Номер провадження: 11-кп/813/1664/25
Справа № 496/5088/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_11 та законного представника потерпілого ОСОБА_10 на вирок Роздільнянського районного суду Одеської обл. від 12.03.2025 у к/п №0000077 від 27.08.2020 відносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Троїцьке Любашівського р-ну Одеської обл., громадянина України, з середньою освітою, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.

Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та йому призначене покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного судом покарання, якщо він протягом 2 років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Цивільний позов ОСОБА_10 , в інтересах ОСОБА_12 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, заподіяної злочином - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 , на користь ОСОБА_12 в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди 62 592,18 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 , на користь ОСОБА_12 в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди 200000 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції, 20.08.2020 о 19 год. ОСОБА_7 , знаходячись біля дитячого майданчику, який розташований за адресою: Одеська обл., Одеський район, масив «Надлиманський», в ході словесної сварки з неповнолітнім ОСОБА_12 , на ґрунті особистої неприязні до останнього, з метою нанесення йому тілесних ушкоджень, умисно наніс ОСОБА_12 удар кулаком лівої руки в область обличчя справа, після чого останній впав на землю.

Продовжуючи свій злочинний намір, ОСОБА_7 , сів поверх ОСОБА_12 та правою своєю рукою натискав в область шиї, а кулаком лівої руки наніс 5 ударів в область обличчя справа, чим спричинив ОСОБА_13 тілесні ушкодження. Відповідно до висновку експерта у ОСОБА_12 виявлено тілесні ушкодження, які згідно з п. 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_14 вказує на те, що оскаржуваний вирок є незаконним та необґрунтованим з таких підстав:

- стороною обвинувачення не було надано суду переконливих доказів того, що потерпілому ОСОБА_12 були завдані тілесні ушкодження саме середнього ступеня тяжкості, при цьому свою вину у вчиненні інкримінованого злочину ОСОБА_7 не визнав. Поза увагою суду залишилися аргументи сторони захисту щодо недостовірності висновку комісійної судово-медичної експертизи. Окрім того, експертиза проводилася виключно на підставі медичної документації, без обстеження самого потерпілого, в описовій частині висновку недостатньо сформульоване дослідження питання наявності тілесного ушкодження у потерпілого у виді струсу головного мозку та його ускладнення посттравматичної двосторонньої сенсоневральної туговухості. Більш того, із висновку незрозуміло, яка наукова методика застосована експертами та із медичної документації незрозуміло скільки часу тривав розлад здоров`я потерпілого;

- у вироку викладені факти, які не мають прямого відношення до обставин, які підлягають доказуванню у справі. Зокрема, суд зазначив про те, що довідкою МСЕК серія 12 ААВ №522485 ОСОБА_12 встановлено третю групу інвалідності з дитинства по слуху, інвалідність первинно була встановлена по 11.04.2023, на підставі довідки № 492102 після повторного огляду продовжено строк призначення третьої групи інвалідності до 01.05.2024. Встановлення потерпілому групи інвалідності також передувало проходження ним ВЛК, тобто іншого виду експертної комісії, яка фактично підтвердила наявність у потерпілого інвалідності саме по слуху. Відтак, не є зрозумілим коли саме у потерпілого виникли захворювання по слуху, до 20.08.2020, чи було наслідком отриманих тілесних ушкоджень 20.08.2020;

- розмір моральної шкоди завданої потерпілому, який визначений судом не відповідає критеріям розумності та виваженості;

- суд безпідставно стягнув із обвинуваченого на користь потерпілого майнову шкоду у розмірі 28000 грн., які були понесені як витрати для участі у судових засіданнях, оскільки такі питання слід вирішувати як питання, що пов`язані із процесуальними витратами у порядку ст.ст. 537, 539 КПК України;

- у ході судового розгляду у потерпілого не вбачалося ознак вад слуху, відтак судом не оцінена належним чином з точки зору достовірності висновок лікаря-сурдолога від 20.03.2023 з приводу необхідності слухопротезування потерпілого;

З огляду на викладені доводи, захисник ОСОБА_14 просить скасувати вирок від 12.03.2025 та закрити провадження на підставі п. 1) ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із відсутністю події кримінального правопорушення.

На вказаний вирок також подав апеляційну скаргу обвинувачений ОСОБА_7 , доводи якої є аналогічними доводам апеляційної скарги захисника за винятком того, що обвинувачений просить допитати свідків, які були допитані в порядку ст. 225 КПК України у Біляївському районному суді Одеської обл. до повідомлення йому про підозру, які не були допитані у судовому засіданні.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинуваченим ОСОБА_7 та його захисником ОСОБА_8 були подані доповнення до апеляційних скарг сторони захисту, в яких вони зазначили, що вирок суду є незаконним, таким, що постановлений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону з таких підстав:

- у вказаному кримінальному було порушено право обвинуваченого ОСОБА_7 на захист, зокрема після внесення відомостей до ЄРДР він мав вважатися підозрюваним, мав право на доступ до захисника, натомість про підозру йому було повідомлено за 2 доби до завершення досудового розслідування. Окрім того, право ОСОБА_7 на вільний вибір захисника було порушено під час розгляду обвинувального акту в Роздільнянському районному суді Одеської обл.;

- використання судом пояснень свідків, отриманих в порядку ст. 225 КПК України суперечить конвенційним гарантіям особи, а саме права на справедливий суд;

- прокурором не була надана в суді та не відкрита стороні захисту постанова про призначення групи прокурорів, дізнавачів та слідчих у вказаному кримінальному провадженні;

- дії обвинуваченого ОСОБА_7 невірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 122 КК України з огляду на наявність підстав для сумнівів у достовірності висновку експертизи та необхідності допиту експерта ОСОБА_15 , про що стороною захисту неодноразово заявлялися клопотання, які судом були проігноровані;

- судом був неправильно вирішений цивільний позов, зокрема стягнута моральна шкода є необґрунтованою, необхідність придбання слухового апарату не доведена;

- в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому був заявлений відвід, окрім того, суддею був порушений порядок розгляду зави про відвід, така заява була розглянута судом без передачі для здійснення автоматизованого розподілу.

Викладені доводи на переконання сторони захисту є підставою для призначення нового розгляду обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_7 у суді 1-ої інстанції.

Окрім того, на вказаний вирок подала апеляційну скаргу законний представник потерпілого ОСОБА_10 , в якій, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого та призначене покарання, зауважує, що вирок суду в частині вирішення цивільного позову не відповідає фактичним обставинам справи оскільки внаслідок отримання тілесних ушкоджень потерпілий не чує на одне вухо та має проблеми зі слухом на інше, що перешкоджає йому вступити до лав ЗСУ, влаштуватися на роботу та продовжити навчання. Окрім того, зазначені тілесні ушкодження порушили нормальний спосіб життя родини та спричинили труднощі у спілкуванні та знизили моральний стан потерпілого, яка проявилася у зниженні самооцінки.

За таких обставин, законний представник потерпілого ОСОБА_10 просить змінити вирок від 12.03.2025 в частині вирішення цивільного позову та задовольнити цивільний позов у повному обсязі.

На адресу апеляційного суду надійшли заперечення прокурора ОСОБА_16 , на апеляційні скарги в яких вона вказує на те, що вирок суду є законним та обґрунтованим, висновок експертизи №232 у повному обсязі відповідає вимогам законодавства, рішення суду в частині вирішення цивільного позову також є обґрунтованим та справедливим, ґрунтується на правових позиціях суду касаційної інстанції.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 , та його захисник ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційних скарг сторони захисту та просили їх задовольнити, натомість проти задоволення апеляційної скарги законного представника потерпілої заперечували.

Законний представник потерпілого ОСОБА_10 , представник потерпілого ОСОБА_9 та прокурор ОСОБА_6 заперечували проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, апеляційну скаргу законного представника потерпілого підтримали, при цьому сам потерпілий ОСОБА_12 до суду апеляційної інстанції не з`явився подав письмове клопотання про розгляд провадження за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши думку учасників судового розгляду, проаналізувавши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз вироку суду 1-ої інстанції свідчить, що оскаржуване судове рішення приписам наведеної норми кримінального процесуального закону відповідає з огляду на такі обставини.

Так, ч. 1 ст. 9 КПК України передбачає, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Частина 1 ст. 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюютькожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Зокрема, у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06.12.1998, Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п. 150, п. 253).

Згідно із ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат, обставини які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду 1-ої інстанції відносно доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину з наступних підстав.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку, у судовому засіданні суду 1-ої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні інкримінованого злочину не визнав, від надання показань в суді відмовився.

При цьому, мотивуючи доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, суд 1-ої інстанції послався на досліджені ним докази, а саме на:

- показаннями потерпілого ОСОБА_12 , який на час вчинення відносно нього кримінального правопорушення був неповнолітній (16 років) суду пояснив, що 20.08.2020 був на дачі з батьками і біля 18 год. разом з молодшим братом пішов на дитячий майданчик грати м`яча. Під час гри випадково вдарив м`ячем по електричним проводам, від чого їх замкнуло та посипалися блисківки. Це побачив із власного будинку сусід ОСОБА_7 і вибіг з дому і попрямував до них на дитячий майданчик. Спочатку почав кричати на нього, сваритися, він в свою чергу вибачився перед ОСОБА_7 . Між тим ОСОБА_7 правою рукою вдарив його по обличчю, від чого він упав на землю, а ОСОБА_7 сів на нього зверху та продовжив бити його по обличчю, а потім руками почав душити. Відпустив його, коли побачив, що він непритомніє від сильного стискання шиї. Тоді ОСОБА_7 встав, взяв його за одяг та підняв із землі та пішов додому. В нього від ударів боліла голова, була розбита губа на обличчі, на шиї залишилися сліди рук від здавлювання шиї. Хтось викликав голову садового масиву ОСОБА_17 , коли вона приїхала і все побачила, то ОСОБА_7 також почав ображати її нецензурними словами. Після цього він з матір`ю звернулися до лікарні, йому боліла голова і після цих дій ОСОБА_7 були тілесні ушкодження гематома на спині , шиї, була розбита губа, напухше праве вухо. Потім він став погано чути на праве вухо і до цього часу лікується від нанесеної йому травми. На запитання учасників процесу повідомив, що до цих подій він знав ОСОБА_7 , його дітей, конфліктів між ними не було. Конфлікт між ними був 10-15 хвилин, ОСОБА_7 наніс йому 5-6 разів рукою у щелепу. На ньому був порваний одяг. Від ОСОБА_7 чув запах алкоголю. Після отриманих тілесних ушкоджень було погіршення слуху на праве вухо. Очевидцями цих подій були діти на майданчику його брат ОСОБА_18 , сини ОСОБА_7 і інші діти;

- показання законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 , яка пояснила, що 20.08.2020 вона з дітьми була на дачі в масиві «Надлиманський» і біля 18 год. сини ОСОБА_18 та ОСОБА_19 пішли грати м`яча на дитячий майданчик. Невдовзі прибіг ОСОБА_18 і сказав, що дядько ОСОБА_20 побив ОСОБА_19 на дитячому майданчику. Потім син прийшов додому, він був запачканий та обличчя було розбите та розповів, що ОСОБА_7 побив його, за те, що той попав м`ячем по електричним проводам. На ранок сину стало гірше, щелепа напухла і не відкривалася, а потім почалися проблеми з вухами. У сина третя група інвалідності по слуху, на одне вухо він майже не чує. ОСОБА_7 після їх зустрічі на наступний день з головою масиву, яка мала намір розібратися у конфлікті, все заперечував;

- показання неповнолітнього свідка надані в порядку ст. 225 КПК України ОСОБА_21 , який пояснив, що він 20.08.2020 катався на велосипеді біля дитячого майданчика, коли побачив як заіскрилися електричні провода на масиві, так як його брат ОСОБА_19 влучив по проводам м`ячем. З подвір`я вибіг ОСОБА_7 та підійшов до його брата ОСОБА_19 і вдарив його рукою по обличчю, від чого той впав на землю. Тоді ОСОБА_7 сів на нього зверху і почав бити його по обличчю, біля п`яти ударів наніс. Потім руками почав його душити за шию, брат почав задихатися і тоді він його відпустив. Взяв за одяг і підняв з землі, а після цього ображав його нецензурними словами; (а.п. 38 т. 2)

- показання неповнолітнього свідка ОСОБА_22 , надані в порядку ст. 225 КПК України відповідно до яких 20.08.2020 вона, ОСОБА_23 , хлопці ОСОБА_24 та ОСОБА_25 грали в волейбол. ОСОБА_26 вдарив ногою м`яч і випадково попав на електричні дроти, посипались іскри. Вийшов з власного подвір`я ОСОБА_7 і почав бити ОСОБА_27 за це. Спочатку штовхнув його, ОСОБА_26 впав на землю, а потім сів на нього і продовжував наносити удари по обличчю. Після чого став ще й душити руками. Розбив при цьому ОСОБА_28 (а.п. 42, т. 2)

- показання свідка ОСОБА_29 , яка пояснила, що станом на 20.08.2020 вона працювала головою правління масиву «Надлиманський», на території якого сталася дана подія. Так 20.08.2020 їй зателефонував охоронець з масиву, та повідомив, що на масиві замкнуло світло, так як діти влучили м`ячом в електричні дроти і мешканець масиву ОСОБА_7 , повідомив, що у нього погоріла побутова техніка в домі. Вона швидко прибула на масив і побачила на дитячому майданчику ОСОБА_30 , він був запачканий та на обличчі була розбита губа. Всі діти на дитячому майданчику розповідали, що дядько ОСОБА_31 побив ОСОБА_30 . Вона запитала у ОСОБА_7 що трапилося, а той в свою чергу розповів їй, що у нього погоріла побутова техніка вдома, так як діти пошкодили електричні дроти масиву. Між тим, з`ясувалося, що побутова техніка у нього не була пошкоджена, що підтвердив електрик масиву та сусіди. На ранок до неї в кабінет прийшла ОСОБА_10 з сином ОСОБА_19 . У того було розпухле обличчя, вухо та синяки на шиї. Вона покликала також ОСОБА_7 , однак той заперечував, що він побив ОСОБА_27 і вони не примирилися. ОСОБА_32 поїхала з сином в лікарню;

- показання ОСОБА_33 який пояснив, що 20.08.2020 він також був на дитячому майданчику і був свідком того, як ОСОБА_23 навмисно м`ячом декілька разів вдарив по лінії електропередач, від чого замкнуло дроти. З будинку вийшов його батько і підійшов до ОСОБА_34 , однак його батько не бив ОСОБА_27 , а саме ОСОБА_26 штовхав його батька;

- заяву ОСОБА_10 від 27.08.2020 до Роздільнянського РВ ГУНП в Одеській обл. за фактом про спричинення тілесних ушкоджень її сину ОСОБА_19 20.08.2020 сусідом ОСОБА_7 (а.п.163 т.3);

- відомості виписки з медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_12 № 94229, відповідно до якої 24.08.2020 він був направлений на стаціонар із діагнозом закрита черепно мозкова травма, струс головного мозку, забій нижньої щелепи. Виписаний із стаціонару 26.08.2020. Під час огляду лікарем виявлено забій м`яких тканин правої теменної області голови. Крововилив на шиї в формі відбитка «кисті руки», болючість м`яких тканин и нижньої щелепи (а.п.164 т.1);

- висновком фахівця в галузі судової експертизи №62 від 27.08.2022, висновком №74 від 08.09.2020, згідно яких у ОСОБА_12 виявлено характерні для побиття легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я у виді закритої черепно мозкової травми у формі струсу головного мозку, забиття м`яких тканин нижньої щелепи, численні садна на шиї з обох боків, садно на спині. Перелічені ушкодження утворені в результаті неодноразових дій тупим предметом можливо 20.08.2020, не виключається можливість спричинення виявлених ушкоджень від дій рукою. Різностороння локалізація і поєднаність наявних ушкоджень виключають їх утворення в результаті падіння потерпілого з висоти власного зросту на тверду поверхню. Виявлена закрита черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку спричинило тривалий розлад здоров`я (понад 6 днів) , але не більше трьох тижнів і за вказаних критерієм відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я (т. 3 а.с. 169). Садна у ділянках шиї та спини кваліфіковано як легкі тілесні ушкодження (т. 3 а.с.169, 178);

- висновок комісійної судово-медичної експертизи №232 від 21.10.2021, яким підтверджено характер та вид тілесних ушкоджень, зазначені в первинному висновку судово-медичної експертизи №74 від 08.09.2020, відповідно до якої у ОСОБА_12 була наявна закрита черепно- мозкова травма, струс головного мозку, забиття м`яких частин нижньої щелепи, численні садна на шиї з обох боків, садно на спині. Окрім того, експертами встановлено, що на момент проведення даної експертизи закрита черепно-мозкова травма зі струсом головного мозку ускладнилася розвитком посттравматичної двосторонньої сенсоневральної туговухості;

- протокол проведення слідчого експерименту від 15.06.2021 із відеозаписом, відповідно до якого під час даної слідчої дії неповнолітній потерпілий ОСОБА_12 в присутності понятих, матері та адвоката відтворив події 20.08.2020, які сталися біля дитячого майданчику, який розташований за адресою Одеська обл., Одеський р-н., масив «Надлиманський», показав, де він з малолітнім братом, та іншими неповнолітніми грали в м`яча і він випадково попав м`ячом по лінії електропередач. Показав на будинок ОСОБА_7 , і зазначив, що саме звідти вибіг через декілька хвилин ОСОБА_7 та підбіг до нього. Після цього вдарив його рукою в праву частину обличчя, від чого він упав на землю, а той сів поверх нього і продовжив наносити йому удари по голові, а потім душив за шию, від чого йому стало не вистачати повітря. І тоді він схватив його за горловину кофти і підняв з землі. В цей час почав плакати його молодший брат і ОСОБА_7 залишив його і пішов додому (а.п.126 т.2);

- протокол проведення слідчого експерименту від 15.06.2021 з відеозаписом відповідно до якого під час даної слідчої дії неповнолітній свідок ОСОБА_21 в присутності понятих, матері та адвоката відтворив події 20.08.2020, які сталися біля дитячого майданчику, який розташований за адресою Одеська обл., Одеський р-н, масив «Надлиманський», де він з братом ОСОБА_19 та іншими неповнолітніми грали в м`яча. Показав місце де грали м`яча. Показав як з власного будинку вибіг сусід ОСОБА_7 , і підбіг до його брата та вдарив рукою по обличчю, від чого ОСОБА_19 впав на землю. Показав як ОСОБА_7 сів на брата зверху та почав наносити йому удари по обличчю, а потім руками душити. Після цього вдарив його рукою, від чого ОСОБА_19 упав на землю, а той сів поверх нього і продовжив наносити йому удари по обличчю, свідок продемонстрував спосіб нанесення та вказав, що таких ударів було більше п`яти. Коли брат почав задихатися, він підняв його з землі (а.п. 30 т.2);

- протокол проведення слідчого експерименту від 15.06.2021 за участю неповнолітнього свідка ОСОБА_22 , яка в присутності понятих, матері відтворила події 20.08.2020, які сталися біля дитячого майданчику, який розташований за адресою Одеська обл., Одеський р-н, масив «Надлиманський», де вона була разом з іншими дітьми і бачила, як ОСОБА_35 м`ячом попав по лінії електропередач і вони заіскрилися. Бачила, як ОСОБА_7 прибіг на дитячий майданчик і побив ОСОБА_36 , спочатку він його вдарив по обличчю і ОСОБА_19 впав, а той потім сів на нього зверху і продовжував його бити, душити. Показала, як ОСОБА_7 наносив удар та здушував шию ОСОБА_19 (а.п.34 т.2);

Враховуючи викладене, суд 1-ої інстанції, за результатами дослідження та оцінки вищезазначених доказів, дійшов висновку про те, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину доведена в ході судового розгляду та кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Надаючи оцінку доводам сторони захисту з приводу того, що стороною обвинувачення не було надано суду переконливих доказів того, що потерпілому ОСОБА_12 були завдані тілесні ушкодження саме середнього ступеня тяжкості, та відповідно кваліфікація його дій є невірною, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Так, наявність у потерпілого тілесних ушкоджень саме середнього ступеня тяжкості підтверджується зокрема висновком комісійної судово-медичної експертизи № 232 від 21.10.2021.

Статтею 1 Закону України «Про судову експертизу» визначено, що судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні досудового розслідування чи суду.

У Рішенні ЄСПЛ у справі «Дульський проти України» від 01.06.2006 зазначено, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів з`ясування або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід`ємну частину судової процедури.

Колегія суддів зауважує, що результати судових експертиз інколи відіграють визначальну роль у пред`явленому обвинуваченні, оскільки саме від них безпосередньо залежить доведеність винуватості особи. Тобто дослідження у конкретній галузі знань є тим незамінним доказом, на підставі якого, у тому числі, можна зробити висновок про те, чи вчиняла певна особа діяння, за яке КК передбачено кримінальну відповідальність.

Порядок проведення судових експертиз визначено Інструкцією про порядок судово-медичної експертизи, який затверджений наказом МОЗ від 17.01.1995 та Правилами судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.

У відповідності до п. 4.4 зазначеного Порядку, при проведенні судово-медичної експертизи експерт повинен використовувати оригінали медичних документів. У виняткових випадках дозволяється використання копій і виписок, за умови відображення в останніх вичерпних відомостей про ушкодження та їх клінічний перебіг. Ці документи мають бути засвідчені підписом лікаря і печаткою лікувального закладу.

Зі змісту висновку експертизи вбачається, що експертам були надані матеріали кримінального провадження, завірена копія медичної карти стаціонарного хворого №94229, 1 КТ з описом, медичні документи на 6 арк. (завірені копії) на ім`я ОСОБА_12 .

Таким чином, колегія суддів вважає, що експертній комісії вочевидь було достатньо наданих матеріалів для проведення експертизи, більш того подія нанесення тілесних ушкоджень мала місце 20.08.2020, тоді як комісійна експертиза проводилася з 21.10.2020, що може вказувати на відсутність необхідності особистого огляду потерпілого.

Окрім того, відповідно до наказу МОЗ № 6 від 17.01.1995 експерт може відмовитись від давання висновку, якщо поданих йому матеріалів недостатньо для виконання покладених на нього обов`язків. При цьому, матеріали справи не містять відомостей з приводу повідомлення експертом недостатності наданих матеріалів.

Відповідно до зазначеного висновку на момент проведення даної експертизи закрита черепно-мозкова травма зі струсом головного мозку ОСОБА_12 ускладнилася розвитком посттравматичної двосторонньої сенсоневральної туговухості.

Також, не виключається можливість спричинення ушкоджень голови (закритої черепно-мозкової травми, яка ускладнилася розвитком посттравматичної двосторонньої сенсоневральної туговухості, забиття м`яких частин нижньої щелепи, численні садна на шиї з обох боків) від дії рук, а садно на спині- від удару об земляну поверхню при падінні. Між отриманою черепно-мозковою травмою у формі струсу головного мозку є прямий причинно-наслідковий зв`язок з ускладненням цієї травми у вигляді посттравматичної двосторонньої сенсоневральної туговухості .

Саме черепно-мозкова травма ускладнилася розвитком посттравматичної двосторонньої сенсоневральної туговухості та забій м`яких частин нижньої щелепи являють собою нерозривний комплекс ЗЧМТ і тому оцінені експертами в сукупності як такі, що викликали тривалий розлад здоров`я (більше ніж 21 день) і за цим критерієм відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Окрім того, як вбачається із висновку експертизи №232 комісія із правами та обов`язками, що передбачені ст.ст. 69, 70 КПК України ознайомлена, також міститься підпис експертів щодо того, що за відмову або ухилення від надання висновку або за дачу завідомо неправдивого висновку експерт несе відповідальність, передбачену ст.ст. 384, 385 КК України.

Посилання сторони захисту з приводу того, що висновку незрозуміло, яка наукова методика застосована експертами не впливає на об`єктивність висновків проведеної експертизи.

Ба більше, відповідно до п. 2) ч. 1 ст. 242 КПК України слідчий або прокурор зобов`язані забезпечити проведення експертизи щодо встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень.

Відтак, колегія суддів вважає, що аргументи захисника з приводу того, що отримані потерпілим ОСОБА_12 ушкодження не відповідають критеріям ушкоджень середньої тяжкості апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки визначення ступеню тілесних ушкоджень потребує спеціальних знань та знаходиться поза компетенцією захисника та суду.

Із зазначених вище підстав апеляційний суд також відхиляє доводи захисника з приводу того, що у ході судового розгляду у потерпілого не вбачалося ознак вад слуху.

Більш того, апеляційний суд зауважує, що відповідно до змісту комісійної експертизи із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_12 № 19 встановлено, що в період з 2004 по 21.08.2020 він черепно мозкові травми не отримував. 18.09.2020 був оглянутий лікарем за скаргами на стан здоров`я, а тому 01, 02 та 05.10.2020 пройшов консультації у лікарів отоларинголога ТОВ «КИНД» та після проведення аудіограми ехоенцефалографії йому було встановлено діагноз двобічна сенсоневральна туговухість: 06.10.2020 та 15.10.2020 призначено знову медикаментозне лікування і встановлено діагноз: двохстороння сенсоневральна туговухість 2-го ступеня та продовжено лікування.

Надаючи оцінку аргументам захисту з приводу того, що прокурором не була надана в суді та не відкрита стороні захисту постанова про призначення групи прокурорів, дізнавачів та слідчих у вказаному кримінальному провадженні апеляційний суд приходить до таких висновків.

Колегія суддів приймає до уваги посилання захисника на відповідну практику ВС, відповідно до якої витяг з ЄРДР не може замінити постанову керівника відповідного органу прокуратури про призначення прокурора або групи прокурорів чи постанову керівника відповідного органу досудового розслідування про призначення слідчого або групи слідчих, які здійснюватимуть повноваження прокурорів чи слідчих у конкретному кримінальному провадженні, оскільки він не є кримінально-процесуальним рішенням, яке породжує зазначені правові наслідки в кримінальному провадженні.

Натомість, всупереч тверджень захисника, в матеріалах справи міститься постанова заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_37 про зміну групи прокурорів від 27.03.2023 (т.2, а.п. 59). Колегія суддів зауважує, що як вбачається зі змісту журналів судових засідань, захисник ОСОБА_8 був ознайомлений із зазначеною постановою.

Що стосується аргументів захисту з приводу того, що прокурором не була надана в суді та не відкрита стороні захисту постанова про призначення групи дізнавачів та слідчих, колегія суддів приходить до таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, обвинувачений ОСОБА_7 в присутності понятих відмовився від отримання обвинувального акту (т.1, а.п. 10).

У подальшому, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_38 звернувся до Роздільнянської окружної прокуратури із клопотанням про отримання витягу із ЄРДР та ознайомлення з матеріалами справи. 27.07.2023 прокурор ОСОБА_39 надав обвинуваченому відповідь, з якої вбачається, що у зв`язку із зловживанням його правом на ознайомлення з матеріалами справи судом було встановлено строк на ознайомлення та було роз`яснено, що ОСОБА_38 може звернутися із заявою про отримання витягу з ЄРДР до Біляївської окружної прокуратури, якою здійснюється процесуальне керівництво (т. 2, а.п. 70).

У судовому засіданні суду 1-ої інстанції 04.09.2023 стороною захисту було поставлено питання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження та судом частково були надані матеріали для ознайомлення та було зобов`язано прокурора ознайомити сторону захисту з матеріалами кримінального провадження (т. 2, а.п. 75).

Відповідно до висновку, викладеному у постанові об`єднаної палати ККС у складі ВС від 14.02.2022 (справа № 477/426/17, провадження № 51-4963 кмо 20), постанови керівника органу досудового розслідування про визначення слідчого або групи слідчих, старшого групи слідчих, які здійснювали досудове розслідування, можуть бути надані прокурором та оголошені під час судового розгляду у випадку, якщо під час дослідження доказів в учасників провадження виникне сумнів у їх достовірності, з огляду на те, що ці докази було зібрано неуповноваженими особами.

На підставі аналізу матеріалів, наданих апеляційному суду не вбачається, що сторона захисту порушувала питання про надання постанови про групи слідчих (дізнавачів) у вказаному кримінальному провадженні.

З огляду на викладені обставини, апеляційний суд приходить до висновку, що зазначені захисником доводи жодним чином не є підставою для визнання наявних доказів недопустимими, більш того, постанова про визначення групи слідчих та прокурорів не має доказового значення у кримінальному провадженні.

Перевіряючи доводи сторони захисту щодо порушення права обвинуваченого на захист, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Так, як вбачається з матеріалів судового провадження, відомості до ЄРДР були внесені 27.08.2020. При цьому, про підозру у вчинені злочину передбаченому ст. 122 КК України ОСОБА_7 було повідомлено 28.08.2021.

Приписами ст. 42 КПК України регламентовано, що підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому ст.ст. 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Право підозрюваного мати захисника також закріплене ст. 42 КПК України.

Відтак, аргументи захисника з приводу того, що після внесення відомостей до ЄРДР ОСОБА_7 мав вважатися підозрюваним та мав право на доступ до захисника не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону.

Ба більше, апеляційний суд наголошує на тому, що питання своєчасності та об`єму повідомлення про підозру особі у вчинені кримінального правопорушення визначені Главою 21 КПК України та є дискреційними повноваженнями слідчого та прокурора.

На переконання колегії суддів, той факт, що з моменту внесення відомостей про вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення та оголошення йому про підозру пройшов рік не свідчить про те, що він був наділений правами визначеними ст. 42 КПК України.

Водночас, завершення досудового розслідування по кримінальному провадженню через не тривалий час після повідомлення особі про підозру, це право прокурора та слідчого та не порушує права підозрюваного на захист, що узгоджується з практикою суду касаційної інстанції.

Апеляційний суд критично оцінює аргументи захисту з приводу того, що судом було порушено право на вільний вибір захисника з огляду на процесуальну поведінку сторони захисту, яка виразилася у неодноразовому зверненні із клопотаннями про відкладення судових засідань, заявлені відводів головуючому судді, прокурору.

Колегія суддів враховує практику ЄСПЛ, у відповідності до якої сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

В ухвалі ККС у складі ВС у справі №676/7346/15-к від 30.05.2018 вказано про те, що хоча у КПК України не передбачено загального положення про заборону зловживання процесуальними правами, однак заборона зловживання такими є загально правовим принципом і поширюється на всі галузі права.

Більш того, відповідно до ухвали ККС у складі ВС у справі № 202/4467/14-к від 17.09.2019: «Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989, вказував на недопустимість зневілювання ключового принципу - верховенства права у випадках, коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій, направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом».

З матеріалів справи вбачається, що судом 1-ої інстанції неодноразово було роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_40 можливість мати кількох захисників, водночас, з урахуванням того, що злочин, у вчиненні якого він обвинувачується не відноситься до категорії особливо тяжкого, що передбачає обов`язкову участь захисника були створені всі умови для реалізації його права на захист.

Аргументи захисника ОСОБА_8 з приводу того, що не повідомлення ОСОБА_7 про призначення експертизи та позбавлення його можливості брати участь в її проведенні є істотним порушенням його прав, у тому числі права на захист апеляційний суд вважає такими, шо не ґрунтуються на нормах кримінального процесуального законодавства з таких підстав.

Положення КПК, якими врегульовано статус сторін кримінального провадження та порядок зібрання доказів, свідчать, що як сторона захисту, так і сторона обвинувачення мають право самостійно визначати, які докази необхідно надати для обстоювання своєї позиції перед судом. Не є винятком і можливість органу досудового розслідування вирішувати питання про проведення певного виду експертиз, якщо це сприятиме ходу досудового розслідування в цілому. У деяких випадках судові експертизи є обов`язковими, їх проведення не залежить від ініціативи того чи іншого учасника кримінального провадження.

КПК не покладає на слідчого обов`язку повідомляти підозрювану особу про проведення експертизи. Отже, якщо сторона захисту забезпечена можливістю висловлювати зауваження та заперечення щодо експертиз під час судового розгляду, а суди надають оцінку всім цим доводам у судових рішеннях, підстав вважати порушеним право на захист немає.

Зазначена позиція апеляційного суду узгоджується з правовою позицією суду касаційної інстанції, яка викладена у постанові колегії суддів Другої судової палати ККС у складі ВС від 27.02.2025 по справі №204/2952/17.

Відтак, аналіз зазначених вище положень процесуального закону та судової практики свідчить про відсутність у органу досудового розслідування обов`язку повідомляти про призначення експертизи. Більш того, сторона захисту також не була позбавлена можливості звернутися до суду із клопотанням про призначення експертизи.

Окрім того, колегія суддів вважає необґрунтованими твердження сторони захисту про те, що використання судом 1-ої інстанції показань свідків, отриманих в порядку ст. 225 КПК України суперечить конвенційним гарантіям особи, а саме права на справедливий суд, оскільки вказана норма процесуального закону дозволяє за відповідних обставин здійснити допит осіб за правилами проведення допиту під час судового розгляду.

При цьому з матеріалів кримінального провадження вбачається, що неповнолітні свідки ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , були допитані слідчим суддею Біляївського райсуду Одеської обл. в порядку ст. 225 КПК України та відеозаписи їх допиту біли відтворені в суді 1-ої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Апеляційний суд не вбачав підстав для повторного виклику неповнолітніх свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_22 в судове засідання, як суду 1-ої так і апеляційної інстанції оскільки їх показання були правдивими, послідовними та узгоджуються з іншими доказами по справі, тому колегія суддів і відмовила в клопотанні сторони захисту про їх додатковий допит під час апеляційного провадження.

Надаючи оцінку аргументам захисту з приводу того, що в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому був заявлений відвід, окрім того, суддею був порушений порядок розгляду зави про відвід, така заява була розглянута судом без передачі для здійснення автоматизованого розподілу, колегія суддів зауважує наступне.

Дійсно, ухвалою головуючого судді від 11.02.2025 заява обвинуваченого ОСОБА_7 про відвід головуючого судді була залишена без розгляду та її було визнано зловживанням правами з боку обвинуваченого.

Як було зазначено вище, сторона захисту неодноразово зверталася до суду із клопотаннями про відкладення судових засідань, обвинувачений ОСОБА_7 всупереч обов`язку належним чином виконувати покладені на нього обов`язки та неодноразової роз`яснення можливості залучити іншого захисника відмовлявся від участі іншого захисника, що мало наслідком порушення розумних строків розгляду провадження.

Така процесуальна поведінка обвинуваченого ОСОБА_7 повторилася під час апеляційного провадження та, на переконання апеляційного суду, була направлена на штучне затягування строків визначених ст. 49 КК України з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Термін «суд, встановлений законом» стосується не тільки правових підстав самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, а також складу суду в кожній справі (рішення ЄСПЛ у справах «Сокуренко і Стригун проти України», «Бускаріні та інші проти Сан-Марино»).

Статтею 81 КПК України передбачено, що у разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому ч. 3 ст. 35 цього Кодексу.

Так, як було вже зазначено вище, сторона захисту неодноразово заявляла відвід зокрема головуючому судді ОСОБА_1 .

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської обл. від 20.14.2024 було відмовлено у задоволенні заяви захисника ОСОБА_8 про відвід головуючого судді.

У подальшому, обвинувачений ОСОБА_7 заявив відвід головуючому судді з тих підстав, що суддею не було розглянуто його клопотання про виклик та допит судово медичного експерта.

Ухвалою головуючого судді Роздільнянського районного суду Одеської обл. від 11.02.2025 заява обвинуваченого була залишена без розгляду у зв`язку з тим, що підставою для заявлення відводу фактично є незгода із рішенням суду.

У контексті порушення процедури розгляду зазначеної заяви, про яку зазначає захисник, апеляційний суд зауважує, що залишаючи відвід без розгляду з посиланням на зловживання своїми процесуальними правами, суд повинен навести обґрунтування щодо того, у чому полягає вказане зловживання.

Відповідно до усталеної практики ВС сторони повинні утримуватись від використання прийомів, які пов`язанні із зволіканням у розгляді справи, та добросовісно і максимально ефективно використовувати всі процесуальні механізми для прискорення процедури слухання справи.

Таким чином, з огляду на рух провадження та процесуальну поведінку учасників судового розгляду, апеляційний суд вважає, що судом не було допущено істотного порушення прав і свобод сторони захисту при постановленні ухвали з огляду також на відсутність встановлених ст. 75 КПК України підстав.

Що стосується доводів захисника приводу того, що розмір моральної шкоди, який визначений судом не відповідає критеріям розумності та виваженості, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 129 КПК ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Приписами ч. 5 ст. 128 КПК України передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом і при цьому застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України.

Як передбачено ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода, окрім іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У постанові Другої судової палати ККС ВС від 03.10.2019 у справі № 709/1173/17 зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Таким чином, законодавець визначив загальні критерії щодо меж судової дискреції у вирішенні питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди, тобто визначення розміру такого відшкодування становить предмет оціночної діяльності суду.

Як вбачається із мотивувальної частини оскаржуваного вироку суд зазначених вимог закону та судової практики дотримався, при визначенні морального відшкодування належним чином своє рішення мотивував, навівши відповідні підстави його прийняття.

Так, суд 1-ої інстанції врахував, що неправомірними діями обвинуваченого ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_12 , який на час вчинення відносно нього протиправних дій був неповнолітнього віку, завдано моральної шкоди, так як по вині обвинуваченого останній отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що спричинило йому фізичний біль та моральні страждання. Перенесена травма вимагала змін у звичному житті, мало місце обмеження в працездатності та в функціях забезпечення життєдіяльності, таким чином вплинуло на спосіб життя потерпілого.

Окрім того, судом було обґрунтовано прийнято до уваги, що потерпілий та його мати на протязі тривалого часу у суді захищали свої права, судовий процес в зв`язку з зловживанням обвинуваченим та захистом процесуальними правами став судовою тяжбою на протязі майже п`яти років.

Відтак, апеляційний суд вважає доводи захисту в цій частині необґрунтованими.

Аргументи захисника з приводу того, що суд безпідставно стягнув із обвинуваченого на користь потерпілого майнову шкоду у розмірі 28000 грн., які були понесені як витрати для участі у судових засіданнях, оскільки такі питання слід вирішувати як питання, що пов`язані із процесуальними витратами колегія суддів вважає помилковими, оскільки відповідно до ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати, які складають у тому числі із: витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги законного представника потерпілого ОСОБА_10 в частині вирішення цивільного позову, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, законним представником потерпілого була подана заява про збільшення раніше заявлених позовних вимог, в якій вона просила відшкодувати її сину завдану злочином моральну шкоду в розмірі 500000 грн та відшкодувати їм матеріальну шкоду в розмірі 87660 грн та витрати на оплату правничої допомоги в розмірі 30000 грн.

За результатами його розгляду суд 1-ої інстанції прийшов до висновку про те, що цивільний позов підлягає частковому задоволенню та стягнув з обвинуваченого ОСОБА_7 в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди 62592,18 грн. та моральної шкоди 200 000 грн. В іншій частині у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду 1-ої інстанції з таких підстав.

Так, приписами ч. 1 ст. 129 КПК України визначено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами встановленими КПК. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом в КПК України не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства, зокрема, недоторканості права власності та розумності строків (ч. 5 ст. 128 КПК).

В то й же час, згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Окрім того, апеляційний суд зауважує, що особа, яка звертається до суду з позовом, зобов`язана належним чином обґрунтувати заявлені позовні вимоги, тобто, надати суду достатньо доказів, які підтверджують її право на задоволення позову. Це означає, що позивач повинен чітко вказати, які саме права порушені, та надати докази, які підтверджують ці порушення.

За приписами п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Отже, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг.

Оскільки матеріали справи не містять доказів понесених витрат на правову допомогу, суд 1-ої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні цивільного позову в цій частині.

Що стосується визначеного судом розміру моральної шкоди, апеляційний суд вважає його обґрунтованим та справедливим з таких підстав.

Як було зазначено вище, 1-ої інстанції врахував, що неправомірними діями обвинуваченого ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_12 , який на час вчинення відносно нього протиправних дій був неповнолітнього віку, завдано моральної шкоди, так як по вині обвинуваченого останній отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що спричинило йому фізичний біль та моральні страждання. Перенесена травма вимагала змін у звичному житті, мало місце обмеження в працездатності та в функціях забезпечення життєдіяльності, таким чином вплинуло на спосіб життя потерпілого.

Окрім того, суд 1-ої інстанції врахував процесуальну поведінку сторони захисту на протязі судового розгляду, зокрема неодноразове відкладення судових засідань за ініціативою захисника, неодноразове заявлення відводів головуючому судді та прокурору, що вочевидь свідчило про бажання сторони захисту затягнути розгляд справи.

При цьому, законодавець визначив загальні критерії щодо меж судової дискреції у вирішенні питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди, тобто визначення розміру такого відшкодування становить предмет оціночної діяльності суду.

На переконання апеляційного суду, суд 1-ої інстанції належним чином врахував обставини провадження, характер вчиненого злочину та його наслідки для потерпілого.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали безумовною підставою для скасування чи зміни оскарженого вироку в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за насідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду 1-ої інстанції апеляційний суд має право залишити або ухвалу суду без змін.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування законного та обґрунтованого вироку суду 1-ої інстанції, у зв`язку з чим апеляційні скарги сторін кримінального провадження задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 24, 124, 128, 370, 404, 405, 407, 419, 424, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_11 та законного представника потерпілого ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Роздільнянського районного суду Одеської обл. від 12.03.2025, яким ОСОБА_7 визнаний винуватиму вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3