Справа № 304/2693/24 Провадження № 1-кп/304/124/2026
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2026 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

особи, відносно якої подано клопотання ОСОБА_5 ,

його законного представника ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання прокурора Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному 22 серпня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000232, про застосування примусових заходів медичного характеру відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Порошково Перечинського району Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , з базовою загальною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, громадянина України, раніше не судимого,

за ознаками вчинення суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ст. 126-1 КК України,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 25 березня 2024 року близько 11.40 год, 23 травня 2024 року близько 21.30 год та 21 серпня 2024 року близько 18.40 год, знаходячись за місцем спільного проживання зі своєю матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у АДРЕСА_1 , систематично умисно вчиняв відносно неї психологічне насильство, ображаючи потерпілу нецензурними словами, які принижують честь та гідність, що призводило до її психологічних страждань, чим вчинив домашнє насильство, тобто суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ст. 126-1 КК України.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання про застосування до ОСОБА_5 примусових заходів медичного характеру підтримав та просив таке задовольнити з наведених у ньому підстав.

У судовому засіданні ОСОБА_5 пояснював, що обставини подій точно не пам`ятає та розповісти детально не може, однак вказав, що такі мали місце весною та восени, після чого він підлікувався і наразі у них з матір`ю гарні відносини, старається підтримувати матір. Згідний пройти лікування та обов`язково піде до медичного закладу.

Захисник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_7 вважав, що відносно його підзахисного достатнім буде застосувати примусові заходи медичного характеру у виді амбулаторного лікування, а законний представник начальник відділу соціального захисту населення та охорони здоров`я Т.Реметівської сільської ради ОСОБА_6 вказував на відсутність потреби застосовувати стосовно ОСОБА_5 будь-які примусові заходи медичного характеру.

У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 проти задоволення клопотання прокурора заперечувала, пояснюючи це тим, що у них із сином налагодились відносини, він підлікувався та на даний час вдома все добре, не хоче, щоб його примусово лікували.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження суд прийшов до такого висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 513 КПК під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

З`ясування питань щодо того, чи мало місце суспільно небезпечне діяння та чи вчинено таке ОСОБА_5 , суд здійснює дослідженням у судовому засіданні доказів, а саме:

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 21 серпня 2024 року, за яким інспектором СЮП відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_8 прийнято усну заяву ОСОБА_4 , яка просить прийняти міри до свого сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який систематично вчиняє домашнє насильство відносно неї;

- копіями постанов судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 27 травня та 19 червня 2024 року, якими ОСОБА_5 було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, стосовно матері ОСОБА_4 .

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та оцінивши докази, суд дійшов висновку, що мало місце суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ст. 126-1 КК України, а саме домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань потерпілої особи, і що таке діяння вчинене ОСОБА_5 .

При цьому надаючи кримінально-правову оцінку діям ОСОБА_5 як неосудної особи, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КК кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Склад кримінального правопорушення це сукупність встановлених у кримінальному законі юридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних), що визначають вчинене суспільно небезпечне діяння як злочинне.

Обов`язковими (універсальними) елементами складу будь-якого кримінального правопорушення є: 1) об`єкт кримінального правопорушення; 2) об`єктивна сторона кримінального правопорушення; 3) суб`єктивна сторона кримінального правопорушення; 4) суб`єкт кримінального правопорушення.

Об`єкт кримінального правопорушення це те, на що завжди посягає кримінальне правопорушення і чому воно завжди заподіює певної шкоди. Це ті суспільні відносини, що охороняються кримінальним законом.

Об`єктивна сторона зовнішня сторона діяння, яка виражається у вчиненні передбаченого законом діяння (дії чи бездіяльності), що заподіює чи створює загрозу заподіяння шкоди об`єкту кримінального правопорушення.

Суб`єктом кримінального правопорушення є фізична осудна особа, яка вчинила кримінальне правопорушення у віці, з якого відповідно до КК України може наставати кримінальна відповідальність ( ч. 1 ст. 18 КК).

Згідно зі ст. 19 КК осудною визнається особа, яка під час вчинення кримінального правопорушення могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними (ч. 1).

Не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру (ч. 2).

Суб`єктивна сторона це внутрішня сторона кримінального правопорушення, бо вона включає ті психічні процеси, що характеризують свідомість і волю особи в момент вчинення кримінального правопорушення. Ознаками суб`єктивної сторони, як елементу складу, є вина, мотив і мета кримінального правопорушення. Обов`язковою (необхідною) основною ознакою суб`єктивної сторони будь-якого складу кримінального правопорушення є вина особи.

Відповідно до ст. 23 КК виною є психічне ставлення особи до вчинюваної дії чи бездіяльності, передбаченої цим Кодексом, та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності.

Особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК, у стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки (відповідно вольова та інтелектуальна ознаки) не є суб`єктом кримінального правопорушення в розумінні ч. 1 ст. 18 КК і в такому випадку відсутня вина як обов`язкова основна ознака суб`єктивної сторони будь-якого складу кримінального правопорушення, а отже і суб`єктивна сторона. Зазначене є правовою підставою для юридичної оцінки дій неосудної особи не як кримінального правопорушення, а як суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК.

Статтею 92 КК передбачено, що примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб: 1) які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння; 2) які вчинили у стані обмеженої осудності кримінальні правопорушення; 3) які вчинили кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіли на психічну хворобу до постановлення вироку або під час відбування покарання (ст. 93 КК).

Так матеріалами справи, зокрема висновком судово-психіатричного експерта № 411 від 03 жовтня 2024 року підтверджується, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявляє ознаки хронічного психічного захворювання у вигляді параноїдної шизофренії епізодичного перебігу з наростаючим дефектом, про що свідчать дані про спостереження психіатром, неодноразові госпіталізації у психіатричну лікарню, примусове лікування за рішенням суду, встановлення ІІ групи інвалідності та клінічні ознаки недостатньо продуктивний контакт, паралогічне, з розірваністю мислення, психотична симптоматика, порушення інтелектуально-мнестичної діяльності, емоційна неадекватність, відсутність критики.

Також вказаним висновком встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявляє ознаки хронічного психічного захворювання у вигляді параноїдної шизофренії епізодичного перебігу з наростаючим дефектом, та не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними у період часу, що стосується інкримінованих йому діянь і не може у теперішній час; потребує застосування примусових заходів медичного характеру госпіталізації у психіатричний заклад із звичайним наглядом.

У рішенні ЄСПЛ від 03 вересня 2015 року в справі «Берланд проти Франції» щодо природи та мети примусової госпіталізації високий суд зауважив, що такий захід медичного характеру може бути призначений лише у випадку, коли психіатричним заключенням встановлено наявність у особи психічного розладу, що свідчить про її неосудність та становить ризик для безпеки людей чи дотримання громадського порядку. Проголошення особи неосудною з підстав наявності психічного розладу та вжиття пов`язаних з цим заходів процесуального примусу не є «покаранням» в розумінні п. 1 ст. 7 Конвенції, проте розглядається як запобіжний (превентивний) захід.

Суспільна небезпечність як ознака кримінального правопорушення полягає в тому, що кримінальне правопорушення заподіює або створює реальну загрозу заподіяння шкоди суспільним відносинам, які є об`єктами кримінально-правової охорони. Суспільна небезпечність внутрішня якість кримінального правопорушення, яка надає йому матеріального характеру, закріплена в законі та набуває правового значення, тобто породжує протиправність, яка є юридичним вираженням суспільної небезпечності.

У разі вчинення неосудною особою незакінченого суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК, воно не втрачає своєї суспільної небезпеки для суспільних відносин, які були об`єктом посягання, а його наслідки самі по собі в повній мірі не відображають суспільну небезпеку. Суспільна небезпека діяння, вчиненого в стані неосудності, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК, має також оцінюватись за загальними критеріями характером і ступенем з урахуваннях всіх вищезазначених елементів, які їх визначають (характером суспільних відносин, на які діяння посягає, об`єктивними ознаками діяння, а саме місцем, часом, обстановкою, способами й засобами його вчинення, знаряддям, кількістю осіб, характером суспільно-небезпечних наслідків, інтенсивністю посягання, видом і розміром шкоди, яка заподіюється діянням охоронюваним кримінальним законом суспільним відносинам чи ставить їх під загрозу реального заподіяння такої шкоди).

При кримінально-правовій оцінці суспільно небезпечного діяння, вчиненого особою в стані неосудності, суд має виходити із об`єкту посягання та об`єктивної сторони вчиненого діяння з урахуванням всіх фактичних обставин і зовнішнього прояву дій особи.

Правильна кримінально-правова оцінка суспільно небезпечного діяння, вчиненого особою в стані неосудності, впливає на обрання виду примусових заходів медичного характеру та на правильну кваліфікацію дій особи, яка є суб`єктом кримінального правопорушення і вчинила кримінальне правопорушення спільно з неосудною особою, обрання їй правильної форми та міри кримінальної відповідальності.

Вказані висновки щодо застосування норм права викладені у Постанові Об`єднаної Палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 16 січня 2023 року №761/37225/20, які суд враховує у порядку ч. 6 ст. 368 КПК України обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність.

Отже наведені вище обставини, а також висновок психіатричної експертизи дає підстав вважати, що ОСОБА_5 на момент вчинення інкримінованого йому діяння знаходився у стані неосудності.

Частиною 2 ст. 513 КПК України імперативно визначено, що визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Статтею ст. 94 КК передбачено, що залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом (ч. 1).

Госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги і лікування у примусовому порядку (ч. 3).

Визначаючи тип психіатричного закладу, до якого слід госпіталізувати неосудного, необхідно виходити як з його психічного стану, так і з характеру вчиненого ним суспільно небезпечного діяння.

Враховуючи наведене, та те, що ОСОБА_5 вчинив у стані неосудності суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ст. 126-1 КК України, яке відноситься до нетяжкого злочину пов`язаного з домашнім насильством, а також те, що психічний стан здоров`я ОСОБА_5 і на даний час позбавляє його здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними, що узгоджується з даними висновку судово-психіатричного експерта № 411 від 03 жовтня 2024 року, суд прийшов до висновку, що до ОСОБА_5 слід застосувати примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Як виснувала ОСОБА_9 Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові № 761/37225/20 від 16 січня 2023 року, в ухвалі суду не треба наводити назву конкретного психіатричного закладу, до якого має бути госпіталізована неосудна особа, і вказувати строк застосування примусового заходу медичного характеру.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 під час досудового розслідування даного кримінального провадження та розгляду клопотання у суді не обирався, на даний час клопотань про обрання такого суду не подано, отже питання щодо нього судом не розглядається.

Речових доказів та процесуальних витрат у даному кримінальному провадженні немає.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлено.

Керуючись ст. 19, 93, 94 КК України, ст. 369, 372, 505, 513 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

клопотання прокурора у кримінальному провадженні, внесеному 22 серпня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000232, про застосування відносно ОСОБА_5 примусових заходів медичного характеру задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який вчинив суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ст. 126-1 КК України, примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Перечинський районний суд протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Копію ухвали суду сторони кримінального провадження можуть отримати в Перечинському районному суді Закарпатської області в порядку, передбаченому ч. 7 ст. 376 КПК України.

Головуючий:ОСОБА_1