ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 12 січня 2026 року у кримінальному провадженні № 0000206 від 03 липня 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Ярмолиці, Гайсинського р-ну, Вінницької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 189 Кримінального кодексу України (далі КК),

за участю:

обвинуваченого в режимі відеоконференції ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ :

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 12 січня 2026 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 15 березня 2026 року без визначення застави.

В обґрунтування прийнятого рішення суд зазначив, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні в період воєнного стану особливо тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років. Судом враховано тяжкість та підвищена суспільна небезпека інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, той факт, що обвинувачений перебуває у міжнародному розшуку за запитом республіки Болгарія у зв`язку з підозрою у замаху на вбивство, і за таких обставин суд погодився з думкою прокурора, що зазначені ознаки дають підстави вважати можливим ухилення від суду, перешкоджання встановленню істини по даному провадженню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати ухвалу суду в частині продовження йому строку тримання під вартою та змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на нічний домашній арешт.

Обвинувачений вказує, що ступінь ймовірності настання ризиків, які були підставою для обрання йому запобіжного заходу значно зменшилися, а також змінилися обставини, на які сторона обвинувачення посилалася під час розгляду попередніх клопотань про застосування запобіжного заходу. Посилаючись на практику ЄСПЛ, зазначає, що сама лише тяжкість покарання не є достатньою підставою для тривалого тримання під вартою. Заявлені ризики не доведені та не підтверджені доказами, жодних спроб переховуватися не було. Позиція потерпілого в судовому засіданні була нейтральною, він не заявляв про тиск на нього чи наполягав на продовженні строку тримання, що свідчить про недоведеність ризику впливу на потерпілого та свідків. Прокурором не доведено, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти заявленим ризикам. Зазначає про наявність в нього двох неповнолітніх дітей на його утриманні та вважає, що висновки суду про необхідність продовження йому строку тримання під вартою не відповідають завданням кримінального провадження.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції обвинувачений підтримав апеляційну скаргу та з підстав, викладених в ній, просив її задовольнити.

Інші учасники про час і дату судового засідання повідомлені належним чином, проте до суду не з`явились, клопотань про особисту участь не подавали, що відповідно до ч. 4 ст. 405, ч. 4 ст. 422-1 КПК не перешкоджає проведенню апеляційного провадження без їх участі.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За положеннями ч. 3 ст. 315 КПК під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

За вимогами частин 3, 4 ст. 199 КПК клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Згідно зі ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Прокурором в підготовчому судовому засіданні суду першої інстанції заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 з підстав наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК.

В даному випадку для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку статей 194, 199, 315 КПК, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких застосування та продовження тримання під вартою є можливим.

З огляду на стадію кримінального провадження, яке наразі перебуває на стадії судового провадження і ОСОБА_6 вже пред`явлено обвинувачення, яке підлягає доведенню прокурором в суді за стандартом «поза розумним сумнівом», апеляційний суд не входить в перевірку питання «обґрунтованості підозри».

Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно вважав доведеними ризики, передбачені п. 1, 4 ч. 1 ст. 177 КПК, для запобігання яким продовження строку тримання обвинуваченого під вартою є доцільним з огляду на наступне.

За змістом ст. 178 КПК при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальних правопорушень, у вчиненні якого він обвинувачується, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, у тому числі наявність у нього родини й утриманців, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, тощо.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що, вирішуючи клопотання прокурора, судом вірно враховано, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні в період воєнного стану особливо тяжкого злочину за ч. 4 ст. 189 КК, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з конфіскацією майна та яке йому загрожує у разі визнання його винуватим в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, що може свідчити про можливість ухилення обвинуваченого від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Також тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 та суворість можливого покарання, яке може бути йому призначено у випадку визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, які, як за національним законодавством, так і за судовою практикою Європейського суду з прав людини, визнаються вагомими факторами при оцінці ризику, що підозрювана особа може переховуватись від органу досудового розслідування.

Судом першої інстанції також враховано, що обвинувачений перебуває у міжнародному розшуку за даними Міжнародної організації кримінальної поліції (Інтерпол) за запитом Болгарії у зв`язку з підозрою у вчиненні замаху на вбивство, що свідчить про реальність ризику переховування від суду у разі не застосування до нього запобіжного заходу.

Ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК, обумовлений тим, що обвинувачений, перебуваючи на свободі та розуміючи невідворотність покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим, з метою ухилення від кримінальної відповідальності може здійснити відповідні дії, спрямовані на перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та в подальшому ускладнить його судовий розгляд, враховуючи, що судом лише проведено підготовче судове засідання, а кримінальне провадження призначено до судового розгляду.

Разом з тим, суд першої інстанції не встановив наявність заявлених прокурором ризиків, передбачених п.п. 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.

З урахування викладеного, апеляційний суд вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про існування вказаних ризиків і такі висновки суду є належним чином мотивованими.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора та продовжив обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою при наявності заявлених ризиків, передбачених п. 1, 4 ч. 1 ст. 177 КПК, а тому законних підстав для скасування ухвали і прийняття нової, відповідно до викладених в апеляційній скарзі доводів обвинуваченого, апеляційний суд не вбачає.

Судом першої інстанції та апеляційним судом розглянуто питання про застосування до обвинуваченого будь-якого альтернативного запобіжного заходу та колегія суддів вважає, що на даний час достатнім та необхідним є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

При цьому апеляційний суд враховує доводи обвинуваченого про наявність в нього двох неповнолітніх дітей, проте вони самі по собі не спростовують і не зменшують ризики, які стали підставою для застосування та продовження стосовно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З огляду на викладене, неспроможними є доводи обвинуваченого про недоведеність заявлених ризиків та можливість застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час.

Також апеляційний суд погоджується з висновками суду в частині не визначення обвинуваченому альтернативного запобіжного заходу, з огляду на положення вимог п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК, відповідно до якої слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Дана норма, хоча і носить диспозитивний характер щодо права суду не визначати розмір застави в передбачених випадках, однак апеляційний суд з урахуванням обставин кримінального правопорушення, при яких ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину із погрозою застосування насильства до потерпілого, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не визначив обвинуваченому розмір застави.

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи клопотання прокурора, повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК, дані про його особу, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження в межах, необхідних для вирішення питання в порядку ст. 315 КПК, та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За результатами апеляційного провадження, в межах доводів апеляційної скарги та в межах повноважень суду апеляційної інстанції на даній стадії кримінального провадження, апеляційний суд не встановив підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга обвинуваченого підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду без змін.

Керуючись статтями 199, 315, 405, 407, 419, 422-1 КПК, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 12 січня 2026 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 189 Кримінального кодексу України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4