Справа № 202/7794/24
Провадження № 1-кс/202/6223/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2025 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпра ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Індустріального районного суду м. Дніпра клопотання слідчого СВ ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене Лівобережної окружної прокуратури ОСОБА_6 , про арешт майна та додані до клопотання матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000220 від 24.04.2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпра надійшло зазначене клопотання, в якому слідчий просить накласти арешт у вигляді заборони відчуження та розпорядження майном належне ОСОБА_4 , метою конфіскації майна як виду покарання, а саме квартиру загальною площею 68,3 кв.м, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 020, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Заборонити органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, здійснювати будь-які реєстраційні дії, щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, а саме квартиру загальною площею 68,3 кв.м, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 020, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які дії стосовно приватизації або набуття права власності на майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухому майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень зміни до таких записів щодо вищевказаного нерухомого майна.

Клопотання слідчого мотивоване тим, що у провадженні СВ ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області знаходиться кримінальне провадження №0000220 від 24.04.2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України.

Нагляд за додержанням законів органами, що проводять досудове слідство у кримінальному провадженні здійснюється групою прокурорів Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра.

11.08.2025 у порядку ст. ст. 276-278 КПК України ОСОБА_4 оголошено про підозру у службовому підробленні, тобто у видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, а також у пособництві в заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому за попередньою змовою групою осіб у великих розмірах та у службовому підробленні, тобто у видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, а також у пособництві в заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому за попередньою змовою групою осіб у великих розмірах, вчиненого повторно, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.5 ст. 191, ч.1 ст.366 КК України Кримінального кодексу України.

Санкція ч. 5 ст. 191 КК України передбачає покарання у вигляду позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має у власності нерухоме майно, а саме квартиру загальною площею 68,3 кв.м, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 020, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Оскільки санкція статті передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна, з метою її забезпечення слідчий, за погодженням із прокурором, просить накласти арешт на вищевказане майно підозрюваного ОСОБА_4 .

Слідчий в судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Захисник в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання, оскільки, в матеріалах клопотання відсутні докази щодо заподіяної шкоди, окрім того квартира в іпотеці до 15.11.2047 року .

Підозрюваний підтримав позицію захисника.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши клопотання, дослідивши надані органом досудового розслідування матеріали кримінального провадження, слідчий суддя виходить з наступного.

З матеріалів, доданих до клопотання, вбачається, що у провадженні СВ ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області знаходиться кримінальне провадження №0000220 від 24.04.2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України.

11.08.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч.1 ст.366 КК України Кримінального кодексу України.

Статтею 131 КПК України визначено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості провадження. Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно підлягає для забезпечення можливої конфіскації.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою конфіскації майна, як виду покарання.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

У даному випадку метою арешту майна є забезпечення конфіскації майна як виду покарання, оскільки санкція ч. 5 ст. 191 КК України передбачає покарання у вигляду позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

Відповідно до ст. 59 КК України, покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю підозрюваного.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є власником та іпотекодавцем квартири загальною площею 68,3 кв.м, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 020, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

АТ «Державний ощадний банк України» є іпотекодержателем даного майна.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Накладення арешту на майно призведе до порушення прав і законних інтересів АТ «Державний ощадний банк України» як іпотекодержателя нерухомого майна, на яке слідчий просить накласти арешт.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

При цьому слідчий суддя виходить також із положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997, згідно з якими кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як зазначено Верховним Судом у постанові від 11.01.2023 у справі №686/26138/18, оскільки накладення арешту на майно має наслідком заборону відчуження арештованого майна, то ним порушується право іпотекодержателя у разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Враховуючи зазначене вище, слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання, оскільки, на думку слідчого судді, на даний час потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси іпотекодержателя АТ «Державний ощадний банк України».

Керуючись ст.ст.170-173, 369, 372 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на квартиру загальною площею 68,3 кв.м, реєстраційний номер об?єкту нерухомого майна - 020, розташований за адресою: АДРЕСА_1 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів.

Слідчий суддя ОСОБА_1