Провадження № 1-кп/638/2163/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2025 року м. Харків

Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні Шевченківського районного суду м. Харкова кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000517 від 11.08.2025 за обвинуваченням ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Харків, українець, громадянин України, із середньою-спеціальною освітою, офіційно не працевлаштований, неодружений, зареєстрований та фактично мешкає за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимий: 21.06.2019 вироком Дзержинского районного суду м. Харкова, за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років, відповідно до ст. 89 КК України 12.09.2023 року звільнений умовно-достроково, на підставі ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова, невідбутий строк 5 місяців 12 днів; 26.02.2025 року вироком Дзержинского районного суду м. Харкова, за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у вигляді 120 годин громадських робіт; 10.06.2025 року вироком Дзержинского районного суду м. Харкова, за ч. 2 ст. 389, ст.71 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки 15 днів, у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Судом визнано доведеним, що 09.08.2025 приблизно о 20 годині 00 хвилин ОСОБА_4 знаходився за адресою свого проживання у кв. АДРЕСА_2 , де разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_5 спільно вживав алкогольні напої. У ході вживання спиртних напоїв між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виник словесний конфлікт на грунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків та ревнощів. В цей час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 .

Так, ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, знаходячись в положенні стоячи обличчям до ОСОБА_5 , використовуючи фактор раптовості, зненацька штовхнув ОСОБА_5 своєю лівою рукою, внаслідок чого остання впала на ліжко спиною. Після чого ОСОБА_4 сів зверху на ОСОБА_5 , щоб остання не мала змоги чинити йому опір та таким чином утримуючи потерпілу, діючи умисно, наніс їй близько шести ударів з замахом зверху вниз кулаком своєї правої руки в праву сторону обличчя.

Після чого ОСОБА_4 припинив свої злочинні дії та покинув місце скоєння злочину у невідомому напрямку.

Злочинними діями ОСОБА_4 громадянці ОСОБА_5 були спричинені наступні тілесні ушкодження: тупа лицьова травма у вигляді закритого перелому виличного комплексу (лінійний перелом латеральної стінки правої орбіти, уламкові переломи передньої, верхньої, латеральних стінок правої верхньощелепної пазухи, перелом кісток носа, уламковий перелом дуги та тіла правої виличної кістки), що супроводжувався крововиливом у праву гайморову пазуху, із наявністю субкон 'юнктивального крововиливу у праве око та синця на правій частині обличчя, що відповідно до висновку судово - медичної експертизи N? 12-14/653-А/25 від 26.09.2025 року, не є небезпечною для життя в момент заподіяння, а спричиняє за собою тривалий розлад здоров?я понад 3-х тижнів (21 дня) і за цією ознакою відповідно до п. 2.2.1 «а, б, в», п. 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом N? 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року» належать до категорії ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Отже, ОСОБА_4 є винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, тобто умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

У судовому засіданні ОСОБА_4 обставини вчинення злочину не оспорював, свою вину повністю визнав, не заперечував проти того, щоб докази щодо обставин злочину, визнаних ним не досліджувалися. Прокурор також не заперечував проти того, щоб докази щодо обставин злочину, визнаних ОСОБА_4 не досліджувалися. У зв`язку з цим суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, а ОСОБА_4 підтвердив, що він правильно розуміє зміст цих обставин, його позиція добровільна, а також суд роз`яснив йому, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Від потерпілої до суду було надано заяву, у якій вона просила підготовче судове засідання та подальший судовий розгляд обвинувального акту у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 проводити без її участі. Просила призначити ОСОБА_4 покарання не пов`язане із позбавленням волі та надати йому можливість виправитися.

Відповідно до ст. 66 КК України суд вважає обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , щире каяття.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання

ОСОБА_4 , є рецидив злочинів, та вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах.

У судовому засіданні прокурор просив призначити ОСОБА_4 покаранняу виді трьох років позбавлення волі.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Харків, із середньою-спеціальною освітою, офіційно не працевлаштований, неодружений, раніше судимий: 26.02.2025 вироком Дзержинського районного суду м. Харкова за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у вигляді 120 годин громадських робіт; 10.06.2025 року вироком Дзержинского районного суду м. Харкова за ч. 2 ст. 389, ст. 71 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки 15 днів, на обліку у лікаря психіатра та у лікаря нарколога не перебуває.

Санкцією ч. 1 ст. 122 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що до осіб, які вчинили злочин, відповідальність за який передбачена вказаною статтею, може бути застосовано покарання у виді виправних робіт на строк до двох років або обмеження волі на строк до трьох років, або позбавлення волі на строк до трьох років.

Суд, обираючи вид та міру покарання ОСОБА_4 враховує, що він у суді вину у скоєному визнав, щиро каявся, обіцяв більше такого не скоювати, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення; збитки у кримінальному провадженні відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 66 КПК України при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Потерпіла надала до суду заяву, у якій просила призначити ОСОБА_4 покарання не пов`язане із позбавленням волі та надати йому можливість виправитися, зазначає, що претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має. Обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що вони із потерпілою продовжують проживати разом. Суд розцінює заяву потерпілої ОСОБА_5 як таку, що свідчить про те, що ОСОБА_5 пробачила ОСОБА_4 .

Тому суд, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що є нетяжким злочином, той факт, що потерпіла претензій до обвинуваченого не має, щире каяття та визнання ОСОБА_4 своєї вини, вважає за можливе призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Водночас суд враховує те, що ОСОБА_4 вчинив нове умисне кримінальне правопорушення маючи судимість за умисне кримінальне правопорушення. Так, 10.06.2025 вироком Дзержинского районного суду м. Харкова ОСОБА_4 було засуджено за ч. 2 ст. 389, ст. 71 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки 15 днів; а також те, що кримінальне правопорушення було вчинено щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах.

Враховуючи вище викладене, суд вважає, що необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді обмеження волі строком 2 роки 3 місяці.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні, процесуальні витрати відсутні, запобіжні заходи не застосовувалися, цивільні позови не заявлялися.

Керуючись статтями 368, 373-376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 122 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком 2 роки 3 місяці.

На підставі ч. 1 ст. 71 Кримінального кодексу України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.06.2025 року у справі № 638/10104/25та призначити ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 ,остаточне покарання у виді обмеження волі строком 3 (три) роки.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1