Провадження № 1-кп/947/541/25
УХВАЛА

26.12.2025 м.Одеса

Колегія суддів Київського районного суду м.Одеси у складі: головуючого судді - ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого у кримінальному проваджені №10001657 від 18.12.2023

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Одеси, громадянин України, з вищою освітою, одружений, є фізичною особою підприємцем, раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.14, п.11 ч.2 ст.115 КК України

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора Приморської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 і його представника адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисників адвокатів: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

ВСТАНОВИЛА:

Прокурор звернувся до суду з письмовим клопотанням про продовження строків тримання під вартою обвинуваченого, мотивуючи тим, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, яке передбачає покарання у виді довічного позбавлення волі, а також наявні ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, спрямовані на спроби переховуватися від суду з метою уникнення покарання, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню або вчинити новий злочин, оскільки обвинувачений є особою похилого віку, через що не підлягає мобілізації під час правового режиму воєнного стану в Україні, має право на безперешкодний виїзд за межі України, може незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, які ще не допитані. Крім того, потерпілий і деякі свідки є сусідами обвинуваченого та не виключається їх зустріч по місцю проживання. Крім того, ОСОБА_5 в день скоєння кримінального правопорушення відбув до м.Вілково, де переховувався після вчиненні події злочину, звідки по телефону цікавився діями працівників поліції. ОСОБА_5 не має міцних соціальних зв`язків, а дослідження письмових і речових доказів ще не завершено. Прокурор вважає, що менш суворі види запобіжних заходів не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Захисник - адвокат ОСОБА_11 заперечив проти продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки ризики прокурором не доведені. Вважає, що кримінальне провадження розглядає не уповноважений склад суду ОСОБА_5 є особою похилого віку з рядом хронічних захворювань, у т.ч. цукровий діабет, є інвалідом 2-ї групи по зору, потребує стаціонарного лікування, що відображено у медичних довідках, раніше не судимий. Далі захисник заявив, що автоматичне продовження строку дії найсуворішого запобіжного заходу, не визначення альтернативного виду запобіжного заходу у виді застави, є неприпустимим. Обвинувачення взагалі надумане.

Адвокати ОСОБА_10 та ОСОБА_9 підтримали доводи свого колеги, заявили, що це спільна думка сторони захисту.

Обвинувачений ОСОБА_5 по суті порушеного перед судом питання на пропозицію головуючого не висловився.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_8 підтримала клопотання прокурора і доведені ним ризики, які продовжують існувати і не зменшилися. Адвокат зазначила, що обвинувачений є особою непризовного віку, а тому може безперешкодно залишити межі України. Досліджені в судовому засіданні частина доказів свідчать не на користь обвинуваченого і підтверджують обґрунтованість висунутого йому обвинувачення. Крім того, обвинувачений може погрожувати потерпілому та свідкам у кримінальному провадженні. А в судовому засіданні зловживає своїми правами.

Потерпілий ОСОБА_7 підтримав клопотання прокурора і позицію свого представника.

Суд вислухавши думки учасників кримінального провадження, дослідивши наявні у суду документи, дійшов висновку про те, що необхідно продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою. При цьому суд виходить з наступного.

З обвинувального акту і доданих до нього матеріалів вбачається, що на обґрунтування обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, санкція якого передбачає покарання у виді довічного позбавлення волі, зібрані певні докази, які суд розпочав дослідженням, але в повному обсязі ще не дослідив, у т.ч. не допитував потерпілого і свідків.

Відповідно до ст.177 КПК України суд вважає доведеною наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений, з огляду на тяжкість покарання, яке йому загрожує у випадку доведеності його вини:

може здійснити дії на спроби переховування від суду, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, оскільки він є особою похилого віку, через що не підлягає мобілізації під час правового режиму воєнного стану в Україні, має право на безперешкодний виїзд за межі України, не має міцних соціальних зв`язків, частина його родини вже проживає за межами України, а документи, які дають йому право на виїзд за межі України, перебувають у обвинуваченого і слідчим вони не вилучалися;

може незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, яких суд ще не допитував, оскільки ОСОБА_5 оспорює обвинувачення, допускає образливі висловлювання як на адресу потерпілого і інших учасників судового розгляду так і на адресу інших осіб;

може вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину на замовлення.

Наведені ризики доводяться матеріалами кримінального провадження, у тому числі тими, що характеризують особу обвинуваченого, його вік та стан здоров`я.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, не допускається автоматичне продовження строків тримання під вартою (справи «Тейс проти Румунії», «Чанєв проти України»).

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси поваги до особистої свободи.

При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися о уваги поряд з іншими обставинами і загроза відносно суворого покарання, рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» від 25.04.2000.

Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів (рішення ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії»).

У справі «Летелье проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Як свідчить практика ЄСПЛ, наявність обґрунтованої підозри та обвинувачення у зв`язку з вчиненням особою злочину не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте разом з іншими обставинами збільшує ризик втечі особи настільки, що йому неможливо запобігти, не взявши особу під варту. Зокрема, у справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

На підставі викладеного, при вирішенні питання про наявність підстав для продовження строку тримання під вартою враховується у сукупності обґрунтованість обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість та підвищена суспільна небезпека інкримінованого злочину, тяжкість можливого покарання, яке загрожує обвинуваченому за інкримінований злочин, а також наявність ризиків визначених ст.177 КПК України.

Суд, обговоривши з учасниками кримінального провадження можливість застосування інших менш суворих запобіжних заходів, враховуючи доведені ризики, обставини кримінального провадження, його суспільний інтерес, данні про особу обвинуваченого, дійшов висновку про те, що інші менш суворі види запобіжних заходів не зможуть забезпечити мети заходів забезпечення кримінального провадження, досягнення якої вимагається Національним законодавством, що узгоджується з Рішенням ЄСПЛ «Осаковський проти України».

Відповідно до ст.183 КПК України суд має право не визначати розмір застави щодо злочину вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

При цьому суд виходить з характеру і обставин кримінального правопорушення, у вчинені якого обвинувачується ОСОБА_5 . Хоча у потерпілого ОСОБА_7 відсутні тілесні ушкодження, однак ініціювання замовного вбивства можна вважати погрозою заподіяння тілесних ушкоджень.

Враховуючи викладене, законних підстав для визначення альтернативного запобіжного заходу у виді застави у даному краніальному провадженні не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.331, 182, 183, 194, 197, 369-372 КПК України, ст.29 Конституції України, ст.ст.5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строки тримання під вартою ОСОБА_5 на строк 60 днів до 23.02.2026 включно.

Копію ухвали після її оголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали.

Копію ухвали щодо обвинуваченого відправити до ДУ «Одеський слідчий ізолятор» для виконання.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали буде оголошений 26.12.2025 о 16.00 год.

Головуючий ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3

ОСОБА_1