцінка та мотиви суду

3.1. Ознайомившись з клопотанням захисника, заслухавши думку осіб, які беруть участь у судовому засіданні, дослідивши обвинувальний акт з додатками, суд дійшов таких висновків.

Згідно зі ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК.

Обвинувальний акт складається слідчим, дізнавачем, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим, дізнавачем (ч. 1 ст. 291 КПК України).

У ч. 2 ст. 291 КПК України визначено перелік відомостей, які має містити обвинувальний акт, а ч. 4 цієї ж статті визначає, які документи мають бути до нього долучені.

Частина 1 ст. 293 КПК України передбачає, що одночасно з переданням, зокрема, обвинувального акта, прокурор зобов`язаний під розписку надати їх копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному (крім випадку, передбаченого ч. 2 ст. 297-1 цього Кодексу), його захиснику, законному представнику, захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

3.2. Колегія суддів за наслідками дослідження та оцінки покликань захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на порушення права на захист осіб, обвинувачення яким у межах цього кримінального провадження не було висунуто, не встановила підстав для задоволення клопотання останнього.

У цьому контексті колегія суддів послуговується правовими висновками, виснуваними Об`єднаною палатою ККС ВС у постанові від 18 травня 2020 року у справі № 639/2837/19, а також позицією Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду, викладеною в ухвалі від 28 жовтня 2020 року у справі № 757/20661/18-к.

Серед іншого, Об`єднана палата ККС ВС у зазначеній вище постанові наголосила на тому, що відомості про осіб, які містяться у процесуальних документах, складених слідчим або прокурором (обвинувальному акті, повідомленні про підозру, тощо) у даному чи іншому кримінальному провадженні, не можуть бути підставою для визнання вироку на підставі угоди про визнання винуватості однієї особи таким, що стосується прав, свобод та інтересів інших осіб. Ці процесуальні документи, на відміну від вироку суду, містять твердження сторони обвинувачення про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК), з викладенням обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні у відповідності з вимогами ст. 91, 92, 277, 291 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено у встановленому законом порядку.

У національному законодавстві презумпцію невинуватості як один з основних конституційних принципів судочинства відображено в ч. 1 ст. 62 Конституції України та ч. 1ст. 17 КПК України. Згідно із цими правовими нормами особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у рішенні від 23 лютого 2016 року у справі «Навальний і Офіцеров проти Росії» (Navalnyy and Ofitserov v Russia, заяви № 46632/13 і № 28671/14) підкреслив, що обставини, встановлені у провадженні, в якому не беруть участь інші обвинувачені, не повинні мати преюдиціальне значення для їх справ. Статус доказів, використаних в одній справі, повинен залишатися суто відносним, а їх сила обмежуватися даними конкретного провадження.

Відтак, покликання сторони захисту про те, що формулювання обвинувального акта у поточній редакції порушують право на захист ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , не відповідає дійсності.

З системного тлумачення ст. 36, 110, 283, 291 КПК України колегія висновує, що в обвинувальному акті викладаються фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, відповідно і формулювання обвинувачення викладається у такому виді, як це вважає за необхідне прокурор. Разом із цим, спосіб викладення формулювання обвинувачення може бути предметом оцінки суду лише під час судового розгляду кримінального провадження, який згідно з вимогами ст. 337 КПК України здійснюється лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Окремо суд звертає увагу на те, що покликання захисника на постанови ККС ВС від 19 червня 2018 року у справі за № 757/26602/15-к, від 03 травня 2018 року у справі за № 522/116/14к є нерелевантним, оскільки предметом перегляду суду касаційної інстанції були саме судові рішення судів нижчих інстанцій, якими закінчувався розгляд, що, за своєю правовою природою та юридичною силою має інші процесуальні наслідки для осіб, ніж офіційне обвинувачення, висунуте уповноваженою особою.

Крім того, ухвала Вищого антикорупційного суду від 31 жовтня 2019 року у справі за № 761/11248/17 не має преюдиційного значення для розгляду цього кримінального провадження. Залишення цього судового рішення у силі ухвалою Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 05 грудня 2019 року є відображенням судової практики, зміненої у подальшому.

Прикметно, що адвокат ОСОБА_7 не надав жодних доказів представництва інтересів третіх осіб, щодо порушення прав яких він наполягав у цьому клопотанні.

Враховуючи наведене, у суду відсутні підстави для задоволення клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 про повернення обвинувального акта.

На підставі викладеного, керуючись статтями 372, 376 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 про повернення обвинувального акта, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3