УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2026 року

м. Київ

справа № 404/7446/24

провадження № 51 - 233 ск 26

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду

Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянула касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Фортечного районного суду м. Кропивницького від 25 вересня 2025 рокута ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 16 жовтня 2025 року про відмову у відкритті апеляційного провадження,

встановила:

Ухвалою слідчого судді Фортечного районного суду м. Кропивницького від 25 вересня 2025 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_4 про скасування постанови дізнавача ВП №2 (м. Кропивницький) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області від 11 вересня 2025 року, якою відмовлено скаржнику у задоволенні поданого нею клопотання щодо вручення ОСОБА_5 письмового повідомлення про підозру та зобов`язання вручити письмове повідомлення про підозру по кримінальному провадженню 0000171 за ч. 1 ст. 125 КК.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 16 жовтня 2025 року на підставі ч. 4 ст. 399 КПК відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на вищезазначену ухвалу, оскільки апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 порушує питання про перевірку вищезазначених судових рішень у касаційному порядку.

Перевіривши касаційну скаргу та додані до неї документи, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Статтею 310 КПК передбачено, що оскарження ухвал слідчого судді здійснюється в апеляційному порядку. Тобто касаційне оскарження ухвал слідчого судді законом не передбачено.

Так, оскільки оскаржувана ухвала слідчого судді Фортечного районного суду м. Кропивницького від 25 вересня 2025 року не є предметом перевірки суду касаційної інстанції, то у відкритті касаційного провадження в цій частині має бути відмовлено на зазначеній підставі.

Щодо оскарження ухвали Кропивницького апеляційного суду від 16 жовтня 2025 року колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 КПК на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

При цьому, приписами ч. 2 ст. 307 КПК передбачено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Як убачається зі змісту долученої до касаційної скарги копії судового рішення, ухвалою слідчого судді Фортечного районного суду м. Кропивницького від 25 вересня 2025 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_4 про скасування постанови дізнавача ВП №2 (м. Кропивницький) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області від 11 вересня 2025 року, якою відмовлено скаржнику у задоволенні поданого нею клопотання щодо вручення ОСОБА_5 письмового повідомлення про підозру та зобов`язання вручити письмове повідомлення про підозру по кримінальному провадженню 0000171 за ч. 1 ст. 125 КК.

Відтак, з огляду на зазначені положення КПК, вказана ухвала постановлена в межах компетенції слідчого судді.

При цьому, в ухвалі слідчого судді від 25 вересня 2025 року зазначено, що ухвала оскарженню не підлягає.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою слідчого судді, ОСОБА_4 звернулась до Кропивницького апеляційного суду із апеляційною скаргою.

Відповідно до ч. 3 ст. 307 КПК ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

Вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначено положеннями КПК, і розширеному тлумаченню він не підлягає.

Тобто постановлена у цьому провадженні ухвала слідчого судді, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_4 про скасування постанови дізнавача ВП №2 (м. Кропивницький) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області від 11 вересня 2025 року, якою відмовлено скаржнику у задоволенні поданого нею клопотання щодо вручення ОСОБА_5 письмового повідомлення про підозру та зобов`язання вручити письмове повідомлення про підозру по кримінальному провадженню 0000171 за ч. 1 ст. 125 КК, не входить до визначеного у КПК переліку ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Положеннями ч. 3 ст. 392 КПК визначено, що в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом. Водночас, оскарження вищезазначеної ухвали слідчого судді в апеляційному порядку чинним КПК не передбачено.

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу.

Суддя апеляційної інстанції, відмовляючи у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді, дійшов висновку, що з огляду на вищезазначені положення ч. 4 ст. 399 КПК, вказана ухвала апеляційному оскарженню не підлягає, з наведеним погоджується і колегія суддів Верховного Суду.

При цьому, доводи касаційної скарги в частині порушеного права на апеляційне оскарження колегія суддів вважає неспроможними, з огляду на таке.

Зокрема, відповідно до ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках -на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначені норми Конституції України а також кримінального процесуального закону беззастережно гарантують право на апеляційне оскарження лише судового рішення, постановленого за наслідком розгляду справи (кримінального провадження в суді першої інстанції) по суті, а не всіх судових рішень у межах цієї справи (провадження).

Право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Такі обмеження повинні переслідувати легітимну мету та зберігати розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями (рішення ЄСПЛ у справах «Мушта проти України», заява № 8863/06, п. 37; «Kreuz v. Poland», заява № 28249/95, п. 53; «Golder v. the United Kingdom», заява № 4451/70, п. 38, «Stanev v. Bulgaria», заява № 36760/06, п.п. 229-230).

За таких обставин наявність визначених у законі обмежень щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже, не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів суду касаційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що відмова суду апеляційної інстанції у відкритті апеляційного провадження у зв`язку із поданням апеляційної скарги на судове рішення, оскарження якого законом не передбачене, не є свідченням обмеження доступу до правосуддя.

Підсумовуючи наведені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційний суд, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, зазначивши в своїй ухвалі підстави прийняття такого рішення, діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не містить доводів щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду апеляційної інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги з мотивів, наведених у ній, немає, а тому у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Фортечного районного суду м. Кропивницького від 25 вересня 2025 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 16 жовтня 2025 року, слід відмовити.

Керуючись частинами п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів

постановила:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Фортечного районного суду м. Кропивницького від 25 вересня 2025 рокута ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 16 жовтня 2025 року про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_6