Справа № 761/2548/26
Провадження № 1-кс/761/2868/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000717, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.08.2024,

В С Т А Н О В И В:

До слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва поштою надійшло клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000717, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.08.2024 та передачу його Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для здійснення заходів з управління ним в порядку та на умовах визначених ст. ст. 19, 21, 21-1 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів».

В обґрунтування клопотання прокурор зазначає про те, що Головним слідчим управлінням СБ України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000717 від 08.08.2024 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 212 КК України.

08.08.2024 у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 212 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді штрафу від п`ятнадцяти до двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

В ході проведення досудового розслідування встановлено, що відповідно до даних листа оперативного підрозділу - Головного управління контррозвідувального забезпечення об`єктів критичної інфраструктури та протидії фінансуванню тероризму ДЗНД СБ України від 01.09.2025 № 8/1/3-11363, ОСОБА_4 володіє наступним майном, права на яке ймовірно отримані у результаті протиправної діяльності, пов`язаної із ухиленням від сплати податків в особливо великих розмірах та внаслідок легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом:

? житловий будинок, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 231, загальна площа (кв.м): 2458.7, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , земельні ділянки місця розташування - кадастровий номер: :03:023:0104, кадастровий номер: :03:023:0106, номер об`єкта в РПВН: 1351835;

? земельна ділянка, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 31, площа (га): 0.15, кадастровий номер: :03:023:0104, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), адреса: АДРЕСА_1 ;

? земельна ділянка, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 31, площа (га): 0.15, кадастровий номер: :03:023:0106, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), адреса: АДРЕСА_1 ;

? земельна ділянка, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 31, площа (га): 0.1, кадастровий номер: :03:023:0105, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, адреса: АДРЕСА_1 ;

? земельна ділянка, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 31, площа (га): 0.1, кадастровий номер: :03:023:0107, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, адреса: АДРЕСА_1 ;

? земельна ділянка, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 31, площа (га): 0.0986, кадастровий номер: :03:023:0109, цільове призначення: для ведення садівництва, адреса: АДРЕСА_1 ;

? земельна ділянка, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 31, площа (га): 0.099, кадастровий номер: :03:023:0108, цільове призначення: для ведення садівництва, адреса: АДРЕСА_1 .

Водночас усі вищевказані земельні ділянки, формально переоформлено (договорами дарування) на дружину ОСОБА_4 ? ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), а також після застосування до ОСОБА_4 санкції рішенням РНБО України від 18.06.2021 (введені у дію Указом Президента України № 266/2021 від 24.06.2021) вищевказаний житловий будинок, що належав ОСОБА_4 , 30.06.2021 договором дарування оформлено на ОСОБА_5 .

При цьому, встановлено, що ОСОБА_5 є громадянкою рф (паспорт громадянки рф, серії НОМЕР_2 від 19.09.2013) та зареєстрована платником податків у рф (ИНН НОМЕР_5).

Крім того, встановлено, що до ОСОБА_4 РНБО України застосовано санкції від 24.06.2024 (введені у дію Указом Президента України № 376/2024 від 24.06.2024) терміном на 10 років (до 24.06.2034) як до громадянина рф (паспорт громадянина рф, серії НОМЕР_3 від 13.04.2017; закордонний паспорт громадянина рф серії НОМЕР_4 від 19.08.2014), податкового резидента рф (ИНН НОМЕР_6) та України, зокрема, блокування активів ? тимчасове позбавлення права користуватися та розпоряджатися активами, що належать фізичній або юридичній особі, а також активами, щодо яких така особа може прямо чи опосередковано (через інших фізичних або юридичних осіб) вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними.

09.06.2023 постановою слідчого зазначене вище майно визнане речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000717 від 08.08.2024.

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено підстави та сукупність розумних підозр вважати, що ОСОБА_4 беззаперечно обізнаний, що це майно стало предметом кримінального правопорушення шляхом його легалізації (відмивання), є одержаним із залученням коштів та ресурсів резидентів Російської Федерації внаслідок вчинення кримінального правопорушення - умисного ухилення від сплати податків.

Зважаючи на те, що вказане майно одержане ОСОБА_4 внаслідок вчинення кримінальних правопорушень, зокрема, ухилення від сплати податків, та враховуючи обставини, що земельні ділянки та житловий будинок, з метою приховування та маскування володіння ними ОСОБА_4 , перереєстровані на підставі договорів дарування на дружину останнього - ОСОБА_5 , тобто безоплатно, у сторони обвинувачення є обґрунтовані підстави вважати, що це майно підлягає спеціальній конфіскації.

Укладення договорів дарування між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , мають ознаки фраудаторних дій, оскільки сторони вчиняють такі правочини лише для видимості, заздалегідь знаючи, що вони не будуть виконані, оскільки така протизаконна ціль, як укладення ОСОБА_4 договорів дарування майна зі своєю дружиною ОСОБА_6 з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення, свідчить, що їх правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним.

Таким чином, з метою всебічного, повного й неупередженого розслідування, встановлення всіх обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, а також недопущення втрати речових доказів, забезпечення спеціальної конфіскації та забезпечення конфіскації як виду покарання, прокурор звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт зазначеного майна в клопотанні.

Крім того, прокурор зазначив, що вказане нерухоме майно має значну вартість, що перевищує 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, має суттєве значення для функціонування критичної інфраструктури під час дії воєнного стану, а неналежне управління ним може призвести до виникнення надзвичайних ситуацій або збоїв у енергопостачанні, виникла необхідність у передачі цього майна Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для здійснення заходів з управління ним.

Прокурор звернувся на адресу суду із заявою про проведення судового розгляду у його відсутність. Просив задовольнити подане ним клопотання з наведених у ньому підстав. Також клопотанні зазначив про розгляд у відсутність осіб, у володінні яких знаходиться майно.

Враховуючи те, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт, не було тимчасово вилучене, в силу ч.2 ст.172 КПК України, слідчий суддя вважає за можливе здійснити розгляд без повідомлення власника майна.

Вивчивши клопотання й додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Так, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні прокурора, та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а тому суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

За змістом ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

У свою чергу, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення та достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Так, як установлено в ході судового розгляду Головним слідчим управлінням СБ України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000717 від 08.08.2024 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 212 КК України.

08.08.2024 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 212 КК України, санкція якого передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Постановою слідчого від 09.06.2023, житловий будинок, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 231, загальна площа (кв.м): 2458.7, що знаходиться за адресою: Київська обл., Обухівський р., АДРЕСА_2, земельні ділянки місця розташування - кадастровий номер: :03:023:0104, кадастровий номер: :03:023:0106, номер об`єкта в РПВН: 1351835; земельну ділянку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 31, площа (га): 0.15, кадастровий номер: :03:023:0104, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), адреса: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 31, площа (га): 0.15, кадастровий номер: :03:023:0106, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), адреса: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 31, площа (га): 0.1, кадастровий номер: :03:023:0105, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, адреса: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 31, площа (га): 0.1, кадастровий номер: :03:023:0107, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, адреса: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 31, площа (га): 0.0986, кадастровий номер: :03:023:0109, цільове призначення: для ведення садівництва, адреса: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 31, площа (га): 0.099, кадастровий номер: :03:023:0108, цільове призначення: для ведення садівництва, адреса: АДРЕСА_1 , визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні.

При цьому, у постанові слідчого не наведені підстави, як і не встановлено в ході судового розгляду, якими матеріалами кримінального провадження, здобутими в ході досудового розслідування, підтверджується факт того, що зазначене майно могло бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення чи зберегло на собі його сліди та/або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ фактів чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, чи є предметом, об`єктом кримінально протиправних дій, чи набуте кримінально протиправним шляхом.

Таким чином, відсутні достатні підстави вважати, що вказане у клопотанні нерухоме майно є процесуальним джерелом фактичних даних (доказів), на підставі яких можуть бути встановлені факти та обставини, що мають значення для цього кримінального провадження і підлягають доказуванню, та вказане свідчить про те, що постанова слідчого від 09.06.2023 про визнання речових доказів у кримінальному провадженні є суто формальною та не відповідає вимогам ст. 98 КПК України.

Враховуючи наведене, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання прокурора про накладення арешту на зазначене нерухоме майно з метою забезпечення збереження речових доказів, виходить за межі доказування у даному кримінальному провадженні, оскільки відсутні достатні підстави вважати, що нерухоме майно є процесуальним джерелом фактичних даних (доказів), на підставі яких можуть бути встановлені факти та обставини, що мають значення для кримінального провадження № 0000717 року та які підлягають доказуванню.

Також прокурором у своєму клопотанні не наведено наявності ризиків, передбачених абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, які необхідні для застосування такого обмежувального заходу як арешт вищевказаного майна, зокрема можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження нерухомого майна.

Крім того положеннями ст. 96-1 КК України визначено, що спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною першою статті 150, статтею 154, частинами другою і третьою статті 159-1, частиною першою статті 190, статтею 192, частиною першою статей 204, 209-1, 210, частинами першою і другою статей 212, 212-1, частиною першою статей 222, 229, 239-1, 239-2, частиною другою статті 244, частиною першою статей 248, 249, частинами першою і другою статті 300, частиною першою статей 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, статтею 363, частиною першою статей 363-1, 364-1, 365-2 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 96-2 КК України, спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: 1) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави; 4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

При цьому, матеріали клопотання не містять доказів, що майно про арешт якого клопоче прокурор, було одержане внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна; могло призначатися (використовуватися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; було предметом кримінального правопорушення та підшукане, виготовлене, пристосоване або використане як засіб чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, що свідчить про те, що в даному випадку воно не може бути предметом спеціальної конфіскації.

Крім того, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав, нерухоме майно належить ОСОБА_7 , право власності набуте нею у період з 2019 по 2020 роки на підставі договору дарування.

Також, матеріали клопотання прокурора не містять даних, які б свідчили, що ОСОБА_7 є дружиною підозрюваного ОСОБА_4 та в судовому порядку договори дарування визнавалися би недійсними.

Таким чином, зазначене свідчить про те, що відсутні підстави для накладення арешту на майно з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, щодо ОСОБА_4 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 212 КК України, санкція якого передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Крім цього, матеріали клопотання прокурора не містять будь яких даних що ОСОБА_7 має процесуальний статус підозрюваної та/або має відношення до кримінального провадження, досудове розслідування у якому здійснюється за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 212 КК України.

Також, слідчим суддею при вирішенні клопотання прокурора про арешт майна, не встановлено доказів, які б свідчили про необхідність застосування такого виду обмеження права власності ОСОБА_7 з метою уникнення негативних наслідків для кримінального провадження.

Крім того, прокурор в обґрунтування клопотання про арешт нерухомого майна, та необхідністьпередачі цього майна Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для здійснення заходів з управління ним, зазначив зокрема про те, що це необхідне для функціонування критичної інфраструктури під час дії воєнного стану, та неналежне управління ним може призвести до виникнення надзвичайних ситуацій або збоїв у енергопостачанні.

В той же час, зазначене, з урахуванням того, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав, цільове призначення нерухомого майна - для ведення особистого селянського призначення, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, тобто жодним чином прокурором не обґрунтовано вказані доводи.

Крім цього, прокурор у клопотанні про арешт майна просить, зокрема встановити заборону на користування у будь-який спосіб нерухомим майном.

В той же час, зазначене протирічить положенням ч. 12 ст. 170 КПК України, відповідно до яких заборона використання житлового приміщення особам, які на законних підставах проживають у такому житловому приміщенні, не допускається.

Так, згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд із національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 рік) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 рік), учасником яких є й Україна.

Статтею 1 Протоколу № 1 (1952 рік) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини, найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи постановлення судом незаконного рішення, тоді як ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що ст. 1 Протоколу № 1, яка спрямована на захист особи (фізичної та юридичної) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи для захисту права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22 червня 2004 року).

При цьому, у своїх висновках ЄСПЛ неодноразово наголошував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу № 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним.

У свою чергу, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Враховуючи наведене, слідчий суддя приходить до висновку, що відсутні передбачені законом підстави для задоволення клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про накладення арешту на майно.

Керуючись ст.ст.131, 132, 170-173, 395 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000717, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.08.2024.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга.

Слідчий суддя