Номер провадження: 11-кп/813/2575/25
Справа № 509/7595/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2025 року м. Одеса

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Одеського апеляційного суду ОСОБА_2 , перевіривши апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_3 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 18.09.2025, якою стосовно ОСОБА_3 , обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 16.11.2025 включно, без визначення застави у к/п №0003281 від 01.10.2024

установив:

Зазначеною ухвалою від 18.09.2025 стосовно ОСОБА_3 , обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 16.11.2025 включно, без визначення застави.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, 13.10.2025 обвинувачена ОСОБА_3 засобами поштового зв`язку направила апеляційну скаргу.

Дослідивши апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_3 , приходжу до висновку про те, що вона підлягає поверненню обвинуваченій з таких підстав.

Частиною 1 ст. 24 КПК України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Так відповідно до практики ЄСПЛ у справі «Мельник проти України» (Melnyk v. Ukraine) від 28.03.2006, заява №23436/03, право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду, такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (п. 57 Рішення у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» від 28.05.1985, п. 96 Рішення у справі «Кромбах проти Франції» від 13.02.2001).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова.

У Рішеннях Конституційного Суду України від 14.12.1999 № 10-рп/99 та від 14.07.2021 № 1-р/2021 зазначено, що українська мова, як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом.

Частиною 5 ст. 10, п. 4 ч. 1 ст. 92 Конституції України регламентовано, що застосування мов в Україні гарантується Конституцією України та визначається виключно законами України.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» від 25.04.2019 №2704-VIII єдиною державною (офіційною) мовою в Україні є українська мова, а у ч. 6 ст. 13 цього Закону вказано, що органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації державної і комунальної форм власності беруть до розгляду документи, складені державною мовою, крім випадків, визначених законом.

Частинами 1, 2 ст. 14 вказаного Закону передбачено, що у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою. У судовому процесі може застосовуватися інша мова, ніж державна, у порядку, визначеному процесуальними кодексами України та Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Разом із цим, за змістом ст. 12 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII судочинство і діловодство в судах України проводяться державною мовою.

Окрім того, ч. 1 ст. 29 КПК України регламентовано, що кримінальне провадження здійснюється державною мовою. Сторона обвинувачення, слідчий суддя та суд складають документи державною мовою.

Отже, згідно із Конституцією України, КПК України та вищезазначеними законами України органи досудового розслідування, прокуратура та суд, як державні органи, а також їх посадові особи при здійсненні своїх повноважень та в інших публічних сферах суспільного життя, зобов`язані використовувати лише державну мову, що також стосується і прийняття до розгляду документів, складених лише українською мовою.

Також, ст. 396 КПК України визначено вимоги до апеляційної скарги, яка має бути подана в письмовій формі.

Тобто, враховуючи вищенаведене, при оскарженні судового рішення до апеляційного суду скарга має бути викладена українською мовою чи в перекладі на державну мову, що надає суду можливість зрозуміти її зміст, перевірити дотримання особою, яка подає апеляційну скаргу, положень ст. 396 КПК України та визначитись щодо прийняття скарги до провадження.

Так, зі змісту апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_3 вбачається, що вона викладена на іноземній мові, а саме російською, що в свою чергу є перешкодою у виконанні судом своїх обов`язків, визначених процесуальним законом.

Той факт, що апеляційна скарга обвинуваченої викладена російською мовою, на переконання судді-доповідача не свідчить про те, що апеляційний суд, з метою забезпечення права особи на доступ до правосуддя, автоматично зобов`язаний прийняти її до провадження, оскільки російська мова в Україні не є державною, натомість нею користується політичне керівництво та мешканці країни-агресора «російської федерації», які розв`язали повномасштабну війну в Україні, навмисно руйнують Нашу країну, знущаються та вбивають її громадян.

За таких обставин, суддя-доповідач переконаний, що прийняття апеляційної скарги викладеної на мові країни-агресора суперечить Конституції України, нормам діючого кримінального процесуального Закону та суспільної моралі.

Водночас, апеляційний суд позбавлений можливості залишити апеляційну скаргу без руху для усунення недоліків з огляду на те, що діючим КПК України, передбачені особливості апеляційної перевірки ухвал суду про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, зокрема, спрощений порядок подачі апеляційної скарги, обмежені строки її розгляду, невідкладність у вирішенні питань про відновлення порушених прав і свобод заінтересованих.

Отже, суддя-доповідач приходить до висновку, що у разі подання апеляційної скарги в порядку ст. 422-1 КПК України, складеної іноземною мовою, положення ст. 398, ч. 1, 2 п. 1 ч. 3 ст. 399 КПК України до такої скарги не застосовуються. В такому випадку, суд апеляційної інстанції повертає апеляційну скаргу, складену не українською мовою, особі, яка її подала.

Зазначена позиція судді-доповідача узгоджується із правовою позицією Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладеної у постанові по справі № 521/12324/18 від 19.09.2022.

Окрім того, відповідно до ч. 2 ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті у порядку, передбаченим КПК України.

Приписами п. 1-1 ч. 2 ст. 395 КПК України передбачений строк апеляційного оскарження ухвал суду про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, який становить п`ять днів з дня проголошення.

Водночас, абз. 1 ч. 3 ст. 395 КПК України встановлено, що для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

На підставі аналізу змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що обвинувачена ОСОБА_3 була присутня в судовому засіданні в суді 1-ої інстанції 18.09.2025 під час проголошення оскаржуваної ухвали.

Згідно із матеріалами судового провадження, які надійшли до апеляційного суду, копія оскаржуваної ухвали від 18.09.2025 направлялася судом 1-ої інстанції до ДУ «Дніпровська установа виконання покарань № 4», в якій перебувала обвинувачена, електронною поштою для вручення обвинуваченій ОСОБА_3 двічі: 19.09.2025 та 22.09.2025 (а.с. 34,35).

Разом з тим, апеляційну скаргу обвинувачена ОСОБА_3 подала до суду апеляційної інстанції лише 13.10.2025, тобто з пропуском передбаченого законом 5-денного строку на апеляційне оскарження ухвали суду 1-ої інстанції від 18.09.2025.

При цьому, в своїй апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_3 не порушує питання щодо поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали суду 1-ої інстанції.

Одночасно, апеляційний суд зауважує, що викладені обвинуваченою ОСОБА_3 обставини щодо повторного подання нею апеляційної скарги не можуть бути предметом перевірки апеляційного суду, оскільки обвинувачена не просить поновити їй строк на апеляційне оскарження ухвали.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у постанові Об`єднаної палати ККС у складі ВС від 27.05.2019 по справі № 461/1434/18:

«За змістом ст. 376 КПК дата оголошення судового рішення, в тому числі й ухвали слідчого судді, безпосередньо пов`язується з датою виходу суду з нарадчої кімнати і саме з цієї дати, яка зазначається у вступній частині ухвали, розпочинається перебіг строку на апеляційне оскарження. Оголошення слідчим суддею в порядку ч. 2 ст. 376 КПК лише резолютивної частини ухвали не впливає на визначений процесуальним законом порядок обчислення строку апеляційного оскарження».

У випадку необізнаності у заінтересованих осіб з мотивами прийнятого слідчим суддею рішення, вказане за їх клопотанням може бути визнано поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та підставою для його поновлення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 117 КПК».

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Враховуючи викладене, суддя-доповідач вважає, що зазначена апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_3 підлягає поверненню апелянту.

Згідно із ч. 7 ст. 399 КПК України суддя-доповідач роз`яснює особі, яка подала апеляційну скаргу про те, що повернення апеляційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду апеляційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на апеляційне оскарження.

Керуючись ст. 10 Конституції України, ст.ст. 7, 9, 24, 370, 395, 399, 404, 405, 419, 422-1, 532, 615 КПК України, суддя доповідач

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_3 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 18.09.2025, якою стосовно ОСОБА_3 , обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 16.11.2025 включно, без визначення застави у к/п № 0003281 від 01.10.2024 повернути обвинуваченій ОСОБА_3 , у зв`язку з її невідповідністю вимогам ст. 396 КПК України, та її поданням після закінчення строку апеляційного оскарження та особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку.

Роз`яснити апелянту, що відповідно до ч. 7 ст. 399 КПК України, повернення апеляційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду апеляційної інстанції в порядку, передбаченому КПК України, у межах строку на апеляційне оскарження.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду, протягом трьох місяців з моменту прийняття судового рішення, а обвинуваченою, яка утримується під вартою в той самий строк з моменту отримання її копії.

Суддя Одеського апеляційного суду ОСОБА_2