ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/578/25 Справа № 693/1841/25 Категорія: ст.ст.176,181 КПК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючоїОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря прокурора захсиника адвоката підозрюваного ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні начальника Маньківського відділу Уманської окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Жашківського районного суду Черкаської області від 05 грудня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання начальника СВ ВП № 1 Уманського РУП ГУНП в Черкаській області капітана поліції ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Буки Маньківського району Черкаської області, українця, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, маючого на утриманні одну неповнолітню дитину, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України,-

в с т а н о в и в:

Начальник СВ ВП № 1 Уманського РУП ГУНП в Черкаській області капітан поліції ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Жашківського районного суду Черкаської області з клопотанням, погодженим начальником Маньківського відділу Уманської окружної прокуратури ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком 60 днів без визначення розміру застави відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України.

Ухвалою слідчого судді Жашківського районного суду Черкаської області від 05 грудня 2025 року клопотання задоволено частково та застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 з покладенням, відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України на підозрюваного таких обов`язків:

- прибувати до слідчого СВ ВП № 1 Уманського РУП ГУНП в Черкаській області, який здійснює досудове розслідування вказаного кримінального провадження, за першим викликом, а також до прокурора, або суду, залежно від стадії кримінального провадження, що обґрунтовується необхідністю проведення процесуальних дій із підозрюваним;

- утримуватись від спілкування зі свідками по даному кримінальному провадженню;

- не відлучатися з с. Буки Уманського району Черкаської області без дозволу прокурора або суду;

- повідомляти прокурора, суд про зміну свого місця проживання та роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон.

Строк дії цієї ухвали визначено по 03 лютого 2026 року включно.

Своє рішення слідчий суддя мотивувала тим, що докази, надані органами досудового розслідування, підтверджують наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України, повідомленої ОСОБА_8 .

Також слідчий суддя вважала обґрунтованими доводи слідчого щодо існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість спроб переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, та враховуючи обставини та особу підозрюваного дійшла висновку, що у цьому конкретному випадку ризик переховування від органу досудового розслідування та суду є визначальним при визначенні виду запобіжного заходу.

Наявність ризику, передбаченного п.3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризику, що ОСОБА_8 може впливати на свідків, на думку слідчого судді, суттєво нівелюється, оскільки під час розгляду клопотання були встановлені наступні обставини: не оспорювання ОСОБА_8 висунутої йому підозри та наміру укладання угоди про визнання винуватості.

Також, на думку слідчого судді, органом обвинувачення не було доведено належними та допустимими доказами наявність ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК України, а саме перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

На думку слідчого судді, слідчим та прокурором не доведено, що застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти вказаним ризикам.

Враховуючи обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_8 , характер їх вчинення та особу підозрюваного, ступіню ризиків вчинення дій, передбачених п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, слідчий суддя дійшла висновку, що на цій стадіїї досудового розслідування для досягнення завданнь у цьому кримінальному провадженні, та досягнення належної процесуальної поведінки підозрюваного мождливо шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту та покладення на підозрюваного відповідних процесуальних обов`язків.

Не погоджуючись з такою ухвалою слідчого судді, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність та необгрунтованість, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, просить скасувати вказану ухвалу слідчого судді та обрати ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення розміру застави.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що слідчим суддею не було взято до уваги те, що кримінальні правопорушення, у яких підозрюється ОСОБА_8 , мають високий ступінь суспільної небезпеки, оскільки ОСОБА_8 обгрунтовано підозрюється у хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчиненому із застосуванням іншого предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

У зв`язку із викладеним вважає, що враховуючи обгрунтованість пред`явленої ОСОБА_8 підозри у вчиненні кримінальних правопрушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.4 ст.296 КПК України та наявності ризиків, передбачених п.п. 1,3,4 ч.1 ст.177 КПК України, обрання відносно підозрюваного будь-якого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить його належної процесуальної поведінки та не забезпечить виконання цілей кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити її з наведених в ній підстав, доводи захисника та підозрюваного, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, та просили залишити без змін ухвалу слідчого судді, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За вимогами ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Слідчим суддею дотриманий порядок застосування запобіжного заходу, передбачений ст. 194 КПК України, де зазначені підстави та обставини, які повинен враховувати слідчий суддя при вирішенні цього питання.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя для прийняття законного й обґрунтованого рішення відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Згідно зі ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років (п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України).

Домашній арешт є одним із запобіжних заходів, передбачених ст. 176 КПК України.

Частинами 1, 2, 6 ст. 181 КПК України передбачено, що домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Відповідно до п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, слідчим відділенням ВП №1 Уманського РУП ГУНП в Черкаській області проводиться досудове розслідування в об`єднаному кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000451 від 03 грудня 2025 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 та ч.4 ст.296 КК України.

За даними матеріалів досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у невстановлений час та у невстановленому місці незаконно придбав гранату типу GHO-1, яку в подальшому, не маючи передбаченого законом дозволу на поводження зі зброєю та боєприпасами, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки зберігання боєприпасів, з метою подальшого зберігання переніс до місця свого постійного проживання, де залишив у приміщені прибудинкової споруди-майстерні за адресою: АДРЕСА_1 , тим самим переміщував її безпосередньо при собі та всупереч «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів» затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 № 622, незаконно зберігав до 02 грудня 2025 року.

03 грудня 2025 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

04 грудня 2025 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України.

Причетність ОСОБА_8 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується наступними доказами: даними протоколу огляду місця події від 03.12.2025, проведеного на території автостанції, розташованої по АДРЕСА_3 ; даними довідки від 03.12.2025 № 1206 про категорію вибухонебезпечності виявлених вибухових матеріалів; даними довідки від 03.12.2025 № 1207 про категорію вибухонебезпечності виявлених вибухових матеріалів; даними протоколу огляду предметів від 04.12.2024; даними постанови про визнання речовими доказами та передачу їх на зберігання від 04.12.2025; даними протоколу затримання особи ОСОБА_8 на підставі ст. 208 КПК України, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення; показаннями свідка ОСОБА_10 від 03.12.2025; показаннями свідка ОСОБА_11 від 03.12.2025; показаннями свідка ОСОБА_12 від 03.12.2025; показаннями свідка ОСОБА_13 від 03.12.2025; показаннями свідка ОСОБА_14 від 03.12.2025; показаннями свідка ОСОБА_15 від 03.12.2025; та іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

За наслідками розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зазначила про наявність обґрунтованої підозри, пред`явленої ОСОБА_8 , у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч.4 ст. 296 КК України.

Слід зазначити про те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, необхідно взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

При цьому, слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Розглядаючи дане клопотання слідчого, слід врахувати позицію Європейського суду з прав людини з приводу того, що серйозність пред`явленого обвинувачення і ризик втечі може бути аргументом при обранні запобіжного заходу і відповідно до п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод тримання під вартою може бути виправданим тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до свободи особистості.

Також ЄСПЛ неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991).

Так, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

Відповідно до ст. 12 КК України дане кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжких злочинів.

Задовольняючи частково клопотання слідчого, слідчий суддя дійшла висновку, що існують ризики, передбачені п. п. 1 та 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість спроб переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, можливість незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні.

Із урахуванням вищенаведених обставин, а також тяжкості покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у вчиненні даного кримінального правопорушення, характеру та ступеню суспільної небезпечності самого злочину, який вчинений в умовах правового режиму воєнного стану, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість наявності ризиків, які передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

На переконання апеляційного суду запобігти ризику, передбаченому п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України у даному кримінальному провадженні, зокрема, можливості переховування від органу досудового розслідування та/або суду, який слідчий суддя обґрунтовано вважав доведеним, і забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного можливо шляхом застосування до ОСОБА_8 обраного слідчим суддею запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту із покладенням на нього процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, незаконний вплив на свідків у цьому кримінальному провадженні знайшов своє відображення в тому, що підозрюваний, перебуваючи на волі, може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, шляхом схилення їх до зміни наданих показів.

Ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, як на думку слідчого судді, так і на думку колегії суддів, є недоведеним.

На час розгляду апеляційної скарги прокурором не надано доказів ухилення ОСОБА_8 від органу досудового розслідування, прокуратури чи суду під час перебування під домашнім арештом, як і не надано доказів порушення покладених ухвалою суду на підозрюваного інших процесуальних обов`язків, що свідчить про ефективність застосованого слідчим суддею запобіжного заходу та відсутність підстав для зміни його на більш суворий у вигляді тримання під вартою.

Зваживши на дані про особу ОСОБА_8 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, має на утриманні неповнолітню дитину, слідчий суддя дійшла обґрунтованого висновку, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, а тому обґрунтовано задовольнив частково клопотання ТВО заступника начальника відділу поліції-начальника СВ відділу поліції №1 Уманського РУП ГУНП в Черкаській області капітана поліції ОСОБА_9

Європейський суд з прав людини, зокрема у викладених рішеннях по справах «Калашников проти Росії», «Томазі проти Франції» та інших, роз`яснив, що сама по собі тяжкість злочину згідно повідомлення особі про підозру, не може бути підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Переглядаючи ухвалу слідчого судді за апеляційною скаргою прокурора, колегія суддів враховує і те, що згідно правової позиції ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і цілодобовий домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 Конвенції.

За викладеного, доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги прокурора, на думку колегії суддів, суттєвими не являються та не можуть бути підставами для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки вони не підтверджені матеріалами справи.

Доводи прокурора стосовно не врахування слідчим суддею всіх обставин вчинення кримінального правопорушення, на думку колегії суддів, є непереконливими, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання повно та об`єктивно дослідила всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, враховуючи тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень та їх наслідків, і підстав вважати його м`яким, немає.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

З урахуванням викладеного, ухвала слідчого судді Жашківського районного суду Черкаської області від 05 грудня 2025 року є законною та обґрунтованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування ухвали слідчого судді.

Керуючись ст. ст. 181, 183, 309, 405,407,419,422 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні начальника Маньківського відділу Уманської окружної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Жашківського районного суду Черкаської області від 05 грудня 2025 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до вимог, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4