Справа № 742/6715/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/221/26
Категорія - продовження строків тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

05 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі прокурора ОСОБА_6

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові, одночасно в режимі відеоконференції із Варвинським районним судом Чернігівської області, апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17 грудня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 307 КК України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та мешканцю АДРЕСА_1 , громадянину України, не працюючому, не одруженому, в силу ст. 89 КК України не судимому, продовжений строк тримання під вартою до 14 лютого 2026 року включно, із визначенням розміру застави в сумі 242 240 гривень.

Задовольняючи клопотання прокурора, зважаючи на складність та стадію судового розгляду, тяжкість обвинувачення, при тому, що підстав для скасування запобіжного заходу або заміни його на більш м`який не встановлено, в той час, як ризики, що були враховані під час обрання запобіжного заходу на час розгляду клопотання не зникли, не зменшилися та продовжують існувати, суд прийшов до висновку про необхідність продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою з визначенням альтернативного запобіжного заходу.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу суду про продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою, скасувати а клопотання прокурора про продовження строку тримання його підзахисного під вартою передати на розгляд раніше визначеному (уповноваженому) складу суду, який здійснює розгляд кримінального провадження.

Аргументує тим, що під головуванням судді ОСОБА_9 здійснюється розгляд кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000890 від 03 вересня 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 307 КК України.

У рамках даного провадження прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, яке було приєднано до матеріалів цього кримінального провадження. Однак, після цього це ж саме клопотання було перереєстровано у суді під окремим номером провадження №1-кс/742/1712/25 та передано на розгляд іншому судді, а не раніше визначеному складу суду, який здійснює розгляд кримінального провадження №742/6715/24, що не передбачено нормами КПК України.

До клопотання прокурора не було додано жодних доказів та документів на підтвердження доводів сторони обвинувачення. Під час розгляду клопотання іншим складом суду не досліджувались жодні докази, якими б обґрунтовувалась необхідність продовження запобіжного заходу.

Таким чином, оскільки у даному випадку обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 уже перебуває на розгляді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області у визначеному складі суду, а саме під головуванням судді ОСОБА_9 , тому були відсутні підстави для передачі клопотання про продовження запобіжного заходу на розгляд іншому складу суду.

На апеляційний розгляд захисник адвокат ОСОБА_7 не прибув, в апеляційної скарзі не просив про проведення апеляційного розгляду за його участю. На телефонний дзвінок суду в день засідання підтвердив своє небажання брати участь в апеляційному розгляді справи.

Обвинувачений ОСОБА_8 про його доставку на апеляційний розгляд справи не просив.

Заслухавши доповідача, прокурора, яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги захисника, звернула увагу на вимоги законодавця щодо строків розгляду клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, при тому, що на момент звернення із таким клопотанням головуючий суддя у провадженні не могла здійснювати свої повноваження судді через хворобу, а тому розгляд питання про продовження строку тримання ОСОБА_8 іншим суддею цього суду не порушив вимог кримінального процесуального законодавства,як намагається переконати захисник, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Обрання, скасування або зміна запобіжного заходу в суді під час судового розгляду регламентується положеннями статті 331 КПК України, у порядку передбаченому главою 18 цього Кодексу, з урахуванням особливостей судового розгляду кримінального провадження.

У провадженні Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області перебувають матеріали кримінального провадження, відомості про яке були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 вересня 2024 року за №0000890, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1 та 2 статті 307 КК України.

25 листопада 2024 року обвинувальний акт надійшов до суду та головуючою у кримінальному провадженні була визначена суддя Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області ОСОБА_9 , якою здійснюється судовий розгляд.

21 жовтня 2025 року Прилуцьким міськрайонним судом під головуванням судді ОСОБА_9 обвинуваченому ОСОБА_8 в чергове був продовжений строк тримання під вартою, термін якого спливав 20 грудня 2025 року.

До спливу строку тримання обвинуваченого під вартою, у визначений законодавцем термін, прокурор у кримінальному провадженні звернувся до Прилуцького міськрайонного суду із клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строків тримання під вартою. Після передачі клопотання прокурора головуючому судді було встановлено, що суддя ОСОБА_9 перебуває на лікарняному, що виключає можливість її участі у розгляді клопотання прокурора.

У разі неможливості у визначений КПК України строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, клопотання може бути передано на розгляд іншого судді, що розглядає кримінальні провадження та визначеному у порядку встановленому ч. 3 ст. 35 КПК України, або розглянуто головуючим, або розглянуто у його відсутності іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально.

Колегія суддів зауважує, що пунктом 20-5 Перехідних положень КПК України визначено, що тимчасово, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), було встановлено, що у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту.

Із запровадженням на території України воєнного стану, питання продовження строку тримання під вартою у разі закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливості розгляду судом такого питання у встановленому КПК порядку, стало регулюватися положеннями ч. 6 ст. 615 КПК України.

Зокрема, ч. 6 ст. 615 КПК України було передбачено, що у разі закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливості розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою в установленому цим Кодексом порядку обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою вважається продовженим до вирішення відповідного питання судом, але не більше ніж на два місяці.

Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України № 8-р(II)/2024 від 18 липня 2024 року у справі № 3-88/2022(205/22, 114/24) частину шосту статті 615 КПК України визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною).

При цьому суд наголошує, що мотивами, які слугували для прийняття вказаного рішення Конституційним Судом України, стала виключно неприпустимість автоматичного продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та наголошення на необхідності розгляду вказаного питання судом, що завершується ухваленням вмотивованого та належним чином обґрунтованого судового рішення.

Крім того, Конституційний Суд України, за змістом вищевказаного рішення, зобов`язав Верховну Раду України «привести нормативне регулювання, установлене ч. 6 ст. 615 КПК України, що визнана неконституційною, у відповідність із Конституцією України та цим рішенням» (п. 3 резолютивної частини рішення). У зв`язку з цим втрата чинності положень ч. 6 ст. 615 КПК України була відтермінована Конституційним Судом України на три місяці з дня ухвалення вищевказаного рішення.

Попри це, зі спливом тримісячного строку, встановленого Конституційним Судом України, Верховною Радою України нормативне регулювання, установлене ч. 6 ст. 615 КПК України, щодо продовження строку тримання під вартою у разі закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливості розгляду судом такого питання у встановленому КПК порядку, у відповідність до рішення Конституційного Суду України, не приведено.

У зв`язку з цим, на теперішній час склалась ситуація, за якої положення ч. 6 ст. 615 КПК України є такими, що втратили чинність, та відповідно не можуть бути застосованими при продовженні строку тримання під вартою, а Верховною Радою України, всупереч вимогам Конституційного Суду України, не вироблено новий механізм, який врегулював би окреслене вище питання.

При цьому, відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. При цьому, колегія суддів переконана, що такий перелік не є вичерпним.

Зокрема, положеннями ст. 129 Конституції України аналогічно закріплено основні засади судочинства, в тому числі і кримінального, із зазначенням про те, що законом можуть бути визначені також інші засади судочинства.

Таким чином, до загальних засад кримінального провадження слід віднести, зокрема: розумність строків, доступ до правосуддя, а також незмінність складу суду.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 21 КПК України, кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Порядок визначення складу суду встановлений ст. 35 КПК України. При цьому ч. 9 ст. 35 КПК України передбачає, що склад суду у кримінальному провадженні є незмінним, крім випадків, які унеможливлюють участь судді у розгляді справи (у даному випадку суддя на лікарняному), та інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Аналогічно, згідно положень ч. 1 ст. 319 КПК України, судовий розгляд у кримінальному провадженні повинен бути проведений в одному складі суддів.

За загальними правилами судочинства незмінність складу суду при проведені судового розгляду полягає в тому, що справа від початку її розгляду і до закінчення повинна розглядатись за участі лише судді або колегії суддів, визначених ЄСІТС для розгляду конкретного кримінального провадження, натомість тимчасова неможливість розгляду клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою (зокрема у зв`язку з перебуванням члена колегії на лікарняному) не може бути безумовною підставою для вилучення справи з подальшим її перерозподілом, що призведе до порушення розумних строків розгляду справи, а також необхідності кожного разу розпочинати судовий розгляд спочатку, що в свою чергу може призвести до втрати доказів по справі, зокрема неможливості повторного допиту свідків, потерпілих тощо.

Оскільки головуюча у кримінальному провадженні - суддя ОСОБА_9 на час звернення прокурора із клопотанням про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 перебувала на лікарняному, з огляду на те, що строк тримання під вартою ОСОБА_8 закінчувався 20 грудня 2025 року, і відповідно, за вказаних обставин, головуюча не могла розглянути питання продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, то вищевказане клопотання прокурора, з урахуванням загальних засад кримінального провадження, зокрема незмінності складу суду, а також враховуючи позицію Конституційного Суду України, викладену у рішенні від 18.07.2024, було розглянуте іншим суддею Прилуцького міськрайонного суду, який був визначений автоматизованою системою Д-3, що не призвело до порушення незмінності складу суду, як помилково вважає захисник, адже предметом розгляду був судовий контроль щодо обґрунтованості подальшого тримання ОСОБА_8 під вартою, інші питання судом не розглядалися.

Продовження строку тримання під вартою іншим суддею для уникнення звільнення особи є законною процедурою, яка не є порушенням, оскільки спрямована на дотримання законності та інтересів правосуддя.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що, застосовуючи загальні засади судочинства, з урахуванням вимог Конституційного Суду України, суд не здійснив продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого автоматично, а розглянув вказане питання, із забезпеченням прав учасників судового розгляду, здійснюючи судовий контроль на предмет наявності чи відсутності ризиків, що виправдовують потребу в подальшому триманні обвинуваченого під вартою та постановив вмотивоване рішення.

Більше того, колегія суддів не приймає до уваги доводи захисника про те, що судом не досліджувались матеріали кримінального провадження, оскільки ці матеріали могли бути досліджені судом у нарадчій кімнаті, а на їх дослідженні в судовому засіданні сторона захисту не наполягала.

При цьому, мотивувальна частина оскаржуваної ухвали свідчить про те, що судом були досліджені всі необхідні підстави для продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою, тяжкість обвинувачення, стадія судового розгляду та ризики, визначені законодавцем, які не були спростовані під час судового розгляду та знайшли своє підтвердження.

Звертаючись з апеляційною скаргою стороною захисту мотиви суду, які стали підставою для продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою не оскаржуються, а тому колегія суддів вважає за доцільне їх не перевіряти та обмежитись дослідженням виключно тих обставин, які є предметом апеляційного оскарження.

Колегія суддів приймає до уваги, що кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , відносяться до категорії тяжких злочинів, за найтяжче з яких передбачене покарання до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На час вирішення питання про продовження строків тримання під вартою, кримінальне провадження перебуває на розгляді в суді, судовий розгляд триває, не всі докази досліджені, отже, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, з урахуванням встановлених у кримінальному провадженні обставин, має місце обґрунтованість твердження сторони обвинувачення про існування ризиків ухилення ОСОБА_8 від явки до суду та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Наявність фактичного місця проживання, за відсутності міцних соціальних зв`язків та офіційних джерел прибутку, в той час, як органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні корисливих кримінальних правопорушень, вчинених ним з метою отримання прибутку, не гарантують належного виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не вказують на міцність його соціальних зв`язків, з огляду на те, що обвинувачений є особою працездатного віку, однак, офіційно не працює, при цьому має життєво важливі потреби, для задоволення яких потребує стабільного надходження грошових коштів.

На даному етапі судового розгляду, колегія суддів не може прийти до висновку, що заявлені стороною обвинувачення ризики зменшилися або зникли, але настанню таких ризиків цілком об`єктивно можна запобігти шляхом застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що не зумовлює підстав для вирішення питання про зміну такого запобіжного заходу на більш м`який, при тому, що судом був визначений альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у помірному розмірі.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення дійсно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Тому, з урахуванням тяжкості обвинувачення, обставин вчинення кримінальних правопорушень, об`єктивних обставин, з яких судовий розгляд не завершений, даних щодо особи обвинуваченого, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 - 178 КПК України.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17 грудня 2025 року, про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строків тримання під вартою, без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12