КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2025 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 07.07.2025,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 07.07.2025 ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України, продовжено строк тримання під вартою до 04.09.2025 з визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 гривень.

Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що тяжкість покарання, характер та обставини вчинення злочину, дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, усвідомлюючи невідворотність реального покарання, може переховуватися від суду, оскільки не має міцних соціальних зв`язків, також може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки офіційно не працює, обвинувачується у вчиненні корисливого злочину, раніше судимий. Також існує ризик впливу на потерпілих та свідків, оскільки останні ще не допитані судом.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою змінити йому запобіжний захід, що не пов`язаний з триманням під вартою та зменшити розмір застави.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що прокурор в клопотанні не довів існування жодного ризику, передбаченого ст.177 КПК України, а всі його доводи є надуманими. Звертає увагу, що суд не врахував наявність у нього постійного місця проживання, де він зможе перебувати під домашнім арештом. Вважає, що розмір визначеної йому застави не відповідає ч.5 ст.182 КПК України та тяжкості злочину.

Відповідно до ч.4 ст.122-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_5 заявив клопотання про здійснення судового розгляду за його участі шляхом проведення відеоконференції.

В судові засідання апеляційного суду, призначені на 01.09.2025, 27.08.2025, 06.10.2025 та 12.11.2025 адвокат ОСОБА_6 не з`явилася, хоча про дату, час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, про причини неявки не повідомила.

Крім того, відповідно до листа ДУ «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_5 звільнений з-під варти 20.08.2025.

Київським апеляційним судом вживались заходи з метою забезпечення участі обвинуваченого та його захисника у судовому засіданні, однак до апеляційного суду учасники провадження не з`явилися, хоча про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили.

Такі дії сторони захисту на думку колегії суддів свідчать про фактичну відмову від клопотання про здійснення судового розгляду за їх участю.

За таких обставин, з метою дотримання вимог закону щодо розумності строків апеляційного розгляду, а також з урахуванням строку дії запобіжного заходу відповідно до оскаржуваної ухвали суду, колегією суддів було прийнято рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності обвинуваченого та захисника.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991).

Розглядаючи питання щодо продовження строку тримання під вартою, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд дійшов висновку, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Також судом першої інстанції враховано дані про особу ОСОБА_5 , тяжкість пред`явленого обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, одне з яких відповідно до ст.12 КК України належить до категорії тяжких злочинів, стадію провадження.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Отже, на думку колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо необхідності зменшення розміру застави, апеляційний суд приймає до уваги положення ч. 4 ст. 182 КПК України, згідно якої розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Визначаючи розмір застави, суд першої інстанції врахував дані про особу обвинуваченого і тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , одне з яких відноситься до тяжких злочинів.

Рішення суду першої інстанції про визначення розміру застави відповідає вимогам ч. 4 ст. 182 КПК України, підстав для зменшення розміру застави колегії суддів не вбачає.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її зміни або скасування немає.

Керуючись ст.ст. 177-178, 199, 331,404, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 07.07.2025, якою ОСОБА_5 продовжено строк тримання під вартою до 04.09.2025 з визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 гривень, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3