Справа № 209/3278/25
Провадження № 1-кп/209/120/26
В И Р О К

Іменем України

20 січня 2026 року Дніпровський районний суд міста Кам`янського у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Кам`янське Дніпропетровської області кримінальне провадження № 0000434, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.04.2025 року, щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Борщево Панінського району Воронізької області рф, громадянина України, має вищу освіту, пенсіонера, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

09.03.2025 року близько 11.35 годин водій ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем «Subaru Legacy» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в Дніпровському районі міста Кам`янського по мостовому переходу через річку Дніпро з боку Єлизаветівського шосе в напрямку вулиці Тритузної зі швидкістю 80 км/год.

Під час руху ОСОБА_4 , проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змінам, при виникненні небезпеки для руху, у вигляді автомобіля «Skoda Superb» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який стояв попереду на його смузі руху, заходів до своєчасного зниження швидкості, аж до зупинки транспортного засобу або безпечного об`їзду не прийняв і, в районі першого русла Дніпра передньою частиною свого автомобіля скоїв наїзд на задню частину автомобіля «Skoda Superb».

В результаті наїзду водію автомобіля «Skoda Superb», який стояв попереду свого автомобіля, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спричинені тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Порушення Правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем, порушив вимогу п. 12.3 Правил дорожнього руху України, який свідчить: п.12.3 «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, які водій об`єктивно здатний виявити, він повинен негайно вжити заходи для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», невиконання якого находиться в причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою.

Дії ОСОБА_4 виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, кваліфікуються за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину визнав в повному обсязі, щиро розкаявся у вчиненому, вказав, що фактичні обставини вчиненого ним кримінального правопорушення повною мірою відповідають тим, що вказані в обвинувальному акті. Покази обвинуваченого є послідовними, логічними та такими, що не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення. Просив суворо його не карати, врахувати його щире каяття та ненавмисність вчиненого.

Прокурор в судовому засіданні просив розглянути справу в порядку ст. 349 КПК України, оскільки обвинувачений не оспорює фактичні обставини справи; цивільний позов задовольнити в повному обсязі.

Потерпілий ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_8 в судовому засіданні кожен окремо просили призначити не жорстке покарання ОСОБА_4 на розсуд суду, повідомили, що ні матеріальних ні моральних претензій до обвинуваченого не мають. Просили в повному обсязі задовольнити цивільний позов. Не заперечували проти розгляду справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

Захисник обвинуваченого не заперечувала проти розгляду справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, просила призначити обвинуваченому покарання у вигляді штрафу з розстрочкою, строком на 6 місяців, враховуючи, що ОСОБА_4 є пенсіонером та не має змоги одразу сплатити суму штрафу у випадку його призначення судом.

Відповідно до ст. 349 КПК України суд, з урахуванням позиції обвинуваченого, його захисника, думки прокурора, потерпілого та його представника, які кожен окремо не заперечували проти розгляду справи відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, вважає за недоцільне дослідження тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції.

Роз`яснивши учасникам судового провадження вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, а саме те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин кримінального правопорушення, що інкриміноване обвинуваченому та кваліфіковане за ч. 1 ст. 286 КК України, які ніким не оспорюються, задовольнивши клопотання прокурора, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують його особу.

Аналізуючи зібрані у справі докази суд вважає, що вина ОСОБА_4 повністю доведена, а його дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, а тому існують належні і достатні мотиви та підстави для ухвалення обвинувального вироку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

Згідно ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, яке згідно з ст. 12 КК України, є нетяжким злочином.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття і повне визнання обвинуваченим своєї вини.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_4 виду та міри покарання, суд, враховуючи суспільну небезпеку скоєного ним кримінального правопорушення, та особу обвинуваченого, який вину визнав, у вчиненому щиро розкаявся, вчинив кримінальне правопорушення з необережності, раніше не судимий, пенсіонер, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, враховуючи наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, змісту висновку органу пробації, що викладений у досудовій доповіді від 15.08.2025 року, відповідно до якої, в тому числі, встановлений низький рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення обвинуваченим, думку потерпілого, який просив суд призначити обвинуваченому не тяжке покарання на розсуд суду, повідомивши, що до останнього не має жодних претензій, також враховуючи приписи ч. 2 ст. 57, ч. 3 ст. 61 КК України, дійшов висновку про можливість призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України у виді мінімального штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами, строком на 2 роки.

Саме таке покарання відповідатиме вимогам статей 50, 65 КК України та принципу пропорційності, оскільки є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, та буде відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, не ставитиме особистий і надмірний тягар для обвинуваченого, що є складовим елементом принципу верховенства права відповідно до практики Європейського суду з прав людини (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року, справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).

Захисник та обвинувачений кожен окремо просили у випадку призначення судом покарання у виді штрафу розстрочити його виконання.

Суд звертає увагу, що захисником долучена до матеріалів кримінального провадження тільки виписка з медичної карти амбулаторного хворого, наданої лікарською амбулаторії «Центра первинної медико-санітарної допомоги № 3» від 11.08.2025 року про стан здоров`я обвинуваченого. Інші докази в обґрунтування неможливості обвинуваченим сплатити суму штрафу, визначену судом у якості покарання, до матеріалів справи не долучені.

Положеннями ч. 1 ст. 539 КПК України визначено, що питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

А тому, таке клопотання сторони захисту суд визнає таким, що заявлено передчасно через невмотивованість .

Підстави для застосування ст.ст. 75, 69 КК України відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно з ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, які виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Ні потерпілим ні його представником цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_4 не пред`явлений.

Представником потерпілого ОСОБА_6 адвокатом ОСОБА_7 заявлений цивільний позов про стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України у відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого у розмірі 307564,05 грн, відшкодування витрат на лікування у розмірі 28504,79 грн, відшкодування шкоди у зв`язку із тимчасовою втратою працездатності у розмірі 280717,92 грн, всього 616786,76 грн, та моральної шкоди у розмірі 30922,27 грн (а.с. 26-31).

В обґрунтування підстав та розміру заявленої шкоди представник вказує на фактичні обставини кримінального правопорушення, що мало місце 09.03.2025 року. Зазначає, що внаслідок вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення ОСОБА_6 заподіяна матеріальна шкода у зв`язку із пошкодженням його транспортного засобу «Skoda Superb» в розмірі 307564,05 грн., що підтверджується звітом про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу. Вартість відновлювального ремонту автомобіля «Skoda Superb», пошкодженого внаслідок ДТП 09.03.2025 року, перевищує ринкову вартість КТЗ на момент пошкодження. Автомобіль «Skoda Superb» вважається фізично знищеним. Спричинення цих наслідків перебуває у причинному зв`язку із діяннями ОСОБА_4 , а саме вчинення ним ДТП, цивільно-правова відповідальність якого не забезпечена, а отже відповідальність несе МТСБУ.

Крім того посилається на те, що внаслідок вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, потерпілому ОСОБА_6 заподіяна матеріальну шкоду, яка виразилась у понесення витрат на лікування та на придбання лікарських засобів в сумі 28504,79 грн., яка підлягає стягненню з МТСБУ.

Звертає увагу на те, що згідно з довідкою медичного закладу потерпілий ОСОБА_6 внаслідок травм, отриманих в ДТП 09.03.2025 року, втратив працездатність у період з 09.03.2025 року по 30.06.2025 року, тобто 114 календарних днів. ОСОБА_6 працює в ТОВ «Інвестиційна група «АРХІ-БУД» та ТОВ «Будівельна компанія «Екобудінвест», де отримує заробітну плату, середній місячний дохід якого становить 70179,48 грн.. Оскільки ОСОБА_6 не працює та не отримує дохід з 09.03.2025 року, страхове відшкодування за шкоду, пов`язану з тимчасовою втратою працездатності складає 280717,92 грн..

Також вказує на те, що окрім заподіяної неправомірними суспільно-небезпечними діями обвинуваченого ОСОБА_4 матеріальної шкоди, ОСОБА_6 також завдано немайнових втрат, тобто моральну шкоду, яка полягає у моральних стражданнях, що позначили негативні зміни у його житті: щоденні думки та спогади про наслідки дорожньо-транспортної пригоди, негативні переживання, важкість виконання повсякденних обов`язків, фіксованість уваги на проблеми одужання та реабілітації, переживання фізичних незручностей, втрата працездатності, відірваність від активного соціального життя, побоювання щодо майбутнього стану здоров`я, насторога, тривога, емоційні реакції при згадуванні: знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратливість. В момент протиправного діяння потерпілий переніс значний фізичний біль, пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттям безпомічності та страху за своє здоров`я, а головне страху за здоров`я та життя його вагітної дружини та малолітньої дитини, які в момент дорожньо-транспортної пригоди також перебували в автомобілі.

Розраховуючи суму моральної шкоди посилається на приписи ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів» в розрізі обґрунтування необхідності стягнення з МТСБУ моральної шкоди у розмірі 10 відсотків страхової (регламентної) виплати у зв`язку лікуванням та/або втратою потерпілим працездатності, розрахованої відповідно до статей 21-23 цього Закону. Розраховуючи таку виплату вказує на необхідність стягнення 30922,27 грн.

23.06.2025 року на адресу суду від представника цивільного відповідача - Моторне (транспортне) страхове бюро України ОСОБА_9 надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просить відмовити у задоволенні цивільного позову в повному обсязі.

В обґрунтування своїх заперечень представник посилається на те, що в дорожньо-транспортній пригоді, що мала місце 09.03.2025 року за участю транспортного засобу «Субару», державний номер НОМЕР_1 , та транспортного засобу «Шкода», державний номер НОМЕР_2 , має нести відповідальність винна особа в дорожньо-транспортній пригоді, оскільки ст. 43 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 21.05.2024 року (далі Закон України № 3720-ІХ) чітко передбачає перелік випадків, за яких МТСБУ відшкодовує шкоду за рахунок коштів фонду захисту потерпілих.

Вказує, що на момент настання ДТП транспортних засіб «Субару», д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_4 , був забезпечений договором обов`язкового страхування у ТДВ «Страхова група «Оберіг», у зв`язку з чим вважає необґрунтованим посилання цивільного позивача щодо керування обвинуваченим незабезпеченим транспортним засобом.

Зазначає, що на момент укладення договору обов`язкового страхування діяв Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-ІV (далі - Закон України № 1961-IV).

Звертає увагу на те, що рішенням Національного банку України від 31.12.2024 року № 459-рш «Про застосування до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» заходу впливу у вигляді анулювання ліцензії на здійснення діяльності із страхування» вирішено, зокрема, анулювати Товариству з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» ліцензію на здійснення діяльності із страхування.

Посилаючись на норми Закону України № 1961-ІV стверджує, що МТСБУ відповідно до вищевказаного закону відшкодовує шкоду за страховика учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований (виключений з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань); в інших випадках страховик зобов`язаний самостійно відшкодувати шкоду, у тому числі, в процедурі банкрутства та ліквідації як юридичної особи. Закон України № 1961-ІV не передбачає обов`язок МТСБУ на відшкодування шкоди замість виключеного члена у випадку виключення зі складу МТСБУ з інших підстав, і в цих випадках страховик повинен нести матеріальну відповідальність самостійно на загальних підставах.

У відзиві на позовну заяву представник цивільного відповідача наголошує, що позивачем безпідставно залучено МТСБУ в якості відповідача, оскільки такі вимоги можуть бути заявлені після визнання банкрутом Страховика відповідно до Закону України № 1961- ІV, оскільки перехідними та прикінцевими положеннями нового Закону № 3720-ІХ встановлено розповсюдження дії Закону № 1961- ІV щодо полісів, укладених на момент дії цього Закону.

Крім того вважає, що позивачем порушений порядок визначення розміру шкоди. Зокрема вказує, що наданий позивачем звіт є таким, що виконаний з порушенням норм Методики та ст.ст. 33, 34 Закону України № 1961- ІV.

Щодо розміру шкоди, пов`язану з пошкодження транспортного засобу, посилається на приписи ст. 30 Закону України № 1961- ІV, зокрема на те, що якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. Водночас позивачем заявлено вимогу у розмірі ринкової вартості транспортного засобу до ДТП. Вказує, що для вірного визначення розміру страхового відшкодування потрібно визначити різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП. А тому, такі вимоги вважає безпідставними.

Необґрунтованими також вважає вимоги щодо відшкодування витрат на лікування ОСОБА_6 , оскільки позивачем не надано підтвердження призначення ліків медичною установою, а тільки чеки не підтверджують причинно-наслідковий зв`язок між ДТП та лікуванням, тобто вказує, що у МТСБУ немає підстав для проведення страхового відшкодування у зв`язку з відсутністю витрат, пов`язаних з лікуванням.

Щодо необхідності відшкодування шкоди потерпілому у зв`язку із тимчасовою втратою працездатності посилається на відсутність довідки про доходи, які були потерпілим отримані під час перебування на лікарняному від Пенсійного Фонду України, відсутність листків тимчасової непрацездатності, з яких можливо встановити отриману ОСОБА_6 компенсацію, встановлену іншими законами. Стверджує, що позивач отримав кошти за тимчасову непрацездатність від ПФУ та роботодавця, а заявляючи позов у розмірі повної вартості втрачених доходів Позивач отримує подвійне відшкодування.

Щодо необхідності відшкодування моральної шкоди посилається на те, що у зв`язку з тим, що договір страхування був придбаний за старим Законом України № 1961- ІV, а тому моральна шкода страховиком відшкодовується у розмірі 5% від суми виплаченого страхового відшкодування, тобто розміру шкоди, пов`язаної з ушкодженням здоров`я, а тому вимоги щодо моральної шкоди не пов`язані з ушкодженням здоров`я та є безпідставними.

В прохальній частині представник МТСБУ просив залучити до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг». Також просив розглянути справу без участі представника МТСБ.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Кам`янського від 05 серпня 2025 року, в тому числі, вищевказане клопотання представника цивільного відповідача було задоволено та залучено до участі у справі Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» у якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору.

Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» не скористалось своїм правом надати пояснення по суті цивільного позову, проте, виконуючи ухвалу суду про витребування доказів від 22.12.2025 року, постановлену за клопотанням представника цивільного позивача, через підсистему «Електронний суд» 15.01.2026 року представник третьої особи надав заяву, відповідно до якої повідомив, що 12.12.2025 року в розпорядження ТВД «СГ «Оберіг» надійшла заява з вимогою про проведення регламентної виплати та документи відповідно до п. 35.2 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та звіт про оцінку транспортного засобу «Skoda Superb», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Вказує, що станом на дату написання цієї заяви рішення про здійснення страхової виплати з такою заявою прийнято не було, в тому числі, через зупинення строків для прийняття будь-якого рішення щодо виплати по суті до вирішення питання притягнення до кримінальної відповідальності водія транспортного засобу «Subaru Legacy», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Повідомляє, що 09.04.2025 року Господарським судом м. Києва у справі № 910/850/25 прийнято рішення про ліквідацію ТВД «СГ «Оберіг». Тобто товариство перебуває на стадії ліквідації, яка ще не звершена.

Надаючи свої пояснення керується п. 4 ч. 1 ст. 43 Закону України № 3720-ІХ та витягом з протоколу Загальних зборів членів МТСБУ № 70/2025 від 03.01.2025 року.

Вважає, що оскільки з 03.01.2025 року ТДВ «Оберіг» втратив членство в МТСБУ, а з 28.01.2025 року Господарським судом міста Києва було відкрито провадження про ліквідацію страховика, то з 03.01.2025 року обов`язок виконання грошових зобов`язань за реалізованими договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів перейшов до МТСБУ.

В судовому засіданні потерпілий, його представник та прокурор просили задовольнити цивільний позов в повному обсязі, обвинувачений та його захисник просили розв`язати його на розсуд суду.

З`ясувавши думку сторін, оцінивши докази як окремо так і в сукупності, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 62 КПК України, цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом. Права та обов`язки цивільного відповідача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

В судовому засіданні встановлено, що 09.03.2025 року близько 11.35 годин водій ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем «Subaru Legacy» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в Дніпровському районі міста Кам`янського по мостовому переходу через річку Дніпро з боку Єлизаветівського шосе в напрямку вулиці Тритузної зі швидкістю 80 км/год.

Під час руху ОСОБА_4 , проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змінам, при виникненні небезпеки для руху, у вигляді автомобіля «Skoda Superb» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який стояв попереду на його смузі руху, заходів до своєчасного зниження швидкості, аж до зупинки транспортного засобу або безпечного об`їзду не прийняв і, в районі першого русла Дніпра передньою частиною свого автомобіля скоїв наїзд на задню частину автомобіля «Skoda Superb».

Порушення Правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем, порушив вимогу п. 12.3 Правил дорожнього руху України, невиконання якого находиться в причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою.

В результаті наїзду водію автомобіля «Skoda Superb», який стояв попереду свого автомобіля, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спричинені тілесні ушкодження, а саме: ушкодження у вигляді сполученої травми тіла з закритим вивихом акроміального кінця правої ключиці у правому плечовому суглобі з травматичним розривом акроміально-ключичного зчленування праворуч; закритою черепно-мозковою травмою з ранами на голові, що супроводжувалась явищами струсу головного мозку; синцями на тулубі; садном, синцем та ранами на правій верхній кінцівці; синцями, раною та садном на лівій нижній кінцівці, що за висновком судово-медичного експерта № 422-Е від 18.04.2025 року відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, як викликавши тривалий розлад здоров`я більше 21 дня (а.с. 49-53).

Сторонами цивільного позову та третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору не спростовується та не заперечується, що транспортний засіб «Subaru Legacy» реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким 09.03.2025 року керував ОСОБА_4 , був забезпеченим чинним страховим полісом № 222968711, тобто договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, про що свідчить перевірка чинності полісу внутрішнього страхування, додана до відзиву на позовну заяву цивільним відповідачем (а.с. 146).

З вищевказаного доказу судом встановлено, що ТДВ «СГ «Оберіг» припинив членство в МТСБУ та позбавлений права укладати договори страхування ОСЦПВВНТЗ з 03.01.2025 року, що узгоджується з поясненнями, наданими представником ТДВ «СГ «Оберіг» у заяві від 15.01.2026 року.

Суд зауважує, що ні цивільним позивачем ні його представником клопотання про витребування доказу, а саме договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 222968711 щодо транспортного засобу «Subaru Legacy» реєстраційний номер НОМЕР_1 , не заявлялось та судом не розглядалось. А тому не є можливим під час розв`язання цивільного позову встановити коли саме був укладений такий договір.

З відзиву на позовну заяву МТСБУ судом з`ясовано, що на момент укладання договору ОСЦПВВНТЗ діяв Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961- ІV.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п. 3 ч. 1ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Згідно і з ст. 6 вказаного Закону страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладення договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Відповідно до ч. 1ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно із договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (частина перша статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів »).

Відповідно до ч. 1ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню.

Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати(страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц зазначено, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.

Згідно із пунктом 36.1статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 жовтня 2018 року (справа №760/15471/15-ц, провадження №14-316цс18) вказала, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом №1961-IVустраховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Відтак Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а у випадку, зазначеному у пункті 80 цієї постанови - винною особою. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) та ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 753/15214/16-ц (провадження № 14-25цс20)).

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП відшкодування заподіяної шкоди.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 5 указаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18, з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, провадження № 14-95цс20).

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 21.05.2024 року № 3720-ІХ регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення здійснення виплати за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб під час використання наземних транспортних засобів в Україні.

Закон України № 3720-ІХ передбачає чіткий перелік випадків, за яких Моторне (транспортне) страхове бюро України відшкодовує шкоду за рахунок коштів Фонду захисту потерпілих.

Відповідно до абз. 1 п. 6. Перехідних та прикінцевих положень Закону № 3720-ІХ договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що укладені та набрали чинності до введення в дію цього Закону, продовжують діяти на умовах, що були чинними на день набрання чинності такими договорами.

За змістом абз. 1 п. 8 вищевказаних Перехідних та прикінцевих положень МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду (здійснює регламентну виплату) на умовах, визначених Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (Відомості Верховної Ради України, 2005 р., № 1, ст. 1 із наступними змінами), у разі її заподіяння транспортним засобом, щодо якого на дату настання дорожньо-транспортної пригоди укладено внутрішній договір страхування із страховиком, стосовно якого до дня введення в дію цього Закону відкрито провадження у справі про банкрутство чи такий страховик ліквідований.

Рішенням Національного банку України від 31.12.2024 № 459-рш «Про застосування до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» заходу впливу у вигляді анулювання ліцензії на здійснення діяльності із страхування» вирішено, зокрема: 1) анулювати Товариству з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» ліцензію на здійснення діяльності із страхування.

Тобто, вищевказаним законом чітко передбачена умова, за наявності якої МТСБУ відшкодовує шкоду за рахунок коштів фонду захисту потерпілих у разі її заподіяння транспортним засобом, щодо якого на дату настання дорожньо-транспортної пригоди укладений внутрішній договір страхування із страховиком, а саме, стосовно страховика відкрито провадження у справі про банкрутство чи такий страховик ліквідований.

З заяви представника ТДВ «СГ «Оберіг» ОСОБА_10 , сформованої через підсистему «Електронний суд», судом встановлено, що 12.12.2025 року страховик отримав заяву позивача з вимогою про проведення регламентної виплати та документи відповідно до п. 35.2 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та звіт про оцінку транспортного засобу «Skoda Superb», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Представник третьої особи у цій справі вказує, що станом на 15.01.2026 року рішення про здійснення страхової виплати за вищевказаною заявою не прийнято з огляду на наступне:

-на виконання п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» заявником не було вказано про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих;

-заявник не надав ТДВ «СГ «Оберіг» транспортний засіб «Skoda Superb», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , для проведення технічного огляду та встановлення наявних ушкоджень для подальшого визначення розміру матеріального збитку. Такий огляд та звіт було зроблено виключно МТСБУ;

-заявник повідомив, що звернувся до МТСБУ щодо завданих йому збитків, а тому задля уникнення подвійної компенсації коштів заявнику, ТДВ «СГ «Оберіг» не приймало жодних рішень та не сплачувало грошові кошти;

-відповідно до п. 36.2 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо ДТП розглядається, в тому числі, у кримінальній справі, перебіг строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. Оскільки наразі питання щодо притягнення до кримінальної відповідальності водія транспортного засобу «Subaru Legacy», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , судом не вирішено, у ТДВ «СГ «Оберіг» зупинений строк для прийняття будь-якого рішення.

Тобто, з цього випливає, що ТДВ «СГ «Оберіг» зупинив строк для прийняття будь-якого рішення щодо відшкодування шкоди потерпілому ОСОБА_6 за його заявою від 22.12.2025 року, спричиненої останньому внаслідок ДТП, що мала місце 09.08.2025 року, до вирішення питання про притягнення винної особи до кримінальної відповідальності.

Також судом з`ясовано, що станом на день розгляду кримінального провадження № 0000434 щодо ТДВ «СГ «Оберіг» не відкрито провадження у справі про банкрутство та цей страховик не ліквідований, тобто щодо нього не внесені відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Тоді як встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 12 вересня 2018 року у справі № 569/96/17 (пункт 46), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справах № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54) та № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 20 березня 2019 року у справі № 486/1459/17 (пункт 54), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63), від 15 травня 2019 року у справах № 750/5785/18, № 570/2739/16-ц та № 554/9144/17, від 29 травня 2019 року у справі № 554/10303/17-ц, від 20 листопада 2019 року № 201/12877/16 (пункт 46), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 71), від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16-ц (пункт 43), від 19 травня 2020 року у справі № 263/17218/18 (пункт 24).

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

Особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Згідно із ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим.

За статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (стаття 80 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

З аналізу матеріалів, що містяться у справі, яка є предметом судового розгляду, встановлено, що цивільно-правова відповідальність обвинуваченого ОСОБА_4 була застрахована в ТДВ «СГ «Оберіг», водночас, відповідачем у справі є лише МТСБУ. Клопотання про залучення до участі у справі як співвідповідача ТДВ «СГ «Оберіг» матеріали справи не містять, цивільним позивачем та його представником не заявлялось.

Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє в позові до такого відповідача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 75), від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (пункт 54) та 13 жовтня 2020 року у справі № 640/22013/18 (пункт 31)).

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик.

Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, то в такому випадку відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у цій справі належним відповідачем до моменту його ліквідації та виключення запису про юридичну особу ТДВ «СГ «Оберіг» з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є ТДВ «СГ «Оберіг» (у межах суми ліміту страхового відшкодування).

Такий висновок суду відповідає та узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові КЦС ВС від 25.05.2022 року № 503/1597/16-ц.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що цивільний позивач пред`явив позовні вимоги щодо страхового відшкодування до неналежного відповідача, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

А тому, цілком встановивши фактичні обставини справи, перевіривши їх доказами, враховуючи висновок суду щодо пред`явлення цивільного позову до неналежного відповідача МТСБУ, вимоги цивільного позивача та його представника щодо необхідності відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого у розмірі 307564,05 грн, відшкодування витрат на лікування у розмірі 28504,79 грн, відшкодування шкоди у зв`язку із тимчасовою втратою працездатності у розмірі 280717,92 грн, всього 616786,76 грн, та моральної шкоди у розмірі 30922,27 грн, - судом не розглядаються.

Відповідно до положень ст. 174 КПК України, вирішити питання щодо скасування арешту майна.

Питання щодо речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта, а відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 368 КПК, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання, на кого мають бути покладені процесуальні витрати та в якому розмірі.

Процесуальні витрати за проведення судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/104-25/13143-ІТ від 04.04.2025 року в сумі 3183,60 грн., підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_4 на підставі ст. 124 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 371, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 51000 (п`ятдесят одна тисяча) гривень 00 копійок, з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 (один) рік.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався.

В задоволенні цивільного позову представника потерпілого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, - відмовити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Кам`янського від 18.04.2025 року у справі № 208/4696/25 (провадження № 1-кс/208/1572/25), на автомобіль марки «Subaru Legacy», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 належить ОСОБА_4 , шляхом зняття заборони відчуження та розпорядження вищевказаним майном.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Кам`янського від 18.04.2025 року у справі № 208/4696/25 (провадження № 1-кс/208/1573/25), на автомобіль марки «Skoda Superb», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 належить ОСОБА_6 , шляхом зняття заборони відчуження та розпорядження вищевказаним майном.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави документально підтверджені витрати на проведення судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/104-25/13143-ІТ від 04.04.2025 року в сумі 3183,60 грн. (три тисячі сто вісімдесят три гривні 60 коп.).

На підставі ч. 9 ст. 100 КПК України вирішити долю речових доказів, а саме:

- автомобіль «Subaru Legacy», реєстраційний номер НОМЕР_1 , визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000434 та поміщений на спецмайданчик, розташований за адресою: м. Кам`янське, вул. Медична, буд. 15, - повернути обвинуваченому ОСОБА_4 ;

- автомобіль «Skoda Superb», реєстраційний номер НОМЕР_2 , визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000434 та поміщений на спецмайданчик, розташований за адресою: м. Кам`янське, вул. Медична, буд. 15, - повернути потерпілому ОСОБА_6 ..

Роз`яснити засудженому, що він зобов`язаний сплатити штраф у місячний строк після набрання вироком суду законної сили і повідомити про це кримінально - виконавчій інспекції за місцем проживання шляхом пред`явлення документа про сплату штрафу. У разі несплати засудженим штрафу у вказаний строк, суд за поданням кримінально-виконавчої інспекції розглядає питання про розстрочку виплати не сплаченої суми штрафу або заміну несплаченої суми штрафу покаранням у виді громадських, виправних робіт або позбавлення волі відповідно до закону.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до частини 3 ст. 349 КПК України.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1