Провадження № 1-кс/638/238/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року м. Харків

Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:

слідчої судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

підозрюваного - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання слідчого СВ Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_6 , погоджене з начальником Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_7 , по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002263 від 19.11.2025, про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Димитрове Олександрійського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, розлученого, військовослужбовець ЗСУ, перебував на посаді стрільця-помічника гранатометника стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти ВЧ НОМЕР_1 , має трьох малолітніх дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 20.12.2024 Хортицьким районним судом міста Запоріжжя за ч. 1 ст. 263 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі, призначено службове обмеження для військовослужбовців на строк 2 роки

за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України

у с т а н о в и в:

13 січня 2026 року до Шевченківського районного суду м. Харкова надійшло клопотання слідчого СВ Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_6 , погоджене з начальником Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_7 про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Клопотання слідчого обгрунтовано тим, що СВ Харківського районного управління поліції № 3 ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002263 від 19.11.2025, за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що 18.11.2025 до чергової частини ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення про те, що 18.11.2025 о 15.09 год. за адресою: АДРЕСА_2 було виявлено труп ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 з тілесними ушкодженнями. Труп направлено до ДСУ «Харківське ОБСМЕ» для встановлення причин смерті.

За вказаним фактом СВ Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових № 0002263 від 19.11.2025, за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Під час проведення слідчих (розшукових) дій було встановлено, що до вчинення вказаного злочину причетний ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

19.04.2024 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 мобілізовано ІНФОРМАЦІЯ_6 до лав Збройних сил України та призначено на посаду стрільця-помічника гранатометника стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 в званні молодший сержант.

Відповідно до вимог ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно зі ст. ст. 24, 68 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до ст. 28 Конституції України, кожен має право на повагу до його гідності. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Проте, усупереч вищезазначеним вимогам законодавства, ОСОБА_4 , діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вчинив тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 17 листопада 2025 року приблизно о 17 год. 00 хв., ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 разом із своєю дівчиною ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та співмешканцем ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . У цей час ОСОБА_4 та ОСОБА_12 на кухні зазначеної квартири вживали алкогольні напої.

Через деякий проміжок часу, а саме 18 листопада 2025 року приблизно о 02 год. 30 хв. у гр. ОСОБА_4 на фоні раптово виниклих неприязних відносин виник злочинний умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень гр. ОСОБА_11 .

ОСОБА_4 реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на умисне протиправне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень іншій людині, розуміючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи можливість настання тяжких наслідків у вигляді смерті ОСОБА_11 , діючи умисно, протиправно, наніс ОСОБА_11 декілька ударів руками, а саме кулаками, у ділянку грудної клітки та обличчя, чим спричинив останньому тяжкі тілесні ушкодження.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 спричинив ОСОБА_11 згідно довідки із висновку експерта №0003090 від 19.11.2025 наступні тілесні ушкодження: сукупну травму тіла. Ушкодження внаслідок контакту з тупим твердим предметом, що і стала причиною смерті потерпілого.

Таким чином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинив кримінальне правопорушення злочин, передбачений ч. 2 ст. 121 КК України, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

19.11.2025 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а саме умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

20.11.2025 слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Харковавідносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою від 19.11.2025, було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливостю внесення застави в розмірі 70 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 211 960 (двісті одинадцять тисяч дев`ятсот шістдесят тисяч) грн 00 коп на 60 (шістдесят) днів до 18.01.2026.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 2 ст. 121 КК України, є тяжким злочином, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі строком від семи до десяти років.

Вивченням особи підозрюваного встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Димитрове, Олександрійського району, Кіровоградської області, українець, громадянин України, із середньо-спеціальною освітою, не одружений, військовослужбовець ЗСУ стрілець-помічник гранатометника стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти ВЧ НОМЕР_1 ВЧ НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий: 20 грудня 2024 року Хортицьким районним судом міста Запоріжжя за ч. 1 ст. 263, КК України, якому призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі. Відповідно до ст. 58 КК України замість покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі призначено службове обмеження для військовослужбовців на строк 2 (двох) років.

Слідчий вказує, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, підтверджується зібраними під час досудового розслідування матеріалами, як окремо, так і усіма у сукупності, а саме: протоколом огляду трупа від 18.11.2025 за адресою: АДРЕСА_2 .; протоколом огляду трупа від 19.11.2025 в умовах ДСУ ХОБСМЕ за адресою: м. Харків, вул. Дмитрівська, 14.; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 ; протоколам слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_12 , в ході якого було на місці відтворено події спричинення тілесних ушкоджень потерпілому.; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_4 ; протоколам слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_4 , в ході якого було на місці відтворено події спричинення тілесних ушкоджень потерпілому.; витягом з наказу командира В/Ч НОМЕР_2 відносно ОСОБА_4 ; довідки ДСУ ХОБСМЕ про причину смерті №0003090 від 19.11.2025.; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_13 .

Так, строк досудового розслідування у кримінальному провадженні спливає 19.01.2026, але закінчити досудове розслідування в строк 2 місяці, тобто до 19.01.2026, не виявляється можливим, у зв`язку із тим, що потребує додаткового часу проведення наступних процесуальних дій: отримати висновки експертів по призначеним судово-імунологічним експертизам у загальній кількості 8 штук, отримати висновок експерта по призначеній судово-медичній, цитологічній експертизі, отримати висновок експерта по призначеній судово молекулярно генетичній експертизі, скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування.

Під час досудового розслідування, для з`ясування всіх обставин, що мають значення для кримінального провадження виникла необхідність у застосуванні спеціальних знань в галузі судової імунології, судової цитології та судової молекулярно генетичної. Так, під час досудового розслідування призначено судово-імунологічні експертизи у загальній кількості 8 штук, судово-медичну, цитологічну експертизу у загальній кількості 1 штук, судово молекулярно генетичну експертизу у загальній кількості 1 штук. Однак, до теперішнього часу, вказані призначені експертизи по даному кримінальному провадженню не завершено, оскільки носять довготривалий характер.

Слідчий також зазначає, що питання, поставлені на вирішення судових експертів та отримання висновків вищевказаних судових експертиз під час досудового розслідування, має суттєве значення для кримінального провадження та вирішення яких неможливе без наявних спеціальних знань у галузі судової імунології, судової цитології та судової молекулярно генетичної, у зв`язку з чим, закінчити досудове розслідування у строк до 19.01.2026, не виявляється можливим.

Строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Харкова, справа № 638/23154/25, провадження № 1-кс/638/2858/25, спливає 18 січня 2026 року включно, проте закінчити досудове розслідування до спливу строку тримання під вартою останнього, з об`єктивних причин, не виявляється за можливим, оскільки з метою неупередженого виконання вимог чинного кримінального процесуального кодексу України, для завершення досудового розслідування є необхідність у проведенні низки додаткових слідчих дій, таких, як: отримання висновків призначених судових експертиз, виконати вимоги ст. 290 КПК України, скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування.

Оскільки, з об`єктивних причин, вказані дії не могли бути здійснені і завершені раніше, ніж сплив строку, передбачений п.2 ч.1 ст.219 КПК України, а проведення та виконання необхідних додаткових слідчих дій, спрямованих на отримання та перевірку доказів потребує додаткового часу, строком не менш ніж один місяць, строк досудового розслідування продовжено до 3-х місяців, тобто до 19.02.2026 року.

Слідчий зазначає, що враховуючи дані про особу підозрюваного ОСОБА_4 , а також тяжкість кримінального правопорушення, у скоєнні якого останньому оголошено про підозру, а також те, що санкцією ч. 2 ст. 121 КК України, передбачається покарання у вигляді позбавлення волі строком від семи до десяти років, під час досудового слідства відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду, що підтверджується, тим що ОСОБА_4 , проходить військову службу на посаді стрільця-помічника гранатометника стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 в званні молодший сержант, місцезнаходження військової частини в якій він проходить військову службу в будь-який час може змінити місце дислокації в іншу область внаслідок проведення бойових дій на території України, що створить умови для його переховування від органу досудового розслідування та суду в інших областях України, враховуючи, що суворість покарання за кримінальне правопорушення, наслідки та ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку можуть бути визнаними як менш небезпечними ніж покарання і процедура виконання покарання. Крім того, вказані обставини утворять складності явки або запізнення підозрюваного до органу досудового розслідування та суду.

п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - незаконно впливати на потерпілого, свідків, експертів, спеціалістів у цьому ж кримінальному провадженні, що підтверджується тим, що ОСОБА_4 , розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки та ризик втечі для нього, може самостійно або заручившись підтримкою інших осіб, своїх співслужбовців здійснити вплив на свідків, понятих, як благаючі або умовляючи їх, так і маючи безперешкодний доступ до вогнепальної зброї за допомогою якої може погрожувати свідкам, понятим, експертам щоб вони відмовились від своїх показань, які вони надали на досудовому розслідуванні та в подальшому будуть надавати при судовому розгляді з метою уникнути покарання за вчинений злочин.

п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що підтверджується тим, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, з метою ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення судового слідства. Зокрема, достовірність перевірки підстав неявки до органу досудового розслідування або суду вимагатимуть від сторони обвинувачення певного часу, що в свою чергу призведе до необґрунтованого затягування строків досудового розслідування та створить можливості для ОСОБА_4 , незаконно впливати, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні. В той же час останній перебуваючи на волі не буде позбавлений можливості з використанням мобільних телефонів, тощо здійснювати вплив на інших учасників кримінального провадження.

п. 5 ч.1 ст. 177 КПК України вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється підтверджується тим, що ОСОБА_4 перебуваючи на волі, як військовослужбовець військової служби, може вчинити інший військовий злочин, а саме самовільне залишення військової частини або місця служби, що кваліфікується за ст. 407 КК України, або дезертирство за ст. 408 КК України, тим самим переховуватись та ухилятись від кримінальної відповідальності за фактом вчинення тяжкого злочину.

Ризик, в загальному розумінні, це можлива небезпека будь-якого несприятливого результату. Тобто у сторони обвинувачення є всі підстави стверджувати про наявність вищевказаних ризиків, оскільки відповідно до матеріалів вказаного провадження, підозрюваний своїми активними діями вчинив тяжкий злочин відносно життя та здоров`я потерпілого.

Вищевикладене свідчить також і про неможливість запобігання цим ризикам шляхом обрання іншого, більш м`якого запобіжного заходу, оскільки такі заходи можуть призвести до неможливості притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності, досягнення завдань кримінального провадження, визначених у статті 2 Кримінального процесуального кодексу України щодо захисту особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення неупередженого досудового розслідування та судового розгляду в розумні строки та щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини.

Крім того, 24.02.2022 у період з 05 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. Збройні сили Російської Федерації перетнули державний кордон України та із застосуванням невідомого на даний час калібру зброї систематично обстрілюють житлові та нежитлові будівлі на території України в тому числі у м. Харкові та Харківській області.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації в Україні введено воєнний стан з 05 год. 00 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.

У подальшому указами Президента України було продовжено строк дії воєнного стану в Україні до цього часу.

Вказані обставини свідчать про наявність додаткових ризиків, оскільки під час військового стану, введеного на території України, правоохоронні органи позбавлені у повній мірі можливості забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного у кримінальному провадженні, окрім як обрати йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, фактично не зможе забезпечити реальне запобігання спробам вчинити ним дії, передбачені п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України:

- у разі обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, домашнього арешту ОСОБА_4 може впливати на свідків, покинути відомі слідству його можливі місця перебування, внаслідок чого слідчий, прокурор не зможе фактично контролювати його виконання;

- під час досудового розслідування не надійшло жодних звернень про передачу ОСОБА_4 комусь на поруки, що виключає передачу його на поруки.

В судовому засіданні прокурор підтримав заявлене клопотання з підстав, зазначених в ньому, та просив суд його задовольнити.

У судовому засіданні підозрюваний, з думкою якого погодилася захисник, заперечували щодо продовження застосування стосовно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та просили застосувати стосовно останнього запобіжний захід у виді домашнього арешту. При цьому захисник вказала, що прокурором не доведено наявність ризиків, на які він посилається як на підставу продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Просила врахувати, що підозрюваний має на утриманні трьох малолітніх дітей, співпрацює зі слідством, сам повідомив працівникам поліції про вчинення даного кримінального правопорушення, бажає якнайшвидшого закінчення досудового розслідування та хоче повернутися до лав Збройних Сил України.

Слідчий суддя, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання, доходить таких висновків.

Згідно зі статтями 131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Частиною другою статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Так, відповідно до вимог пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою

Відповідно до частини першої статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України

Відповідно до статті 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті

Відповідно до вимог статті 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Частиною третьою, п`ятою статті 199 КПК України встановлено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України, розгляд клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою здійснюється згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Частиною п`ятою ст. 199 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Таким чином, підставою для продовження тримання особи під вартою є, зокрема, встановлення, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу

Відповідно до правової позиції ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Також Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини у справі в справі «Летельє проти Франції», зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Харкова від 20.11.2025 стосовно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою з можливостю внесення застави в розмірі 70 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 211 960 (двісті одинадцять тисяч дев`ятсот шістдесят тисяч) грн 00 коп на 60 (шістдесят) днів до 18.01.2026.

В свою чергу, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, підтверджується зібраними під час досудового розслідування матеріалами, як окремо, так і усіма у сукупності, а саме:

- протоколом огляду трупа від 18.11.2025 за адресою: АДРЕСА_2 ;

- протоколом огляду трупа від 19.11.2025 в умовах ДСУ ХОБСМЕ за адресою: м. Харків, вул. Дмитрівська, 14;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_12 ;

- протоколом слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_12 , в ході якого було на місці відтворено події спричинення тілесних ушкоджень потерпілому;

- протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_4 ;

- протоколом слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_4 , в ході якого було на місці відтворено події спричинення тілесних ушкоджень потерпілому;

- витягом з наказу командира В/Ч НОМЕР_2 відносно ОСОБА_4 ;

- довідкою ДСУ ХОБСМЕ про причину смерті №0003090 від 19.11.2025;

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_13 .

Разом з тим, вивченням особи підозрюваного встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Димитрове Олександрійського району Кіровоградської області, українець, громадянин України, із середньо-спеціальною освітою, розлучений, військовослужбовець ЗСУ, стрілець-помічник гранатометника стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти ВЧ НОМЕР_1 ВЧ НОМЕР_2 , має трьох малолітніх дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий: 20 грудня 2024 року Хортиицьким районним судом міста Запоріжжя за ч. 1 ст. 263 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі. Відповідно до ст. 58 КК України замість покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі призначено службове обмеження для військовослужбовців на строк 2 (двох) років.

При обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя, з урахуванням вимог ст.177 КПК України, виходив з наявності підстав для застосування вказаного запобіжного заходу, а саме наявності обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, а також наявності ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний міг здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Разом з тим з поданого клопотання вбачається, що на даній стадій кримінального провадження лише запобіжний захід у виді тримання під вартою здатний забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків під час досудового розслідування, в іншому випадку цілком ймовірно, що останній може перешкоджати кримінальному провадженню в спосіб вчинення незаконного впливу на свідків, переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

При наданні оцінки ступеню ризику, передбаченого п. 3 ч. 1ст. 177 КПК України, суд враховує, що згідно п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Яжинський проти Польщі» ризик незаконного впливу обвинувачених особисто на свідків, потерпілих може бути визнано на початкових стадіях процесу. Тому суд з огляду на вказане, зважаючи, що продовжується досудове розслідування даного кримінального провадження, вважає, що ризик прийняття спроб незаконного впливу на свідків з метою переконання або змушення останніх надати показання в вигідному для нього аспекті є реальним.

Насамперед слідчий суддя враховує визначену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1 та 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Враховуючи, що свідки у кримінальному провадженні ще не допитувалися, суд вважає, що ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, не зменшився та продовжує існувати.

Також, суд вважає, що прокурором доведено продовження існування ризику, визначеного п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість переховування підозрюваним від суду, оскільки в Україні продовжується дія воєнного стану, частина території країни знаходиться під окупацією, частина державного кордону не контролюється, що об`єктивно може надати можливість обвинуваченому переховуватися від суду.

Крім того, як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених, зокрема, в постановах Верховного Суду від 20.06.2019 по справі № 166/313/17, від 13.08.2020 по справі № 674/1202/19, від 27.02.2019 по справі № 0503/10653/2012, усвідомлення імовірності визнання вини особи за висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчить про наявність ризику переховування від суду та є підставою для тримання особи під вартою.

Водночас вирішуючи питання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги статті 29 Конституції України, статті 9 Загальної Декларації прав людини, статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і статті 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що підозрюваний, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати розслідуванню або ж створять загрозу суспільству.

Таким чином, слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи. Позитивна відповідь свідчить про реально існуючий ризик неправомірної поведінки підозрюваного.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Усвідомлення тяжкості покарання, що може бути призначено, у разі визнання винним у вчиненні інкримінованого злочину, може мати наслідком реальне настання ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також, суд враховує правову позицію, викладену у рішенні від 26.01.1993 року у справі «W. проти Швейцарії», де Європейський суд з прав людини зазначив, що тривале тримання під вартою може виявитись виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи

Відтак підозрюваний, знаючи про тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а тому, без застосування запобіжного заходу, суд вважає доведеним ризик переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Водночас суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним діяння, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу підозрюваного, який раніше судимий, наразі підозрюється у вчиненні тяжкого злочину.

Вказана поведінка підозрюваного свідчить про схильність останнього до вчинення злочинів та доводить існування ризику, передбаченого п. 5 частини першої статті 177 КПК України.

Перевіряючи доводи підозрюваного щодо необхідності зміни запобіжного заходу на більш м`який, судом, відповідно до ст. 178 КПК України, оцінено в сукупності фактори, пов`язані з характером особи підозрюваного, моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, особистими та соціальними обставами його життя, сімейними зв`язками та зв`язками із суспільством.

В результаті, суд дійшов висновку, що встановлені під час розгляду клопотання ризики у кримінальному провадженні мають перевагу над соціальними характеристиками підозрюваного.

Під час вирішення питання можливості поризначенння запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, на питання суду, підозрюваний ОСОБА_4 повідомив, що за адресою, де відбулися події: АДРЕСА_2 , проживає десь приблизно останні два місяці, при цьому, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , а, відтак, не має постійного місця проживання.

Підозрюваний азначив, що, з його слів, має трьох малолітніх дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , однак, жодних доказів, зокрема, свідоцтв про народження та інш, а також доказів перебування дітей на його утриманні суду не надано.

Таким чином, на підставі наданих матеріалів, оцінюючи всі встановлені під час розгляду клопотання обставини, суд доходить до висновку, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного.

Водночас прокурором та слідчим також доведено, що вищезазначені ризики, передбачені частиною першою статті 177 КПК України, які існували при обранні запобіжного заходу, продовжують існувати під час судового розгляду, наразі не зменшилися, водночас, в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо останнього покладається необхідність запобігання вищезазначеним ризикам, що виправдовує подальше тримання підозрюваного під вартою.

Метою продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 є забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

З огляду на те, що органом досудового розслідування доведено та підтверджено існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а саме, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також, суд бере до уваги вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у кримінального правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на вищевказаний строк, дані про особу підозрюваного, його вік, стан здоров`я, майновий стан та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, приймаючи до уваги обставини та характер вчинення кримінального правопорушення, зважаючи на те, що ризики здійснення підозрюваним дій, передбачених частиною першою статті 177 КПК України, які були підставою та були враховані при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та на які посилається слідча в клопотанні про продовження застосування запобіжного заходу, не зменшились та продовжують на цей час існувати, з метою запобігання вказаним ризикам, суд доходить висновку про наявність визначених законом підстав для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Крім того, строк досудового розслідування у кримінальному провадженні спливає 19.01.2026, але закінчити досудове розслідування в строк 2 місяці, тобто до 19.01.2026, не виявляється можливим, унаслідок складності вказаного кримінального провадження та великим обсягом матеріалів, отриманих під час досудового розслідування кримінального провадження, оскільки для досягнення його завдань необхідно виконати вимоги ст. 290 КПК України; скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування.

При цьому постановою керівника Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_14 від 13.01.2026 строк досудового розслідування на підставі у вказаному кримінальному провадженні продовжено до 3-х місяців, тобто до 19.02.2026.

Згідно вимог статті 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Таким чином, виходячи зі змісту статті 201 КПК України, підставою для зміни запобіжного заходу за клопотанням обвинуваченого чи захисника є, в тому числі, наявність нових обставин, які не були предметом судового розгляду, або зменшення встановлених ризиків, що пов`язано з плином судового розгляду.

Також під час розгляду клопотання судом вивчалась можливість зміни запобіжного заходу, застосування стосовно ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків, не пов`язаного з триманням під вартою.

Однак, наявні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені статтею 176 КПК України, не зможуть забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, та запобігати спробам вчинити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України, а відтак жодний з інших, більш м`яких запобіжних заходів, не здатний запобігти вказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

При цьому суд не погоджується з стороною захисту про те, що прокурором не доведено про наявність існування вищевказаних ризиків. В свою чергу, стороною захисту не надано доказів на підтвердження обставин, які б виключали продовження строку дії запобіжного заходу.

За таких обставин, відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені статтею 176 КПК України, можуть забезпечити виконання процесуальних обов`язків та запобігати спробам вчинити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

Крім того, суд приймає до уваги, що діючий на території України воєнний стан свідчить про існування додаткових ризиків та неможливість забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного у разі обрання запобіжного заходу більш м`якого, ніж тримання під вартою.

За приписами частини четвертої статті 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Так ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2025 року ОСОБА_4 визначено суму застави у розмірі 70 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 211 960 (двісті одинадцять тисяч дев`ятсот шістдесят тисяч) грн 00 коп.

Вирішуючи питання про визначення розміру застави як альтернативного запобіжного заходу, у даному кримінальному провадженні суд виходить з приписів статей 177, 178, 182 КПК України.

У рішенні «Мангурас проти Іспанії» (п. 78, 820) ЄСПЛ зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 ст. 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а, зокрема, прибуття обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечити його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості) при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому має бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого.

Отже, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки.

Тобто, виходячи з практики ЄСПЛ, відповідно до якої, розмір застави повинен визначатися тим степенем довіри, при якому перспектива втратити заставу, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, а тому визначений судом розмір застави в повній мірі узгоджується з вимогами частини четвертої - п`ятої статті 182 КПК України

Таким чином суд доходить до висновку про необхідність залишення застави як альтернативного запобіжного заходу триманню під вартою у раніше визначеному розмірі 70 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 211 960 (двісті одинадцять тисяч дев`ятсот шістдесят тисяч) грн 00 коп.

Застосовуючи до підозрюваного альтернативний запобіжний захід, на переконання суду, він не може бути завідомо непомірним для нього та повинен надавати можливість внести таку заставу, тому варто виходити із можливості внесення такої застави. Водночас, розмір застави має надавати впевненість у тому, що вона зможе забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, тобто має бути достатнім стримуючим фактором, щоб загроза її втрати утримувала підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки.

Враховуючи викладене, суд доходить до висновку, що визначений розмір застави відповідає майновому та сімейному стану підозрюваного, обставинам кримінального провадження та є помірним.

Зі змісту частини четвертої - п`ятої статті 202 КПК України слідує, що підозрюваний, обвинувачений звільняється з-під варти негайно, але не більше протягом одного робочого дня після внесення застави, визначеної в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при відсутності іншого судового рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного, обвинуваченого під вартою; після отримання та перевірки документа, підтверджуючого факт внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення повинна повідомити про це слідчого, прокурора та слідчого суддю, або суд. З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

За таких обставин, на підставі вищевикладеного, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення клопотання та продовження стосовно підозрюваного строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою у межах строку досудового розслідування по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002263 від 19.11.2025, за ознаками складу кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, тобто до 19 лютого 2026 року.

На підставі викладеного і керуючись статтями 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 205, 206, 372, 395 КПК України, слідчий суддя

постановив:

У задоволенні клопотання захисника, підозрюваного про зміну запобіжного заходу - відмовити.

Клопотання слідчого СВ Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_6 , погоджене з начальником Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_7 , по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002263 від 19.11.2025 про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Продовжити стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» у межах строку досудового розслідування по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002263 від 19.11.2025, за ознаками складу кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, тобто до 19 лютого 2026 року.

Продовжити дію визначеної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застави в розмірі 70 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 211 960 (двісті одинадцять тисяч дев`ятсот шістдесят) грн 00 коп, яка підлягає внесенню на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Харківській області (код отримувача код за , банк отримувача ДКСУ, м. Київ, код банку отримувача: 820172, рахунок отримувача: UA0006674).

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі внесенні застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документа з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок, має бути наданий уповноваженій особі Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

При внесенні визначеної суми застави ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - звільнити.

У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду за першою вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він фактично проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному, що в разі не виконання покладених на нього обов`язків, застава буде звернена в дохід держави та зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а ОСОБА_4 - в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Строк дії ухвали до 19 лютого 2026 року.

Повний текст ухвали складено та проголошено 14 січня 2026 року о 16 год. 30 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1