Провадження по справі № 1-кп/522/2846/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

здійснивши судовий розгляд у відкритому судовому засіданні у залі Приморського районного суду м. Одеси № 106 кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000474 від 29.03.2025 року стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Просяна Покровського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, який працює контролером в ТОВ «Чорномор транспортна компанія», одружений, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 та її представника адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Викладення обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, яке суд вважає доведеним.

28.03.2025 року приблизно о 17:00 год. у світлий час доби, в умовах необмеженої видимості і сухого дорожнього покриття, без опадів, водій ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем «Toyota Prius», р.н. НОМЕР_1 , здійснював рух по лівій смузі свого напрямку руху проїзної частини вул. Європейська у Приморському районі м. Одеси, з боку вул. Новощепний ряд в напрямку вул. Пантелеймонівської, на якій організовано двосторонній рух по двом смугам руху у кожному напрямку, які поділені дорожньою розміткою 1.3, 1.5 а також наявною на проїзній частині дорожньою розміткою 1.14.1, 1.16.1, 2.3.1 згідно Правил дорожнього руху України.

При під`їзді до нерегульованого пішохідного переходу, відзначеного дорожньою розміткою 1.14.1 і дорожніми знаками 5.38.1, 5.38.2 відповідно до Правил дорожнього руху України, видимість та оглядовість яких для водія була необмеженою, який розміщений напроти буд. № 2 по вул. Новощепний ряд, і який призначений для переходу пішоходами проїзної частини вул. Європейська, водій ОСОБА_3 зменшив швидкість керованого ним автомобіля і зупинився у своїй лівій смузі руху проїзної частини вул. Європейська перед нерегульованим пішохідним переходом для надання переваги в русі пішоходам, які перебували на пішохідному переході.

Після надання переваги в русі пішоходам, перед відновленням свого руху та проїзду через вказаний пішохідний перехід водій ОСОБА_3 проявив злочинну недбалість, не в повному обсязі переконався в безпеці, був не уважним і не стежив за дорожньою обстановкою, що позбавило його можливості безпечно керувати транспортним засобом, постійно контролювати його рух та вчасно реагувати на можливу зміну для нього дорожньої обстановки, в тому числі на пішохідному переході, відновив свій рух та почав проїжджати вищевказаний нерегульований пішохідний перехід не надавши переваги в русі пішоходу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка перетинала проїзну частину вул. Європейська по вказаному нерегульованому пішохідному переходу, рухаючись зліва направо по ходу напрямку руху автомобіля «Toyota Prius», р.н. НОМЕР_1 , в результаті чого на пішохідному переході передньою правою частиною кузову автомобіля «Toyota Prius», р.н. НОМЕР_1 здійснив на неї наїзд.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, з якими була доставлена до КНП «Міська клінічна лікарня № 11» ОМР.

Встановлено, що ОСОБА_5 в результаті дорожньо-транспортної пригоди отримала тілесні ушкодження у вигляді забійної рани нижньої губи, закритого перелому зовнішнього виростку великогомілкової кістки лівої гомілки зі зміщенням уламків, синця в ділянці лівого колінного суглобу.

Вказані тілесні ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів та могли бути отримані в умовах ДТП (контакту автомобіля, що рухається, з тілом пішохода) 28.03.2025 року, і відносяться до тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОЇ тяжкості.

Також під час досудового розслідування встановлено, у даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля «Toyota Prius», р.н. НОМЕР_1 , регламентувалися вимогами п. 10.1 Правил дорожнього руху України.

Водій автомобіля «Toyota Prius», р.н. НОМЕР_1 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода належним чином виконуючи вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху України.

Дії водія автомобіля «Toyota Prius», р.н. НОМЕР_1 , не відповідали вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України та знаходяться у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином водій ОСОБА_3 своїми необережними діями у формі злочинної недбалості допустив порушення вимог п. п. 2.3 (б), 4.16 (а), 10.1, 18.1 Правил дорожнього руху України, які вказують на те, що:

п. 2.3 ПДР «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п. 4.16 ПДР «Пішохід має право:

а) на перевагу під час переходу проїзної частини позначеними нерегульованими пішохідними переходами, а також регульованими переходами за наявності на те відповідного сигналу регулювальника чи світлофора»;

п. 10.1 ПДР «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

п. 18.1 ПДР «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а при необхідності зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», -

- чим спричинив потерпілій ОСОБА_5 тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Таким чином, встановлені достатні підстави вважати винним ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, визнав в повному обсязі та підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті та пояснив суду таке. В день, коли сталася подія, 28.03.2025 року приблизно о 17 годин 05 хвилин, було світло, він, маючи водійське посвідчення, керуючи технічно справним автомобілем марки «TOYOTA PRIUS», їхав по вулиці Європейській зі сторони вулиці Новощіпний ряд в бік вулиці Пантелеймонівська в місті Одеса. Зупинився перед пішохідним переходом, дивився вліво, розпочав рух із незнаною швидкістю, не більше 5 км/годину, його засліпило сонце та він здійснив наїзд на людину на пішоходному переході. Після чого він одразу вибіг зі свого автомобіля, посадив людину на лавочку, викликав карету швидкої допомоги, та чекали приїзду працівників поліції. Погодився, що порушив Правила дорожнього руху, зазначені в обвинувальному акті. Розуміє, що спричинив потерпілій тілесні ушкодження, про що дуже шкодує та щиро розкаюється, усі наслідки для себе усвідомив. Цивільні позови, подані у даному кримінальному провадженні, визнає в повному обсязі. Шкоду ним не відшкодовано, оскільки він не має можливості відшкодувати суму, про яку просила потерпіла, однак готовий виплачувати ту суму, яку визначить суд.

Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пояснила суду таке. 28.03.2025 року приблизно о 17 годині 05 хвилин вона переходила вулицю по пішохідному переходу в районі. Бачила, що стоїть автомобіль перед переходом. Вона вже майже завершила переходити дорогу, та транспортний засіб обвинуваченого почав рухатись та здійснив на неї наїзд, в результаті чого її відкинуло спочатку на машину, потім на асфальт. Після ДТП вона не могла сама дійти до лавки, обвинувачений довів її до лавки. Хто викликав карету швидкої допомоги вона не пам`ятала. Вона перебувала у лікарні на стаціонарному лікуванні два тижні, їй було проведено оперативне втручанні на нозі, встановлено металеву пластину, яку через рік треба знімати. Вона проходила реабілітацію досить тривалий час і зараз вона також лікується. В результаті ДТП їй спричинено тілесні ушкодження середньої тяжкості, а саме у вигляді перелому берцової кістки ноги, їй також зашивали губу і пошкоджено зубний протез. Крім того, в результаті падіння після ДТП у неї посипався зубний міст, тому вона вимушена була звернутися за послугами до стоматолога. Перший тиждень у неї був шок та біль від отриманих тілесних ушкоджень. Шкоду обвинувачений не відшкодував, лише один раз телефонував з приводу цього, навіть вибачення не просив. Цивільний позов, поданий в її інтересах представником, вона просила задовольнити в повному обсязі. Інший цивільний позов, поданий лікарнею, де вона лікувалася після ДТП також просила задовольнити. Щодо призначення обвинуваченому міри покарання, покладалася на розсуд суду.

Суд з`ясував, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини справи, та упевнився у добровільності їх позиції. Їм було роз`яснено про те, що якщо докази не будуть досліджені, у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

У зв`язку із зазначеними обставинами, за згодою учасників кримінального провадження, які визнали недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з урахуванням визнання вини обвинуваченою, докази у судовому провадженні не досліджувалися, згідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

Приймаючи до уваги вищевказане, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, повністю доведена.

Суд дійшов висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 містять склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та суд кваліфікує їх за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Мотивування прийнятого рішення.

При визначенні мотивів призначення покарання суд керується таким.

Відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника визначена насамперед ст. 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до абз. 3 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Крім того, як неодноразово наголошував у своїх висновках Верховний Суд, що суди не повинні допускати спрощений та однаковий підхід до розгляду справи та застосовувати індивідуалізацію покарання, з урахуванням конкретних обставин кожної справи. Індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта (постанова Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі №207/5011/14-к (провадження №51-1985км 18)).

Згідно ч. 1 ст. 61 КК України, покарання у виді обмеження волі полягає у триманні особи в кримінально-виконавчих установах відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за нею нагляду з обов`язковим залученням засудженого до праці.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» судам необхідно мати на увазі, що частиною 1 статті 75 КК передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного до трьох років (ч. 3 ст. 75 КК України).

Щодо призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 .

Прокурор просив призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки, на підставі ст. 75,76 КК України, звільнити обвинуваченого від відбування основного покарання, встановивши іспитовий строк терміном два роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки. Подані цивільні позови у кримінальному провадженні підтримав. Долю речових доказів просив вирішити в порядку ст. 100 КПК України. Також

Потерпіла ОСОБА_5 та її представник адвокат ОСОБА_6 , підтримали прокурора в частині призначення покарання обвинуваченому. Також просили задовольнити в повному обсязі цивільний позов поданий представником ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 , до ОСОБА_3 про компенсацію моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням у сумі 300000 грв., та до ПАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі завданої кримінальним правопорушенням у сумі 91220,87 грн. Не заперечували проти задоволення цивільного позову, поданого КНП «МКЛ №11» ОМР до ОСОБА_3 .

Обвинувачений ОСОБА_3 просив призначити йому мінімальне покарання передбачене санкцією статті. Цивільний позови, подані до нього представником потерпілої та лікарнею, визнав в повному обсязі.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який, є громадянином України, з середньою освітою, одруженого, працевлаштованого, який проживає в м. Одеса, у лікаря на наркологічному обліку не значиться, раніше не судимий в силу ст. 89 КК України.

Відповідно до ст. 67 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд враховує те, що він визнав вину, щиро розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Санкцією ч. 1 ст. 286 КК України передбачено покарання у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Таким чином, враховуючи факт наявності пом`якшуючої покарання обставини, а саме щирого каяття, особу винного, який раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, суд доходить висновку про можливість призначення ОСОБА_3 покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 2 роки, що буде справедливим та відповідати принципам та цілям його призначення.

Врахувавши в сукупності наведені вище обставини кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_3 , те, що він є раніше не судимий, суд доходить висновку про можливість виправлення та перевиховання особи без ізоляції від суспільства, із застосуванням положень ст. 75 КК України, тому вважає за можливе звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном 2 року.

При цьому, суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ст.76 КК України, які будуть достатні для забезпечення належної поведінки ОСОБА_3 та виконуватимуть виховну та превентивну функцію.

На підставі вищезазначеного, суд вважає, що таке покарання буде законним, справедливим, достатнім для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим та досягне своєї мети.

Цивільні позови у кримінальному провадженні.

Згідно ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, встановленим договором або законом.

Відповідно до вимог п. 10 ч. 1 ст. 56 КПК України потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.

За правилами ст. 61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, яким кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка (який) в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила (пред`явив) цивільний позов.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Вирішуючи питання щодо заявлених цивільних позовів, суд виходить з норм частин першої, четвертої статті 128 Кримінального процесуального кодексу України, за якими особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов; форма і зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства. При цьому права та обов`язки цивільного позивача, цивільного відповідача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду (частина друга статті 61, частина друга статті 62 КПК України).

Частиною 1 статті 129 КПК України передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Частина 1 статті 22 ЦК України передбачає відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди особі, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

1) Щодо цивільного позову КНП «Міська клінічна лікарня № 11» ОМР, поданий в інтересах держави, до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, на загальну суму 17095 гривень 82 копійки, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Частиною 3 статті 1206 ЦК України передбачено, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» від 07.07.1995 року встановлено, що сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_5 28.03.2025 року внаслідок ДТП отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості та її визнано потерпілою.

Вину ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за участі потерпілої ОСОБА_5 доведено перед судом.

Після ДТП ОСОБА_5 перебувала на стаціонарному лікуванні в КНП «Міська клінічна лікарня №11» ОМР в період з 28.03.2025 року по 11.04.2025 року, що підтверджується відповідною довідкою №01-83/507 від 09.05.2025 року, сума витрат склала 17095 грн. 82 коп.

Так, до цивільного позову долучено довідку на підтвердження суми коштів, витрачених на лікування ОСОБА_5 , яка перебувала на стаціонарному лікуванні у КНП «Міська клінічна лікарня № 11» ОМР в період з 28.03.2025 року по 08.06.2021 року, що склали 17095 гривень 82 копійок.

ОСОБА_3 під час розгляду кримінального провадження визнав цивільний позов, поданий медичним закладом.

Прокурор, потерпіла та її представник просили задовольнити вказаний цивільний позов.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у підготовче засідання чи в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

В судове засідання представник КНП «Міська клінічна лікарня №11» ОМР, будучи належним чином сповіщеним про дату, час та місце судового розгляду до суду не з`явився. Суд враховує, що в цивільному позові цивільний позивач просить розглянути позов без їх участі.

Суд вивчивши поданий цивільний позов встановив, що він не відповідає вимогами ст. 175, 177 ЦПК України, оскільки до цивільного позову, підписаного представником позивача Заступником генерального директора з ЕП Ольгою КАСАЯНІ, не долучено документ, що підтверджує її повноваження.

Як вбачається зі змісту п. 2, 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд залишає без розгляду позовну заяву, якщо: від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи; провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.

Крім того, в порушення вказаний цивільний позов надійшов до суду через електрону пошту суду, яка не містить кваліфікований цифровий підпис.

Відповідно до ч. 8 ст. 43 ЦПК України, якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, на такі документи накладається кваліфікований електронний підпис учасника справи (його представника) відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в паперовій формі, такі документи скріплюються власноручним підписом учасника справи (його представника).

Згідно положень ст. 6, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа. Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».

Електронний підпис - електронні дані, що додаються до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються підписувачем як підпис (п. 15 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги").

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» перевірка цілісності електронного документа проводиться шляхом підтвердження удосконаленого або кваліфікованого електронного підпису чи печатки, а в разі накладання на електронний документ електронного підпису чи печатки іншого виду - із застосуванням інших засобів і методів захисту інформації з дотриманням вимог законодавства у сфері захисту інформації.

Отже, створення електронного документа завершується накладенням електронного цифрового підпису його автора.

Під час судового розгляду кримінального провадження вказані недоліки також цивільним позивачем усунуто не було.

З урахуванням наведеного суд доходить висновку, що цивільний позов КНП «Міська клінічна лікарня № 11» ОМР, поданий в інтересах держави, до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, на загальну суму 17095 гривень 82 копійки, слід залишити без розгляду.

Разом з тим, суд вважає за необхідне роз`яснити, що цивільний позивач не позбавлений права звернутись з відповідною позовною заявою в порядку цивільного судочинства.

2) Крім того, у кримінальному провадженні подано цивільний позов представником ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 , до ОСОБА_3 про компенсацію моральної шкоди у розмірі 300000 гривень 00 копійок та стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 22500 гривень 00 копійок, а також до Приватного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» (Ідентифікаційний код юридичної особи: 24175269), про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням у розмірі 79182 гривні 29 копійок., який потерпіла сторона підтримала в повному обсязі та наполягали на його задоволенні.

Обвинувачений ОСОБА_3 визнав цивільний позов в повному обсязі та не заперечував проти його задоволення.

Прокурор також не заперечував проти задоволення поданого цивільного позову представником потерпілої.

У своєму відзиві представник страхової компанії просив відмовити в задоволенні цивільного позову з частині позовних вимог до ПрАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», який просили розглядати без участі представника.

Щодо позовних вимог представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 до ПрАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» в частині стягнення матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у розмірі 79182 гривень 29 копійок.

Так, 02.07.2025 року від представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 подано цивільний позов до ОСОБА_3 про компенсацію моральної шкоди у розмірі 300000 гривень 00 копійок та стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 22500 гривень 00 копійок, а також до ПрАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» (Ідентифікаційний код юридичної особи: 24175269), про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням у розмірі 77942 гривні 09 копійок.

В подальшому від представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій вона просить стягнути з ПрАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі - 79182 гривень, 29 копійок; та стягнути з ОСОБА_3 компенсацію моральної шкоди у розмірі 300000 гривень 00 копійок та судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 22500 гривень 00 копійок.

В обґрунтування поданого позову представник цивільного позивача зазначила, що потерпіла ОСОБА_5 після отриманих тілесних ушкоджень перенесла хірургічну операцію, їй були встановленні пластини та гвинти в лівій нозі. Також за рік після операції буде вирішуватись питання щодо нового хірургічного втручання для зняття пластин. Потерпіла втратила працездатність на тривалий час, продовжує проходити складний та дорогий етап лікування та реабілітації. Вартість придбаних ліків та комплекту фіксаторів для накістного остеосинтезу проксимального відділу великогомілкової кістки станом на дату подання позову складає 58692,89. Окрім уламкового перелому латерального виростку велигомілкової кістки їй також були спричиненні ушкодження обличчя нижньої губи та пошкодження коронкових частин 11,21,22,21 зубів. Вартість лікування зубів становить 20489 гривень 40 копійок. Загальна сума матеріального збитку складає 79182 гривень 09 копійок.

На підтвердження розміру матеріальної шкоди, спричиненої потерпілій ОСОБА_5 в результаті ДТП, які були витрачені нею на лікування, до цивільного позову долучено відповідні підтверджуючі документи (копії медичної документації, чеки, рахунки, довідка, інформація щодо страхового полісі цивільного відповідача та інше).

До суду надійшов відзив на позов, в якому цивільний відповідач просить відмовити в задоволенні позову ОСОБА_5 до ПАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням в частині заявлених позовних вимог до ПрАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП».

Так, цивільний відповідач зазначив про відсутність обов`язку виплати страхового відшкодування, оскільки обов`язковою умовою для виплати страхового відшкодування є наявність вини страхувальника, тобто відповідача у вчиненні ДТП.

Крім того, відповідач вказав, що позовні вимоги є безпідставними, оскільки вимоги позивача свідчать про те, що він не подавав страховику заяву про страхове відшкодування, що у свою чергу унеможливлює прийняття страховиком рішення щодо виплати або відмову у виплаті страхового відшкодування.

Щодо стягнення з ПрАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» витрат, пов`язаних із лікуванням, відповідач зазначив, що надані позивачем розрахунки не обгрунтовують заявлену суму позовних вимог та не свідчать про визнання позову ПрАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», а надані суду для правильного та вірного визначення матеріальних збитків, у разі встановлення випадку, що стався страховим.

Також цивільний відповідач зазначив, що інші витрати на лікування є такими, що не знаходяться у прямому причино-наслідковому зв`язку між настанням ДТП та спричиненням травм або дані витрати на лікування не відносяться до даної ДТП, протилежного позивач не наводить та матеріалами справи не підтверджується.

Суд не погоджується з доводами викладеними у відзиві на цивільний позов з огляду на таке.

Згідно ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 21.05.2024 року №3720-ІХ, Страховим випадком за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої у особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, виник обов`язок відшкодувати шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб.

Так, вину ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за участі потерпілої ОСОБА_5 доведено перед судом.

Під час розгляду ОСОБА_3 надав суду копію договору страхування (полісу) № від 28.09.2024 року, згідно якого його цивільно-правову відповідальність застраховано в ПрАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», який був чинний на момент ДТП та діяв до 27.09.2025 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 21.05.2024 року №3720-ІХ (надалі - Закон), для отримання страхової (регламентної) виплати потерпіла особа чи інша особа, яка має право на її отримання (далі - заявник), подає страховику, а у випадках, передбачених статтею 43 цього Закону, - до МТСБУ, заяву про страхову виплату, заяву про регламентну виплату у строк, що не перевищує: три роки з дня настання дорожньо-транспортної пригоди (у випадках, передбачених пунктом 4 частини першої статті 43 цього Закону, - з дня припинення членства страховика в МТСБУ), - якщо шкоду заподіяно життю або здоров`ю потерпілої фізичної особи.

Так, суд зазначає, що факт волевиявлення потерпілої ОСОБА_5 на отримання страхової виплати підтверджується її зверненням з цивільним позовом до ПрАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП».

Крім того, аналізуючи закріпленні Законом підстави для отримання страхової виплати, слід зазначити, що сам факт відсутності відомостей про звернення особи, якій внаслідок ДТП було заподіяно шкоду здоров`ю, не є підставою для позбавлення її права для захисту своїх інтересів в інший передбачений законом спосіб.

Так, у постанові КЦС від 21 серпня 2018 року у справі № 227/3573/16-ц касаційний суд висловився про необхідність стягнення страхового відшкодування не зважаючи на те, що позивач не звертався до страховика із заявою про відшкодування шкоди і за таким відшкодуванням звернувся безпосередньо до суду в межах необхідного строку, а в постанові ККС від 30 серпня 2018 року у справі № 732/865/16-к посилання страховика на те, що потерпілий не звертався до нього із заявою про виплату страхового відшкодування, було відхилено касаційним судом.

У постанові колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26 березня 2018 року у справі № 910/426/17 суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій і зазначив таке: «потерпіла особа не зобов`язана звертатися до особи, у якої застраховано цивільно-правову відповідальність заподіювача шкоди. Таке право, враховуючи висновок, викладений у рішенні Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002, може бути реалізоване безпосередньо шляхом подання відповідного позову до суду. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами в залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту».

Крім того, в своєму рішенні від 20.04.2024 року, справа № 278/44/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду наголосив на недопустимості формального підходу до вирішення питання про здійснення або нездійснення компенсації і надання пріоритету зовнішній формі юридично значущих дій або бездіяльності над їх змістом і наслідками. Адже підставою для відмови у відшкодуванні визнаються не будь-які порушення регламентованої цим законом процедури, а лише ті, що призвели до неможливості встановлення обставин, які мають істотне значення для вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для здійснення виплат і визначення їх розміру.

Так, факт спричинення потерпілій ОСОБА_5 тілесних ушкоджень внаслідок ДТП встановлено судом за результатами розгляду вказаного кримінального провадження. Вказані обставини мають істотне значення для вирішення питання про наявність підстав для здійснення страхових виплат. Розмір витрат понесених потерпілою на лікування підтверджуються долученими до цивільного позову чеками.

Крім того, слід зауважити, що представник відповідача у своєму відзиві керується редакцією Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка втратила свою чинність (підстава 3720-IX), що унеможливлює врахування судом доводів, на які посилається представник страхової компанії.

Таким чином, суд вважає що доводи зазначенні представником ПрАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» у відзиві на цивільний позов, поданий представником цивільного позивача ОСОБА_5 є безпідставними.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 21.05.2024 року №3720-ІХ (надалі Закон) встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату в межах страхової суми відповідно до цього Закону.

Розміри страхових сум за внутрішніми договорами страхування встановлюються за шкоду, заподіяну: життю та здоров`ю потерпілих осіб, - у розмірі, еквівалентному не менше 1,3 мільйона євро на одну потерпілу фізичну особу, та у розмірі, еквівалентному не менше 6,45 мільйона євро на один страховий випадок незалежно від кількості потерпілих осіб.

Згідно ч.1 ст.18 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум та згідно з умовами, зазначеними у внутрішньому договорі страхування, зобов`язаний у встановленому цим Законом порядку здійснити страхову виплату у зв`язку із шкодою, заподіяною внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та/або майну потерпілої особи, або прийняти обґрунтоване рішення про відмову в її здійсненні.

Статтею 20 Закону визначено, у разі заподіяння внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди життю та здоров`ю потерпілої фізичної особи здійснюється страхова (регламентна) виплата у зв`язку з: 1) лікуванням потерпілої фізичної особи; 2) тимчасовою втратою працездатності потерпілою фізичною особою; 3) стійкою втратою чи зменшенням професійної або загальної працездатності потерпілої фізичної особи; 4) моральною шкодою, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала потерпіла фізична особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 5) смертю потерпілої фізичної особи.

Розмір страхової (регламентної) виплати у разі заподіяння шкоди життю та здоров`ю потерпілої фізичної особи зменшується на документально підтверджену суму отриманого потерпілою фізичною особою (особою, яка має право на отримання відшкодування) від відповідальної за заподіяння шкоди особи, чи від іншої особи відшкодування (компенсації), здійсненого у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою. У такому разі компенсація витрат особи, яка здійснила таке відшкодування (компенсацію), здійснюється на умовах та в порядку, визначених статтею 34 цього Закону.

Загальний розмір усіх здійснених страхових (регламентних) виплат у разі заподіяння шкоди життю та здоров`ю однієї потерпілої фізичної особи не може перевищувати розмір страхової суми за таку шкоду, встановлений цим Законом.

Відповідно до положень статті 21 Закону страхова (регламентна) виплата у зв`язку з лікуванням потерпілої фізичної особи здійснюється страховиком, а у випадках, передбачених частиною першою і пунктом 3 частини другої статті 43 цього Закону, - МТСБУ, у розмірі витрат, пов`язаних з доправленням, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілої фізичної особи у відповідному закладі охорони здоров`я, включаючи витрати на спеціальний медичний, постійний сторонній догляд та придбання лікарських засобів (лікарських препаратів). Необхідність здійснення таких витрат документально підтверджується відповідним закладом охорони здоров`я, а розмір витрат - розрахунковим документом.

Мінімальний розмір страхової (регламентної) виплати у зв`язку з лікуванням потерпілої фізичної особи становить 1/30 розміру мінімальної місячної заробітної плати, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування (тимчасової непрацездатності), але не більше ніж за 120 днів.

З урахуванням наведеного суд доходить таких висновків.

Вину ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за участі потерпілої ОСОБА_5 доведено перед судом.

Представник цивільного позивача надала суду копію страхового полісу № обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 28.03.2025 року, укладений із страховою компанією ПрАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», який був чинний на момент ДТП, що сталося 28.03.2025 року.

Судом встановлено, що представником цивільного позивача на підтвердження вимог поданого нею цивільного позову долучено чеки, які потерпіла ОСОБА_5 витратила на лікування, на загальну суму 79182,29 гривень.

Таким чином, суд погоджується з доводами представника цивільного позивача щодо необхідності виплати ОСОБА_5 страховою компанією ПрАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» матеріальної шкоди, у зв`язку із лікуванням потерпілої, що підлягає відшкодуванню відповідно до положень ст. 21 Закону.

Таким чином, у рахуванням наведеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_5 до ПрАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» підлягають задоволенню та з ПрАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» на користь ОСОБА_5 підлягає стягненню матеріальна шкода у розмірі 79182 гривень 29 копійок.

Щодо позовних вимог до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок злочину, у розмірі 300000 гривень 00 копійок.

Як вбачається з цивільного позову, в частині обґрунтування позовних вимог до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди, окрім іншого, потерпілій було спричинено моральні та фізичні страждання, що виразилось у перенесеному сильному фізичному болю, суттєвій зміні умов життя, після ДТП потерпіла може рухатися лише за допомогою милиць, не може повноцінно працювати, після перенесеної операції їй необхідно проходити реабілітацію, медикаментозне лікування, масажі, лікувально-оздоровчу фізкультуру. Також відбулися зміни в її повсякденному житті, в багатьох його сферах потерпілій необхідна стороння допомога, що викликає в неї почуття безпорадності, пригніченості, постійного стресу.

Крім того, представник потерпілої зазначила, що обвинувачений взагалі не відшкодував потерпілій ані майнову, ані моральну шкоду, що додатково погіршує її моральний стан через проявлену байдужість та несправедливість.

За змістом ч.1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичній болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам по собі факт порушення права (справа «Науменко проти України»).

В цивільному позові та в судовому засіданні, в обґрунтування зазначеного розміру стягнення моральної шкоди, потерпіла вказала, що після отриманих тілесних ушкоджень перенесла хірургічну операцію, їй були встановленні пластини та гвинти в лівій нозі. Також за рік після операції буде вирішуватись питання щодо нового хірургічного втручання для зняття пластин. Потерпіла втратила працездатність на тривалий час, продовжує проходити складний та дорогий етап лікування та реабілітації.

Разом з цим потерпілій було спричинено моральні та фізичні страждання, що виразилось у перенесеному сильному фізичному болю, суттєвій зміні умов життя, після ДТП потерпіла може рухатися лише за допомогою милиць, не може повноцінно працювати, після перенесеної операції їй необхідно проходити реабілітацію, медикаментозне лікування, масажі, лікувально-оздоровчу фізкультуру. Також відбулися зміни в її повсякденному житті, в багатьох його сферах потерпілій необхідна стороння допомога, що викликає в неї почуття безпорадності, пригніченості, постійного стресу.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд, з огляду на фактичні обставини кримінального провадження, характер, глибину моральних страждань та переживань потерпілої ОСОБА_5 , керуючись вимогами розумності, виваженості та справедливості, оцінює завдану моральну шкоду завдану потерпілій в розмірі 300000 гривень 00 копійок, та за переконанням суду саме така сума відшкодування моральних страждань потерпілої є достатньою для розумного задоволення потреб потерпілого і не буде становити надмірного тягаря для ОСОБА_3 , який визнав цивільній позов в повному обсязі.

При цьому, суд констатує, що потерпілою було виконано визначенні ЦПК України обов`язки щодо доведення стороною обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та доведено перед судом заявлений нею розмір моральної шкоди.

Визначаючи розмір відшкодування потерпілому понесеним ним моральної шкоди саме у такій сумі, суд виходить з того, що визначаючи розмір відшкодування, слід керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності та розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення, про що також зазначила Велика Палата Верховного Суду у справі № 752/17832/14-ц від 15.12.2020 року.

Таким чином, у рахуванням наведеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_3 щодо стягненню моральної шкоди з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 у розмірі 300000гривень 00 копійок підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 витрат на правову допомогу у розмірі 22500 гривень 00 копійок, суд вважає за необхідне зазначити про таке.

Суд вважає обґрунтованими доводи цивільного позову в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 22500 гривень 00 копійок, які підлягають задоволенню в повному обсязі, проти чого не заперечував обвинувачений під час судового розгляду, що підтверджується долученими до позову документами на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу та стягнення цих витрат, зокрема: копією договору про надання правової допомоги від 30.04.2025 року №39-2025; копією акту надання послуг №45 від 30.06.2025 року на суму 12000 гривень 00 копійок; копією акту надання послуг №63 від 19.08.2025 року на суму 6000 гривень 00 копійок; копією акту надання послуг №73 від 13.10.2025 року на суму 4500 гривень 00 копійок; ордером на надання правничої допомоги ОСОБА_5 №39-2025 від 30.04.2025 року; копією свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю №2339, видане на підставі рішення Ради адвокатів Одеської області від 14.09.2012 року №VI-38/194; копією платіжної інструкції №5 від 22.08.2025 року на суму 6000 гривень 00 копійок; витягом з ЄРАУ.

З урахуванням наведеного, цивільний позов в цій частині також підлягає задоволенню в повному обсязі.

Щодо заходів забезпечення кримінального провадження, процесуальних витрат, речових доказів.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні не застосовувався.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 27.05.2025 року на автомобіль марки «Toyota Prius», р.н. НОМЕР_1 , який належить ТОВ «ЛАЙМ-АВТО», слід скасувати та вважати його повернутим власнику, його представнику за довіреністю - ОСОБА_7 , згідно розписки.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Судом встановлено, що у даному кримінальному провадженні містяться витрати на залучення експертів, у зв`язку з проведенням експертиз на загальну суму, які підлягають стягненню з обвинуваченого, а саме за проведення:

- судової транспортно-трасологічної експертизи автомобіля «Toyota Prius», р.н. НОМЕР_1 , вартістю 8 914 (вісім тисяч дев`ятсот чотирнадцять) гривень 00 (нуль) копійок;

- судової авто-технічної експертизи технічного стану автомобіля «Toyota Prius», р.н. НОМЕР_1 , вартістю 5 348 (п`ять тисяч триста сорок вісім) гривень 40 (сорок) копійок.

- судової авто-технічної експертизи по обставинами дорожньо-транспортної пригоди, вартістю 4 240 (чотири тисячі двісті сорок) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

Питання щодо речових доказів судом вирішується в порядку вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 50, 61, 65, 286 КК України, ст. 100, 124, 127-129, 174, ч. 3 ст. 349, 367-371, 373, 374, 376, 395, 532 КПК України,

УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Призначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі строком 2 (два) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном 2 (два) роки.

На підставі ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня № 11» Одеської міської ради, поданий в інтересах держави, до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, на загальну суму 17095 (сімнадцять тисяч дев`яносто п`ять) гривень 82 (вісімдесят дві) копійки залишити без розгляду.

Цивільний позов, поданий представником ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 , до ОСОБА_3 про компенсацію моральної шкоди у розмірі 300000 (триста тисяч) гривень 00 (нуль) копійок та стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 22500 (двадцять дві тисячі п`ятсот) гривень 00 (нуль) копійок, а також до Приватного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» (Ідентифікаційний код юридичної особи: 24175269), про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням у розмірі 79182 (сімдесят дев`ять сто вісімдесят дві) гривні 29 (двадцять дев`ять) копійок задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду у розмірі 300000 (триста тисяч) гривень 00 (нуль) копійок.

Стягнути з ПАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» на користь ОСОБА_5 відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у сумі 79182 (сімдесят дев`ять тисяч сто вісімдесят дві) гривні 29 (двадцять дев`ять) копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 22500 (двадцять дві тисячі п`ятсот) гривень 00 (нуль) копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експертів, у зв`язку з проведенням судових експертиз, а саме:

- судової транспортно-трасологічної експертизи автомобіля «Toyota Prius», р.н. НОМЕР_1 , вартістю 8 914 (вісім тисяч дев`ятсот чотирнадцять) гривень 00 (нуль) копійок;

- судової авто-технічної експертизи технічного стану автомобіля «Toyota Prius», р.н. НОМЕР_1 , вартістю 5 348 (п`ять тисяч триста сорок вісім) гривень 40 (сорок) копійок.

- судової авто-технічної експертизи по обставинами дорожньо-транспортної пригоди, вартістю 4 240 (чотири тисячі двісті сорок) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні не застосовувався.

Накладений арешт на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 27.05.2025 року на автомобіль марки «Toyota Prius», р.н. НОМЕР_1 , який належить ТОВ «ЛАЙМ-АВТО», скасувати.

Речові докази у кримінальному провадженні:

- автомобіль марки «Toyota Prius», р.н. НОМЕР_1 , вважати повернутим власнику, згідно розписки.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження та на нього може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня проголошення вироку через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду.

Суддя Приморського районного

суду м. Одеси ОСОБА_8