Справа №592/992/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/803/26 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року м. Суми

Сумський апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 січня 2026 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою,

установив:

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 січня 2026 року клопотання прокурора Окружної прокуратури м. Суми ОСОБА_6 задоволено частково та обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 25 березня 2026 року без визначення застави.

Своє рішення суд першої інстанції умотивував тим, що судовий розгляд даного кримінального провадження триває, наведені прокурором в клопотанні ризики продовжують існувати та не зменшилися, а інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти цим ризикам.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Змінити ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за місцем реєстрації.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник вказує на те, що наведені прокурором ризики, враховуючи тривалий час перебуває ОСОБА_7 під вартою, є недоведеними та заявлені формально, а сама лише тяжкість майбутнього покарання не може бути вирішальною підставою для неодноразового продовження найсуворішого запобіжного заходу. Доказів, які б підтверджували винуватість ОСОБА_7 матеріали справи також не містять і можливість їх отримати вичерпана. Також вказує на порушення в даній справі розумних строків тримання під вартою, при цьому зауважує, що її підзахисний має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, а тому вважає, що такий запобіжний захід як цілодобовий домашній арешт з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені в скаргах доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд зобов`язаний періодично перевіряти доцільність подальшого тримання обвинуваченого під вартою з урахуванням наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, зокрема у тому, що він разом з двома іншими особами вчинив хуліганські дії з застосуванням предмету заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень в ході яких заподіяв потерпілому легкі тілесні ушкодження. Тобто, обвинувачений притягається до кримінальної відповідальності за тяжкий насильницький злочин, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до семи років.

Апеляційний суд звертає увагу, що ризик переховування обвинуваченого від суду у цьому кримінальному провадженні є дуже високим.

Зокрема, після звільнення з-під варти на початковому етапі судового розгляду обвинувачений систематично не з`являвся у судові засідання протягом 2022-2023 років, незважаючи на належні повідомлення. Застосовані неодноразово судом приводи виявилися неефективними, що об`єктивно свідчить про ухилення обвинуваченого ОСОБА_7 від участі у судовому розгляді.

У подальшому, 16 лютого 2024 року, обвинуваченого було оголошено у розшук, а затримано лише 28 лютого 2024 року. Така поведінка сама по собі є вагомим фактичним підтвердженням реальності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, і не може бути нівельована посиланням захисту на наявність постійного місця проживання чи соціальних зв`язків.

Апеляційний суд також враховує дані про особу обвинуваченого, які мають істотне значення для оцінки ризиків. Зокрема, обвинувачений: вироком від 23 березня 2023 року засуджений за ч. 2 ст. 121 КК України до 5 років 5 місяців позбавлення волі; вироком від 8 червня 2023 року засуджений за ч. 1 ст. 121 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Зазначені злочини є умисними, насильницькими та свідчать про стійку криміногенну налаштованість особи, схильність до застосування насильства та нехтування правами інших осіб. У цьому контексті ризик вчинення нового кримінального правопорушення не є абстрактним, а ґрунтується на реальній кримінальній поведінці обвинуваченого в минулому.

Доводи апеляційної скарги про те, що ризики заявлені формально та не зменшилися з плином часу, апеляційний суд вважає необґрунтованими.

Тривалість тримання обвинуваченого під вартою у цьому провадженні є значною, однак вона обумовлена не бездіяльністю суду або сторони обвинувачення, а насамперед тривалим ухиленням обвинуваченого від суду, необхідністю відновлення судового розгляду після його затримання та складністю провадження і характером обвинувачення.

Аргументи сторони захисту щодо застосування цілодобового домашнього арешту не можуть бути прийняті судом, оскільки попередній досвід перебування обвинуваченого на свободі підтвердив його неспроможність дотримуватися процесуальних обов`язків.

Крім того, відсутні об`єктивні гарантії того, що менш суворий захід запобіжить повторному ухиленню від суду.

Також, з урахуванням характеру інкримінованого злочину та даних про особу обвинуваченого, такий захід не забезпечить належний баланс між правом особи на свободу та інтересами суспільства.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, містить належну мотивацію та підстави для подальшого тримання обвинуваченого під вартою. Підстав для її скасування або зміни апеляційна скарга не містить.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 і 422-1 КПК України, суд, -

постановив:

Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 січня 2026 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника ОСОБА_8 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали буде проголошено о 8 год. 20 хв. 5 лютого 2026 року.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4