1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/3126/23 1-кп/335/218/2025
21 жовтня 2025 р м.Запоріжжя
Вознесенівський районний суд м.Запоріжжя в складі:
головуючого судді : ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,
за участю: прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора у кримінальному провадженні начальника Мелітопольського відділу Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіона ОСОБА_7 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Марганець Дніпропетровської області, українець, громадянин України, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізацй, який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», неодружений, який на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, який мас середню освіту, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий, за обвинуваченням його у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.4 ст.186, ч.1 ст.369 КК України, -
У провадженні Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.4 ст.186, ч.1 ст.369 КК України.
У судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Прокурор зазначив, що ОСОБА_5 на теперішній час існують такі заявлені органом досудового розслідування судом ризики, що визначені у ст. 177 КПК України: ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду; ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків; ризик вчинення нового кримінального правопорушення, що свідчить про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не зможе запобігти вищезазначеним ризикам, прокурор просить продовжити стосовно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.
Обвинувачений проти задоволення клопотання заперечував. Вказав, що прокурором не доведено ризиків, про які він зазначив у клопотанні, а наведені прокурором обставини є лише припущенням. Крім того, він не має наміру ухилятися від судового розгляду і просить обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Захисник також заперечував проти задоволення клопотання і просить застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження щодо вказаного клопотання, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Відповідно до ч. 1, п.п.1,2,3,4 ч. 1, ч. 2 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити ці дії.
Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р.).
Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі "Летельє проти Франції" від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Тобто із зазначеного рішення слідує, що у справах, де особа підозрюється або обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений у ст. 183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.
Вирішуючи клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує тяжкість злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 які у відповідності до ст. 12 КК України, віднесені до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого. ОСОБА_5 раніше судимий, враховується його вік, його сімейний стан- не одружений, на утриманні дітей не має, військовослужбовець, його стан здоров`я, відсутність будь-яких відомостей щодо незадовільного стану здоров`я та неможливості перебування під вартою.
Також суд враховує, що ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, раніше звільнявся від відбування покарання як з випробуванням з іспитовим строком, так і по відбуттю строку покарання, а маючи не зняту та не погашену судимість, обвинувачується у вчинені нових умисних корисливих злочинів, не працює, суспільно-корисною працею не займається, не має постійного джерела доходу.
Виходячи з тяжкості інкримінованого ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, за вчинення яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі, суд дійшов висновку про продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КК України, про які наведено прокурором у судовому засіданні.
При цьому, перевіряючи доводи прокурора на предмет існування ризиків, суд встановив, що заявлені прокурором ризики, передбачені п.п. 1, 3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, об`єктивно існують станом на час розгляду клопотання.
З урахуванням особи обвинуваченого, зокрема того, що він обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, обґрунтованими є й доводи сторони обвинувачення про те, що у разі незастосування до ОСОБА_5 найсуворішого запобіжного заходу, останній може переховуватись від органу досудового слідства або суду та впливати на потерпілого та свідка, який ще не допитувався у судовому засіданні та у такий спосіб істотно перешкоджати розгляду кримінальному провадженню.
Європейський суд з прав людини у рішенні „Подвезько проти України крім іншого зазначає, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, недостатньо самого факту застосування цього заходу згідно з національним законодавством - він також повинен бути необхідним за конкретних обставин. На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «c» пункту 1 статті 5 Конвенції має відповідати вимозі пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, в якому здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення.
Враховуючи наявні ризики, встановлені судом, які станом на теперішній час не перестали існувати та не зменшилися, суд вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити ненастання цих ризиків та належну процесуальну поведінку обвинуваченого, а тому приходить до висновку, що для запобігання ризикам, які наведено у судовому засіданні, є недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, як про це просить обвинувачений, і на переконання суду, не зможе забезпечити ненастання цих ризиків та належну процесуальну поведінку обвинуваченого, а тому захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого.
Судом встановлено, що запобігання наведених вище ризиків становить суспільні інтереси, які полягають в забезпеченні правопорядку, відправлення кримінального судочинства та встановлення істини у справі. Ці інтереси мають превалююче значення та переважають принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого, а тому виправдовують тримання обвинуваченого під вартою. Також це цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Крім того, ризики, які дають підстави вважати, що обвинувачений може не виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки, є реальними станом на час судового засідання, вони виключають можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.
Виходячи з інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, з урахуванням даних про його особу, при вирішенні даного клопотання, суд враховує його суспільну небезпеку, шкідливість неправомірної поведінки для суспільства, усвідомлення її обвинуваченим.
Застосований до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою за обставин даного кримінального провадження та серйозності висунутого проти ОСОБА_5 обвинувачення, з урахуванням встановлених ризиків, на думку суду, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не надає можливості перешкоджати інтересам правосуддя шляхом ухилення від суду. Наявний ризик є дійсним та триваючим, і він виключає на даний час можливість зміни запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який і у судовому засіданні не встановлено даних, які б свідчили про зменшення вказаних ризиків.
Обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, судом не встановлено та стороною захисту не доведено.
З моменту взяття обвинуваченого під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити і більш м`який запобіжний захід, а тому інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не зможе ефективно попередити спроби обвинуваченого ухилитися від суду, а також для запобігання ризикам, які зазначені у клопотанні та наведено у судовому засіданні, і суд вважає недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу, а посилання захисту щодо можливості застосування до ОСОБА_5 іншого запобіжного заходу відхиляються.
Керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 331, 369, 372 КПК України, -,-
Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляду тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити.
Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.4 ст.186, ч.1 ст.369 КК України, строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 19 грудня 2025 року включно.
Після внесення застави і звільнення з-під варти покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, в межах строку дії даної ухвали, а саме:прибувати за кожною вимогою суду;не відлучатися з м. Запоріжжя без дозволу суду;повідомляти суд про зміну місця проживання, перебування, роботи, військової служби.
Уповноваженій службовій особі місця ув`язнення після внесення застави, перевірки документа, що підтверджує її внесення негайно здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , роз`яснити обвинуваченому чи іншому заставодавцю, відмінному від підозрюваного, обов`язки, що покладаються у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави, та наслідки їх невиконання.
У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.
З моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави обвинувачений ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
Встановити строк дії даної ухвали до 19 грудня 2025 року включно.
Ухвала щодо продовження строку запобіжного заходу може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду у п`ятиденний строк з дня її проголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1