ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2025 року м. Запоріжжя

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі кримінальне провадження, відомості по якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.09.2024 за № 0006339, відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця міста Дніпропетровськ, одруженого, який малолітніх чи неповнолітніх дітей на утриманні не має, має середню освіту, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 31.12.2024 Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 162 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік (відповідно до ст. ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік),

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 4 ст. 408, ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Указу Президента України ОСОБА_6 від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Відповідними Указами Президента України ОСОБА_6 , правовий режим воєнного стану в Україні продовжувався та діє до теперішнього часу.

Наказом командира військової частини (по стройовій частині) НОМЕР_1 Національної гвардії України №156 від 24.05.2023 солдата ОСОБА_4 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 24.05.2023 року №39 о/с на посаду старшого механіка-водія 3-го взводу оперативного призначення роти оперативного призначення (на бойових машинах піхоти) 3-го батальйону оперативного призначення, уважати таким, що приступив до виконання обов`язків.

ОСОБА_4 , проходячи військову службу за мобілізацією, перебуваючи на посаді старшого механіка-водія 3-го взводу оперативного призначення роти оперативного призначення (на бойових машинах піхоти) НОМЕР_2 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, у військовому званні «солдат», в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасового ухилення від військової служби, 12.02.2024 самовільно залишив місце служби місце тимчасової дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, розташоване у АДРЕСА_2 , після чого, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до місця служби та військової частини не вживав та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв та незаконно перебував за межами місця служби до 28.02.2025, а саме до моменту встановлення його місцезнаходження працівниками правоохоронного органу.

Крім того, наказом командира військової частини (по стройовій частині) НОМЕР_1 Національної гвардії України №64 від 28.02.2025 солдата ОСОБА_4 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28.02.2025 року №36 о/с на посаду кулеметника 2-го взводу оперативного призначення 2-ї роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 3-го батальйону оперативного призначення військової частини, уважати таким, що зарахований до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення.

ОСОБА_4 , проходячи військову службу за мобілізацією, перебуваючи на посаді кулеметника 2-го взводу оперативного призначення 2-ї роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) НОМЕР_2 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, у військовому званні «солдат», в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою ухилення від військової служби, 20.06.2025 самовільно залишив місце служби місце тимчасової дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, розташоване у АДРЕСА_2 , після чого, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до місця служби та військової частини не вживав та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв та незаконно перебував за межами місця служби до 14.08.2025, а саме до моменту встановлення його місцезнаходження органом досудового розслідування.

Крім того, ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючі намір на незаконне зберігання психотропних речовин, без мети збуту, всупереч вимог ст. ст. 25-28 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», ст. ст. 1, 13, 25 Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів», Постанови Кабінету Міністрів Україні № 770 від 06 травня 2000 року «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» 01.07.2025, приблизно о 01:00, перебуваючи біля будинку №19, розташованого по вул. Шкільній у місті Запоріжжі, під чохлом мобільного телефону, який мав з собою, незаконно зберігав при собі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), маса якого складає 0,5589 г (в перерахунку на основу), з метою його особистого подальшого вживання, без мети збуту.

Крім того, ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючі намір на незаконне зберігання психотропних речовин, без мети збуту, всупереч вимог ст. ст. 25-28 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», ст. ст. 1, 13, 25 Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів», Постанови Кабінету Міністрів Україні № 770 від 06 травня 2000 року «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» 04.07.2025, приблизно о 16:00, перебуваючи біля будинку №23, розташованого по вул. В`ячеслава Зайцева у місті Запоріжжі, у лівій кишені спортивних штанів чорного кольору, в які був вдягнений, незаконно зберігав при собі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), маса якого складає 0,69000 г (в перерахунку на основу), з метою його особистого подальшого вживання, без мети збуту.

Допитаний у судовому засіданні 11.12.2025 року обвинувачений ОСОБА_4 не оспорюючи час, місце, спосіб, мотив і мету, форму вини за інкримінованими кримінальними правопорушеннями, повністю визнав себе винуватим, щиро розкаявся та пояснив, що вимушений був піти в СЗЧ, був морально та фізично виснажений після участі в бойових діях та отримання контузій. Наркотичні засоби вживав особисто, без мети збуту.

Покази ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності її позиції.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позицій, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судове слідство у даному кримінальному провадженні щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ст. 349 КПК України, обмеживши дослідження доказів допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих при вищевикладених обставинах злочинів доведена повністю та кваліфікує його дії за:

- ч. 5 ст. 407 КК України як самовільне залишення місця служби військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану;

- ч. 4 ст. 408 КК України як дезертирство, тобто самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану;

- ч. 1 ст. 309 КК України як незаконне зберігання психотропних речовин без мети збуту;

- ч. 1 ст. 309 КК України як незаконне зберігання психотропних речовин без мети збуту.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд керується вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України, виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до положень статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдання фізичних страждань або приниження людської гідності.

При призначенні покарання обвинуваченому у відповідності дост.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які у відповідності до приписів ст.12КК України є тяжким злочином (ч. 5 ст. 407 КК України), особливо тяжким злочином (ч. 4 ст. 408 КК України), кримінальними проступками (2 епізоди за ч. 1 ст. 309 КК України).

Обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд визнає щире каяття.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлено.

Відповідно до положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. У кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчиненого злочину, як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан, тощо.

Обираючи обвинуваченому ОСОБА_4 вид та міру покарання суд враховує тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень, обставину що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, ступінь суспільної небезпеки, сукупність усіх фактичних обставин, які його характеризують: обстановку і спосіб злочинного діяння, його наслідки, дані, що характеризують особу винного, зокрема те, що ОСОБА_4 раніше судимий, одружений, малолітніх або неповнолітніх дітей на утриманні не має, є військовослужбовцем, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

З урахуванням вищезазначеного, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання за ч. 5 ст. 407 КК України у виді 5 років позбавлення волі, за ч. 4 ст. 408 КК України у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі, за вчинення кримінальних проступків за ч. 1 ст. 309 КК України - по 1 року обмеження волі.

Разом з тим, вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.12.2024 ОСОБА_4 визнано винуватим по пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 1 ст. 162 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік. На підставіст. ст. 75, 76 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік.

Кримінальні правопорушення, у вчиненні яких визнано винним ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні було вчинено у лютому 2024 року та у червні-липні 2025 року, тобто як до ухвалення стосовно останнього вироку Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області від 30.12.2024 за ч.1 ст. 162 КК України, так і після ухвалення такого вироку.

Згідно ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Згідно частин 1, 5 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив два або більше кримінальних правопорушень, суд призначає покарання за ці нові кримінальні правопорушення за правилами, передбаченими у статті 70 цього Кодексу, а потім до остаточного покарання, призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, повністю чи частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком у межах, встановлених у частині другій цієї статті.

За приписами ч. 1 ст. 72 КК України, при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: 1) одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі (б).

За таких обставин, за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 408 та ч. 1 ст. 309 КК України (2 епізода), за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, суд остаточно призначає покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1, 5 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.12.2024, призначити остаточне покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

За змістом ч. 4 ст. 70 КК, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, остаточне покарання призначається за правилами, визначеними частинами 1-3 цієї статті (сукупність злочинів).

Враховуючи викладене, шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного за ч. 5 ст. 407 КК України, більш суворим, призначеним за ч. 4 ст. 408, ч. 1 ст. 309 КК України, остаточно призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Саме таке покарання буде необхідним для виправлення та попередження вчинення ОСОБА_4 нових кримінальних правопорушень.

Підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 ст. ст. 69, 75, 76 КК України судом не встановлено.

На переконання суду, лише покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуванням, тобто з ізоляцією обвинуваченого від суспільства, є справедливим, співмірним і достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових злочинів.

Відповідно до вимог ст. 72 КК України, обвинуваченому ОСОБА_4 слід зарахувати термін попереднього ув`язнення.

Запобіжний захід, обраний ОСОБА_4 у виді тримання під вартою ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15.08.2025, до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Цивільний позов не заявлявся.

Процесуальні витрати у розмірі 3565,60 грн стягнути в дохід держави.

Долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 124, 349, 368-371, 373, 374, 376, 615, КПК України суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309, ч.5 ст.407, ч.4 ст.408 КК України та призначити йому покарання:

-за ч. 4 ст. 408 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі;

-за ч. 1 ст. 309 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі;

-за ч. 1 ст. 309 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднати покарання, призначене за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.12.2024, остаточно призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяці позбавлення волі.

-за ч. 5 ст. 407 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі;

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді 5 (п`яти) років 1 місяця позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту його фактичного затримання, а саме з 14 серпня 2025 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 в строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення з 14 серпня 2025 року по день набрання цим вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_4 у виді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення експертиз у розмірі 3 565 гривень 60 копійок.

Речові докази:

-один полімерний спеціальний пакет №7577149, в якому запаковано речовину, в якій виявлено особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он). Маса PVP складає 0,69000 г (в перерахунку на основу), передано на відповідальне зберігання до камери схову ВП №1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області - знищити;

-порошкоподібна речовина білого кольору в середині зіп-пакета масою 0,6575 г у первинному пакуванні, вміщену у сейф-пакет №7577201 та передану на відповідальне зберігання до камери зберігання речових доказів ВП №2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області знищити.

Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не заперечувалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

З інших підстав вирок може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається прокурору та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1