КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №359/8986/21 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/6022/2025 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

в режимі відеоконференції

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2025 року про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2025 року задоволено клопотання прокурора та продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , на 60 днів по 15 грудня 2025 року включно та постановлено утримувати ОСОБА_8 в ДУ «Київський СІЗО» Міністерства юстиції України.

Захисник ОСОБА_7 , не погоджуючись з таким рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2025 року по справі №359/8986/21 про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання прокурора про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без задоволення. Клопотання захисника - адвоката ОСОБА_7 про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Крім того, захисник просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2025 року по справі №359/8986/21, оскільки резолютивна частина та повний текст оскаржуваної ухвали оголошувалися без учасників справи та копія оскаржуваної ухвали отримана захисником лише 03.11.2025 р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення R58.

На обґрунтування своїх апеляційних вимог захисник зазначає про те, що оскаржувана ухвала винесена з порушенням процесуального законодавства. Зауважує, що із врахуванням ЗУ «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» (№838-VІІІ) від 26 листопада 2015 року, обвинуваченому ОСОБА_8 , у разі визнання його винуватості, станом на 16.10.2025 р. буде зараховано 11 років 2 місяці 4 дні позбавлення волі.

Крім того, утримання обвинуваченого ОСОБА_8 станом на 16.10.2025 р. перевищує максимальну санкцію ч.3 ст.146 та ч.2 ст.127 КК України.

З огляду на той факт, що потерпілі по справі категорично відмовилися давати покази в судовому засіданні щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурор відмовилася від допиту свідків обвинувачення, а всі докази, долучені прокурором до матеріалів судової справи - досліджені та жоден з них не доводить вини обвинуваченого ОСОБА_8 , відпадають твердження прокурора про те, що ОСОБА_8 може впливати на свідків, може знищити докази, адже ці докази долучені прокурором до матеріалів судової справи та вже досліджені в судовому засіданні.

Захисник звертає увагу, що він у своєму клопотанні послався на той факт, що обвинувачений ОСОБА_8 утримується під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» з 12.03.2020 року. Однак, судом зазначено, що з 12.03.2025 року, що суттєво погіршує становище обвинуваченого.

Разом з тим, суддею ОСОБА_1 на свій розсуд змінено обвинувачення ОСОБА_8 із ч.3 ст.146 КК України на ч.3 ст.147 КК України, яка взагалі відсутня в КК України.

Прокурор в кримінальному провадженні ОСОБА_6 подала заперечення на апеляційну скаргу захисника, в яких просить апеляційну скаргу захисника обвинуваченого на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2025 року про продовження ОСОБА_8 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, - відхилити. Щодо доводів апеляційної скарги щодо нібито неможливості перебування ОСОБА_8 під вартою, через його понад п`ятирічний термін попереднього ув`язнення, що в перерахунку перевищує санкцію інкримінованих статей, прокурор зазначає про те, що у кримінальному провадженні №0000089, відповідно до ухвали слідчого судді у справі №757/42378/21 стосовно ОСОБА_8 08.08.2021 р. застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. 12.08.2021 матеріали за підозрою ОСОБА_8 виділені з кримінального провадження №0000089 в окреме за №0000682, яке на даний час є судовою справою №359/8986/21. Таким чином, в даному кримінальному провадженні строк попереднього ув`язнення ОСОБА_8 слід обраховувати з 08.08.2021. Отже, станом на дату підготовки заперечень, строк попереднього ув`язнення обвинуваченого становить 4 роки 3 місяці 3 дні.

Щодо ризиків, прокурор зауважує, що обвинувачений переховувався від органів слідства 6 років, виготовивши документи на інше ім`я. Також, ОСОБА_8 до моменту притягнення його до кримінальної відповідальності регулярно залишав територію України та виїжджав, зокрема, до Російської Федерації.

Також, прокурор зазначає про те, що обвинувачений вчиняв інкриміновані йому злочини у змові з іншими співучасниками, які на теперішній час ухиляються від суду на території держави-агресора.

Крім того, тривалий розгляд кримінального провадження і утримання обвинуваченого під вартою зумовлений виключно діями захисту, оскільки як попередні захисники обвинуваченого, так і апелянт, зі згоди ОСОБА_8 вживали всі можливі заходи аби перешкодити суду розглянути провадження в розумний строк.

Зауважує, що потерпілі зацікавлені в якнайшвидшому розгляді кримінального провадження. Так, стороною обвинувачення не ініційовано допит свідків у суді виключно з підстав того, що представлених в ході судового розгляду доказів абсолютно достатньо для доведення поза розумним сумнівом вини ОСОБА_8 в інкримінованих злочинах.

Прокурор звертає увагу, що доводи щодо імовірного важкого стану здоров`я обвинуваченого спростовуються документами, неодноразово дослідженими судом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, думку прокурора, дослідивши матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги та клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно до п.1-1 ч.2 ст.395 КПК України апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, - протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Як вбачається з матеріалів провадження, ухвала суду постановлена 17 жовтня 2025 року в судовому засіданні за участю захисника ОСОБА_7 .

Таким чином, останнім днем подачі апеляційної скарги на ухвалу суду від 17 жовтня 2025 року було 22 жовтня 2025 року. Апеляційна скарга захисником була подана до Київського апеляційного суду 04.11.2025. Як зазначає захисник, копію оскаржуваної ухвали ним отримано поштою, що підтверджується рекомендованим повідомленням, долученим до матеріалів апеляційної скарги, з якого вбачається, що копію оскаржуваної ухвали захисник отримав 03.11.2025 (а.с.5).

Враховуючи, що апелянт звернувся до суду з дня отримання копії ухвали, колегія суддів вважає необхідним задовольнити його клопотання про поновлення пропущеного строку.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.146, ч.2 ст.127 КК України, які відносяться до категорії тяжких злочинів.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого, суд першої інстанції посилався на доведеність продовження існування заявлених прокурором ризиків, передбачених пунктами 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та встановив, що відсутні підстави для застосування інших більш м`яких запобіжних заходів.

Зокрема, про високу імовірність настання ризиків, передбачених пунктами 1, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, свідчать обставини встановлені судом першої інстанції та які характеризують особу обвинуваченого. Так, обвинувачений ОСОБА_8 може переховуватись від суду. Існування вказаного ризику, виходячи з процесуальної поведінки обвинуваченого під час досудового розслідування, було встановлено попередніми ухвалами Білоцерківського міськрайонного суду, які набрали законної сили та не скасовані і не змінені, а наведені прокурором обставини свідчать, що вказаний ризик не зменшився та з огляду на використані обвинуваченим засоби продовжує існувати, та наразі залишається високим.

Крім того, про наявність ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК України, а саме перешкоджання кримінальному провадженню, свідчить процесуальна поведінка сторони захисту, направлена на безпідставне затягування розгляду справи.

Разом з тим, в ході судового розгляду виник та має місце стійкий ризик вчинення дій, передбачених п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме вчинення нових кримінальних правопорушень, що підтверджується наданою раніше прокурором копією повідомлення про підозру ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.255-1 , ч.4 ст.189 КК України, у іншому кримінальному провадженні.

Колегія суддів в повній мірі погоджується з такими висновками місцевого суду, враховуючи, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Таким чином, доводи захисника за змістом апеляційної скарги про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відсутність обставин, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, є безпідставними, оскільки, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що утримання обвинуваченого ОСОБА_8 станом на 16.10.2025 р. перевищує максимальну санкцію ч.3 ст.146 та ч.2 ст.127 КК України були предметом розгляду судом першої інстанції, який обґрунтовано зазначив, що обчислення максимального терміну попереднього ув`язнення у виді тримання під вартою здійснюється з урахуванням відповідної санкції статті Особливої частини КК України через призму положень ч. 4 ст. 12, ч. 2 ст. 63 та ч. 2 ст. 70 КК України.

Злочини, передбачені ч. 3 ст. 146 та ч. 2 ст. 127 КК України віднесені до умисних тяжких злочинів.

Таким чином відповідно до ч. 2 ст. 70 КК України у разі доведення винуватості у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 146 та ч. 2 ст. 127 КК України, особі може бути призначене максимальне покарання шляхом часткового складання покарань на строк 15 років позбавлення волі.

Виходячи з вказаних обставин, термін попереднього ув`язнення ОСОБА_8 станом на 16.10.2025 не перевищує максимального строку покарання, яке може бути призначене суб`єкту кримінального правопорушення у разі доведення його винуватості.

Захисник в апеляційній скарзі звертає увагу на те, що суд під час викладення формулювання клопотання захисника щодо дати, з якої обвинувачений утримується під вартою зазначив - 12.03.2025 року, проте це є очевидною опискою та не впливає на висновки суду, оскільки фактичний строк тримання під вартою судом визначено вірно, що жодним чином не погіршує становище обвинуваченого.

Так, суд вірно встановив, що у даному кримінальному провадженні ОСОБА_8 перебуває під вартою з 08.08.2021 відповідно до ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва, про що також зазначила прокурор в своїх запереченнях на апеляційну скаргу. Отже, станом на 20.11.2025, строк попереднього ув`язнення обвинуваченого становить 4 роки, 3 місяці, 13 днів.

Також в мотивувальній частині ухвали суддею допущено технічну помилку: зазначено «ч. 3 ст. 147 КК України», тоді як з матеріалів кримінального провадження беззаперечно випливає, що йдеться про ч.3 ст.146 КК України. Ця описка є явно технічною і не впливає на правову кваліфікацію та зміст ухвали.

Разом з тим, сторона захисту не позбавлена можливості звернутися до суду із заявою про виправлення описки в порядку, передбаченому ст. 379 КПК України.

Крім того, доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність обвинувачення ОСОБА_8 , є передчасними на даному етапі провадження, оскільки рішення про доведеність вини особи за пред`явленим обвинуваченням, щодо правильності кваліфікації її дій стороною обвинувачення, суд приймає лише на підставі досліджених доказів, яким оцінка надається в нарадчій кімнаті.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що прокурором доведено існування ризиків, передбачених пунктами 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою жодним чином не зменшились і в сукупності з даними про особу обвинуваченого на даному етапі провадження, вказують на наявність підстав для продовження строку дії обраного йому запобіжного заходу.

На переконання колегії суддів, клопотання прокурора є вмотивованим, а суд першої інстанції достатньо врахував всі обставини, надав їм правильну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про неможливість на даний час застосування до обвинуваченого будь-якого іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Враховуючи, що будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не встановлено, колегія суддів за наслідками апеляційного розгляду, вважає за необхідне ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Клопотання захисника - адвоката ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити, вказаний строк поновити.

Апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2025 року про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,- залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді

_______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4