КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №11-сс/824/7190/2025 Доповідач у ІІ інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 05 вересня 2025 року щодо арешту майна у кримінальному провадженні №0000767 від 11 серпня 2025 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 290 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 05 вересня 2025 року клопотання дізнавача ВД Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_9 , погоджене прокурором Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_10 , про арешт майна - задоволено.

Накладено арешт на транспортний засіб марки «Mercedes-Benz», модель «AMG G 63», державний номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору, номер кузова НОМЕР_2 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , зареєстрований за ОСОБА_11 , шляхом заборони розпорядження, користування та відчуження.

Не погоджуючись з указаною ухвалою адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання про арешт майна відмовити.

Уважає, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що дізнавач у відповідь на адвокатський запит повідомив, що підтверджуючих документів чи інших відомостей про те, що вказані номери перебиті або на таку ж машину є певні відомості про її угон - немає, але вони будуть надані прокурором у суді.

Зауважує, що експертиза, що вже проведена у кримінальному провадженні, підтвердила відсутність знищення, підробки або зміни VIN номера автомобіля.

Наголошує, що автомобіль вже показали експерту та останній вже склав свій висновок, який наявний у сторони обвинувачення.

Вказує, що судом першої інстанції повністю проігноровано той факт, що вилучені предмети не відповідають вимогам, визначеним статтею 98 КПК України, для доказів у кримінальному провадженні.

Зважаючи на те, що у вказаному кримінальному провадженні під час судового розгляду прокурор не надав жодного підтвердження, що вказане майно є предметом, знаряддям, зберегло сліди або отримано внаслідок вчиненого кримінального правопорушення, вважає, що клопотання не може бути задоволено, оскільки до вказаного майна не застосовується конфіскація або спеціальна конфіскація у силу вимог статей 98, 167, 168, 170, 171 КПК України та статей 59, 96-1, 96-2 КК України.

Зазначає, що вилучене майно не відповідає критеріям, визначеним частиною другою статті 167 КПК України, що як наслідок свідчить про бездіяльність сторони обвинувачення, яка полягає у неповерненні майна, що вилучено під час проведення обшуку, яку необхідно усунути шляхом зобов`язання повернути вилучене майно власнику, що узгоджується з приписами пункту 3 частини першої статті 169 КПК України.

Власник майна та його представник у судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, що у відповідності до положень частини першої статті 172, частини четвертої статті 405 КПК України не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши думку прокурора ОСОБА_6 , який проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається з наданих суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, у провадженні відділу дізнання Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції України у місті Києві перебувають матеріали досудового розслідування, зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань №0000767 від 11 серпня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтею 290 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що відповідно до рапорту поліцейського взводу 1 роти 3 батальйон 2 полку 2 (з ОЛБ) УПП в м. Києві ДПП капрала поліції ОСОБА_12 від 11 серпня 2025 року, під час патрулювання Дніпровського району м. Києва у складі екіпажу «ІНФОРМАЦІЯ_2» ( ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ) по вул. Євгена Сверстюка, було виявлено ТЗ «Mercedes-Benz» G 63», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , котра порушила вимогу дорожньої розмітки 1.3 (подвійна суцільна лінія) та здійснила її перетин у невстановленому місці. Під час підготовки до розгляду справи, дані з реєстраційного документу НОМЕР_7 відносно сервісу МРЕО не відобразилися з посиланням на помилку.

У подальшому, для встановлення достовірності реєстраційного документу було здійснено перевірку VIN номера кузова автомобіля з номером вказаного в реєстраційному документі. Оскільки номери кузова, вибиті на рамі ТЗ, знаходяться у спеціальних місцях, було встановлено у спеціалістів Офіційного дилерського центру, за допомогою телефонного дзвінку, що номер кузова має бути вибитий на рамі у пройомі за переднім правим колесом. Під час огляду вказаного місця VIN-номер не було виявлено. У подальшому, було викликано СОГ для подальшого аналізу ситуації.

Ці ж обставини ОСОБА_13 повідомив будучи допитаним, як свідок.

Також, допитаний як свідок патрульний УПП в м. Києві ОСОБА_14 показав, що він дійсно проживає за вище вказаною адресою протягом тривалого часу та пояснив, що 11 серпня 2025 року, патрулюючи у складі ОСОБА_15 ОСОБА_14 , ОСОБА_13 ), приблизно о 14:00 год. було виявлено порушення правил дорожнього руху транспортним засобом «Mercedes-Benz» з д.н.з. НОМЕР_1 , який перетнув подвійну суцільну лінію. Вказав, що водієм цього транспортного засобу була ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на яку в подальшому було складено постанову ЄНА №5454501. Надалі, під час перевірки транспортного засобу було виявлено ознаки підробки VIN-коду автомобіля, а саме під правим крилом, за колесом, був відсутній VIN-код, який, як повідомлено працівниками Mercedes за номером телефоном ( НОМЕР_4 ), має там знаходитися. У подальшому, для розбору цієї події було викликано СОГ Дніпровського УП ГУНП у м. Києві.

11 серпня 2025 року дізнавачем ВД Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_16 у період часу з 16 год. 40 хв. до 17 год. 15 хв. було проведено огляд місця події за адресою: м. Київ, вул. Євгена Сверстюка, 6-В, в ході якого з метою забезпечення збереження речових доказів було вилучено транспортний засіб марки «Mercedes-Benz», моделі «AMG G 63», д.н.з. НОМЕР_5 , чорного кольору, номер кузова НОМЕР_6 , який в подальшому поміщений на спеціальний майданчик за адресою: м. Київ, вул. Г. Хоткевича 20-Б.

Згідно постанови дізнавача від 11 серпня 2025 року автомобіль засіб марки «Mercedes-Benz», моделі «AMG G 63», д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, номер кузова НОМЕР_6 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

11 серпня 2025 року з метою вирішення питань чи піддавалися змінам номер рами (шасі) та двигун транспортного засобу марки «Мегcedes-Benz», моделі «AMG G 63», д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, призначено транспортно-трасологічну експертизу.

20 серпня 2025 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшло клопотання дізнавача ВД Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_9 , погоджене прокурором Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_10 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000767 від 11 серпня 2025 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 290 КК України.

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 05 вересня 2025 року клопотання дізнавача ВД Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_9 , погоджене прокурором Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_10 , про арешт майна - задоволено.

Накладено арешт на транспортний засіб марки «Mercedes-Benz», модель «AMG G 63», державний номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору, номер кузова НОМЕР_2 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , зареєстрований за ОСОБА_11 , шляхом заборони розпорядження, користування та відчуження.

З таким висновком слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно статей 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до частини п`ятої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно частини третьої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

За змістом частини десятої статті 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Як установлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог статей 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання дізнавача про накладення арешту на транспортний засіб марки «Mercedes-Benz», моделі «AMG G 63», д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, номер кузова НОМЕР_6 , що на праві власності належить ОСОБА_11 та перебував під керуванням ОСОБА_8 , з тих підстав, що існує дійсна сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що вказане дізнавачем у клопотанні майно є доказом кримінального правопорушення, котре розслідується у межах кримінального провадження, а отже відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Дослідивши матеріали поданого клопотання про накладення арешту на майно колегія вважає, що дізнавачем у клопотанні наведено вагомі доводи, які свідчать, що вказане у клопотанні майно має відношення до кримінального провадження та може бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, та для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні вказаного майна до встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке слідчий просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів уважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вищезазначене майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що незастосування арешту може призвести до його пошкодження, псування, знищення чи відчуження.

Таким чином, колегія суддів уважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог статей 132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вищезазначене майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого частиною першою статті 170 КПК України.

Сукупність долучених до клопотання слідчого матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Отже, посилання апелянта на те, що дізнавач у відповідь на адвокатський запит повідомив, що підтверджуючих документів чи інших відомостей про те, що вказані номери перебиті або на таку ж машину є певні відомості про її угон - немає, але вони будуть надані прокурором у суді; експертиза, що вже проведена у кримінальному провадженні, підтвердила відсутність знищення, підробки або зміни VIN номера автомобіля; автомобіль вже показали експерту та останній вже склав свій висновок, який наявний у сторони обвинувачення, є передчасними та такими, що не спростовують висновків слідчого судді про наявність у даному кримінальному провадженні визначених законом підстав для накладення арешту на вказане майно, клопотання дізнавача та ухвала слідчого судді містять вказівки на правові підставі, зазначені у статтях 171, 173 КПК України, для накладення арешту на вказане майно, а саме з метою забезпечення зберігання речових доказів.

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції повністю проігноровано той факт, що вилучені предмети не відповідають вимогам, визначеним статтею 98 КПК України, для доказів у кримінальному провадженні; у вказаному кримінальному провадженні під час судового розгляду прокурор не надав жодного підтвердження, що вказане майно є предметом, знаряддям, зберегло сліди або отримано внаслідок вчиненого кримінального правопорушення, а тому клопотання не може бути задоволено, оскільки до вказаного майна не застосовується конфіскація або спеціальна конфіскація у силу вимог статей 98, 167, 168, 170, 171 КПК України та статей 59, 96-1, 96-2 КК України, є безпідставними, оскільки встановлені слідчим фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні містять сукупність підстав та розумних підозр уважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку, що вказаний транспортний засіб є доказом кримінального правопорушення, котре розслідується у межах кримінального провадження, а отже відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, що згідно частини третьої статті 173 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження.

При цьому, автомобіль марки «Mercedes-Benz», моделі «AMG G 63», д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, номер кузова НОМЕР_6 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, про що була винесена відповідна постанова.

Аргументи скаржника про те, що вилучене майно не відповідає критеріям, визначеним частиною другою статті 167 КПК України, що як наслідок свідчить про бездіяльність сторони обвинувачення, яка полягає у неповерненні майна, що вилучено під час проведення обшуку, яку необхідно усунути шляхом зобов`язання повернути вилучене майно власнику, що узгоджується з приписами пункту 3 частини першої статті 169 КПК України, зважаючи на обґрунтованість доводів клопотання дізнавача та наявність підстав для накладення арешту на майно також є передчасними та необґрунтованими.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень статей 170, 172-173 КПК України.

Ухвала слідчого судді відповідає вимогам частини п`ятої статті 173, статті 372 КПК України та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів уважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 05 вересня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4