КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/5852/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 листопада 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000271 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2025 року, задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, до 11 грудня 2025 року, включно.

Цією ж ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора частково та обрати щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистої поруки до 11 грудня 2025 року включно.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги захисник посилається на те, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, оскільки є необґрунтованою та прийнята судом не на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, є такою, що не відповідає дійсним обставинам справи.

Зокрема, як зазначає апелянт, стороною захисту в судовому засіданні була спростована наявність ризиків передбачених ст.177 КПК України, а прокурором протилежне не було доведено, при тому, що кримінальний процесуальний закон покладає обов`язок на сторону обвинувачення довести суду, крім обґрунтованості підозри та наявності ризиків не процесуальної поведінки обвинуваченого, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

На думку захисника, жодного доказу про існування будь-якого з ризиків, передбачених ст.177 КПК України, до клопотання не додано та взагалі відсутнє в матеріалах кримінального провадження.

Крім того, як наголошує апелянт, судом не взято до уваги заяви ociб, готових взяти підозрюваного на особисту поруку. Вказані особи були заслухані судом в судовому засіданні, надали детальні позитивні характеристики щодо підозрюваного, його моральних якостей, тим паче проявлених під час повномасштабного вторгнення та проходження військової служби, як добровольця. Такими особами були екс-заступник МО України ОСОБА_8 , командир військової частини, в якій обвинувачений проходить військову службу як мобілізований під час особливого періоду; командир центру технічної модернізації вч, де проходить службу обвинувачений. На переконання захисника, посилання суду на неможливість забезпечення вказаними особами виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, кидає тінь на Сили Оборони України та вказує на їх неспроможність забезпечити дисципліну навіть одного військовослужбовця.

Як вважає сторона захисту, судом не взято до уваги обставини, які характеризують обвинуваченого, а саме: проходження військової служби в особливий період; позитивні характеристики ociб, які готові його взяти на поруки; наявність в обвинуваченого міцних соціальних зв`язків за місцем проживання - дружини, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною 2024 року народження, дитину 2012 року народження, батьків пенсіонерів тощо; до вступу на військову службу активно займався волонтерською діяльністю. Також судом не прийнято до уваги те, що раніше обвинувачений до кримінальної відповідальності не притягувався, до вступу на військову службу мав стабільну роботу та стабільний заробіток.

Прокурором ОСОБА_9 на апеляційну скаргу подані заперечення, в яких прокурор просить апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, обґрунтовуючи свою позицію тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілого ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесне ушкодження, потерпілому ОСОБА_11 тяжке тілесне ушкодження та спричинило смерть потерпілого ОСОБА_12 , тобто, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України. З посиланням на докази, якими, на думку прокурора, підтверджується наявність підстав для тримання під вартою, прокурор вказує, що наведені дані свідчать про наявність обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, яке розглядається.

Також прокурор вказує про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не зменшились та продовжують існувати. Окремо прокурор зауважує, що при вирішенні клопотання суд також врахував тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у вчиненні даного кримінального правопорушення, наслідки кримінального правопорушення, дані про особу останнього, та дійшов висновку про відсутність підстав, які б переконували суд, що менш суворі запобіжні заходи здатні запобігти встановленим ризикам.

Окремо прокурор вважає, що суд обґрунтовано не визначив обвинуваченому розмір застави, з огляду на те, що кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_7 , спричинило смерть людини.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється колегією суддів за відсутності захисника, обвинуваченого та прокурора, які повідомлялись про день, час та місце апеляційного розгляду, однак, жодним з них не заявлялось клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши наявні у розпорядженні колегії суддів матеріали, обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

З наявних матеріалів встановлено, що у провадженні Подільського районного суду міста Києва перебуває кримінальне провадження, внесене 8 березня 2025 року до ЄРДР за № 0000271, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Зі змісту оскаржуваної ухвали встановлено, що під час підготовчого засідання від прокурора надійшло клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави. В обґрунтування клопотання зазначив, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_12 , тяжкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_11 , середньої тяжкості тілесне ушкодження ОСОБА_10 . Прокурор вказав, що продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема, можливість обвинуваченого переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків і потерпілих у даному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, учинити інше кримінальне правопорушення.

Від захисника ОСОБА_6 надійшло клопотання про зміну запобіжного заходу ( в порядку ч. 5 ст. 201 КПК України). В обґрунтування клопотання захисник долучив заяву Командира військової частини НОМЕР_1 , в якій проходить військову службу обвинувачений, щодо зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 та призначення ОСОБА_13 поручителем обвинуваченого ОСОБА_7 . У заяві про взяття особи на особисту поруку наведене обґрунтування про можливість забезпечення контролю за обвинуваченим та можливість забезпечити його належну процесуальну поведінку, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 є його безпосереднім підлеглим.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_6 просили у задоволенні клопотання прокурора відмовити та просили передати обвинуваченого ОСОБА_7 на поруки, оскільки обвинувачений не судимий, має постійне місце проживання, де мешкає з дружиною та двома дітьми, 2012 та 2024 років народження. Крім того, зазначили, що з моменту вчинення кримінального правопорушення та часу взяття ОСОБА_7 під варту минуло 7 місяців, не дивлячись на суворість покарання, обвинувачений не протидіяв встановленню істини у справі, фактів впливу на потерпілих і свідків не має.

Потерпілі ОСОБА_14 і ОСОБА_15 та представник потерпілої ОСОБА_16 просили продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та відмовити у задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу.

Потерпілий ОСОБА_10 просив у задоволенні клопотання прокурора відмовити та просив передати обвинуваченого ОСОБА_7 на поруки.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до положень ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь встановлених ризиків,які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою. Наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин, тобто, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції наведені вимоги закону дотримано.

За результатами розгляду поданих клопотань ухвалою суду задоволено клопотання прокурора, обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 11 грудня 2025 року включно, без визначення розміру застави, та відмовлено у задоволенні клопотання захисника.

Суд обґрунтував прийняте рішення тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, являє собою значну суспільну небезпеку, оскільки спричинив загибель людини. Також судом прийнято до уваги дані про особу обвинуваченого, зокрема, міцність соціальних зв`язків, вік та стан здоров`я, те, що останній не судимий, має постійне місце проживання, щодо обвинуваченого відсутні об`єктивні медичні застереження щодо неможливості перебування його під вартою. З метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих і свідків, суд дійшов висновку, що встановлені вище обставини є вагомими для продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Що стосується вимог захисника ОСОБА_6 , про зміну обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою в порядку ст. 201 КПК України, то, з посиланням на положення ч.ч. 1, 2 ст. 177, ч. 1 ст. 201 КПК України, суд вказав, що стороною захисту до клопотання про зміну запобіжного заходу в порядку ч. 5 ст. 201 КПК України долучено заяву Командира військової частини НОМЕР_1 , в якій проходить військову службу обвинувачений, щодо зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 та призначення ОСОБА_13 поручителем обвинуваченого, в якій можливість забезпечення контролю за обвинуваченим та можливість забезпечити його належну процесуальну поведінку обґрунтовується тим, що обвинувачений ОСОБА_7 є його безпосереднім підлеглим. Захисник ОСОБА_6 вказав, що особиста порука командира у прямому та безпосередньому підпорядкуванні якого перебуває обвинувачений, може забезпечити усунення ризиків, на які посилався прокурор у клопотанні про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Будь-яких інших даних щодо наявності обставин, які не досліджувалися суддею під час продовження запобіжного заходу, у тому числі можливість застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу чи скасування застосованого запобіжного заходу, та які б могли вплинути на прийняття рішення про зміну обраного запобіжного заходу, стороною захисту не наведено.

Суд підкреслив, що на момент судового засідання у суду відсутня будь-яка інформація стосовно особи ОСОБА_13 , яка б давала суду підстави вважати дану особу такою, яка заслуговує на особливу довіру, не надано доказів, що характеризують поручителя, з яких би суд міг встановити, чи заслуговує поручитель на його довіру, чи здатний поручитель достатньо впливати на обвинуваченого ОСОБА_7 , щоб забезпечити його належну процесуальну поведінку та реально забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, з врахуванням даних про особу обвинуваченого, обставини інкримінованого злочину, його тяжкості та суворості покарання за його вчинення. Судом визнано, що заявник не навів достатніх доводів на обґрунтування тверджень, що ОСОБА_13 зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого під час судового розгляду кримінального провадження, а також зможе доставити обвинуваченого в суд на першу про те вимогу. Одна лише наявність підпорядкування між ОСОБА_13 та обвинуваченим, на думку суду, не дають підстав стверджувати, що ОСОБА_13 має достатній вплив на обвинуваченого для того, аби мати реальну можливість виконати зобов`язання, які можуть бути покладені на нього судом, якби таке клопотання було задоволено. Крім того, суд наголосив, що суду не надано будь-яких доказів, аналізуючи які суд міг би зробити висновок, що вказана особа зможе ефективно виконати свої зобов`язання як поручителя. Зокрема його характеристики, інформацію про те, чи притягувався він до адміністративної чи кримінальної відповідальності, чи був він поручителем в інших кримінальних провадженнях, і якщо так, то чи не порушувались ним його зобов`язання.

Між тим, як вказав суду, з урахуванням встановлених ризиків та обсягу обвинувачення, серйозності кримінального правопорушення, менш суворі запобіжні заходи, зокрема, і особиста порука, будуть недостатні для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 , не будуть відповідати потребам кримінального провадження на даній стадії. Суд вважав, що передача обвинуваченого ОСОБА_7 на особисту поруку командиру військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_13 не здатна забезпечити виконання цим обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, та запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України.

Також суд звернув увагу, що стороною захисту взагалі не наведено у клопотанні аргументів про те, що обставини, які враховані суддею при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, об`єктивно змінилися настільки суттєво, що це обумовлює необхідність зміни запобіжного заходу, як і не додано до клопотання будь-яких підтверджуючих таку зміну обставин документів.

З урахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_7 , враховуючи його тяжкість, суспільну небезпечність, суд дійшов висновку про наявність у цьому кримінальному провадженні суспільного інтересу, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Крім того, як вказав суд, ні у клопотанні, ні у ході безпосередньо судового розгляду не встановлено даних, що більш м`який запобіжний захід зможе запобігти існуючим в провадженні ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного. Суд дійшов висновку, що діючий запобіжний захід, з огляду на тяжкість вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, його суспільну небезпечність, є дієвим.

За таких обставин суд вважав, що відсутні підстави для зміни обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу, а тому клопотання захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Враховуючи особу обвинуваченого та спосіб вчинення кримінального правопорушення, суд дійшов висновку не визначати заставу обвинуваченому ОСОБА_7 відповідно до п.2 ч. 4 ст. 183 КПК України.

Положеннями ч. 1 ст. 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам особи:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно зі ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Наведені вище положення КПК України свідчать про те, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри, обвинувачення у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст. 177 КПК України, при тому, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та враховує, що з наявних у розпорядженні колегії суддів матеріалів та під час апеляційного розгляду встановлено, що питання продовження обвинуваченій строку тримання під вартою вирішено на стадії підготовчого судового засідання, тобто, прокурором у цьому кримінальному провадженні визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта відносно ОСОБА_7 за інкримінованим йому обвинуваченням та прийнято рішення про звернення до суду з обвинувальним актом, який був переданий до суду у порядку ст. 291 КПК України, отже, ОСОБА_7 набув статусу обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, і обґрунтованість висунутого обвинувачення підлягає перевірці судом першої інстанції шляхом дослідження доказів, наданих сторонами обвинувачення та захисту, на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення.

Наведенесвідчить про те, що, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд врахував обставини інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наслідків, тяжкості, даних про особу обвинуваченгої, та виходив з наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

Відповідно до даних, які містять в наявних матеріалах, обвинувачений раніше не судимий.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше несудимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до висунутого обвинувачення ОСОБА_7 інкримінується вчинення тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років.

З урахуванням обставин інкримінованого ОСОБА_7 злочину, його наслідків, та покарання, яке може бути призначене йому у разі доведення винуватості, колегія суддів вважає небезпідставним, що тяжкість можливого покарання може спонукати обвинуваченого переховуватися від суду з метою уникнути покарання у разі доведеності його винуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину, і наведені обставини у своїй сукупності свідчать про наявність ризику переховування обвинуваченого. За наведених обставин доводи захисника про відсутність такого ризикуне є переконливими.

При цьому з наявних матеріалів встановлено, що тяжкість можливого покарання не є єдиною підставою для висновку суду про продовження існування у даному провадженні ризиків.

З урахуванням наявних та встановлених саме на час постановлення оскаржуваної ухвали даних, те, що судовий розгляд не розпочатий по суті, свідки та потерпілі не допитані, а суд може посилатися на ті докази, які безпосередньо сприймав під час судового розгляду, колегія суддів вважає на даному етапі судового розгляду і небезпідставним ризик незаконного впливу на потерпілих та свідків, який, з огляду на наведені обставини, на даний час не зменшився.

За встановлених обставин колегія суддів вважає непереконливими доводи захисника про відсутність ризиків у кримінальному провадженні.

Таким чином, за змістом оскаржуваної ухвали встановлено, що, всупереч доводів апеляційної скарги захисника, вирішуючи питання про доцільність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції ретельно перевірив доводи сторони обвинувачення та сторони захисту, врахував стадію судового розгляду; те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину; що обвинувачений, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке загрожує у разі визнання його винуватим, може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності; можливість впливу з його боку на потерпілих та свідків; дані про особу обвинуваченого, наявність соціальних зв`язків, стан його здоров`я, відсутність даних про неможливість подальшого утримання обвинуваченого в умовах слідчого ізолятора через стан здоров`я, а також інші обставини, на неврахування яких посилається сторона захисту в апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду.

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є домашній арешт, застава, особиста порука, особисте зобов`язання.

Зі змісту оскаржуваної ухвали встановлено, що дійсно під час вирішення питання запобіжного заходу відносно обвинуваченого стороною захисту надана заява командира військової частини НОМЕР_1 , в якій проходить військову службу обвинувачений, про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 та призначення ОСОБА_13 поручителем обвинуваченого ОСОБА_7 .

Однак, на думку колегії суддів, суд належним чином обґрунтував неможливість на даному етапі застосування до обвинуваченого такого запобіжного заходу.

Доводи захисника про те, щопосилання суду на неможливість забезпечення вказаними особами виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, кидає тінь на Сили Оборони України та вказує на їх неспроможність забезпечити дисципліну навіть одного військовослужбовця, є безпідставними.

Колегія суддів звертає увагу, що особиста порука застосовується за умови врахування тяжкості інкримінованого злочину, особи підозрюваного, роду його занять, віку, стану здоров`я, сімейного стану та реальної впевненості, що даний запобіжний захід здатен гарантувати належну поведінку та явку підозрюваного на першу про те вимогу.

Застосовуючи цей захід, суд повинен бути впевнений у тому, що особи, які ручаються за підозрюваного, мають на нього вирішальний вплив та достатньо для нього авторитетні. Саме тому, обранню цього запобіжного заходу має передувати усвідомлення того, на чому ґрунтується довіра поручителя до підозрюваного, якими способами та засобами поручитель може виконувати взяті на себе зобов`язання, та чому у нього виникло бажання взяти підозрюваного на поруки. На думку суду, такими факторами може бути впевненість у добропорядності та невинуватості особи у вчиненні злочину, наявність сумнівів у доказах сторони обвинувачення, близькість по духу, чесність та високоосвіченість, тощо.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано на даному етапі судового розгляду дійшов висновку, що за відсутності будь-якої інформації стосовно особи ОСОБА_13 , яка б давала суду підстави вважати дану особу такою, яка заслуговує на особливу довіру, даних, що характеризують поручителя, з яких би суд міг встановити, чи заслуговує поручитель на його довіру, чи здатний поручитель достатньо впливати на обвинуваченого ОСОБА_7 , щоб забезпечити його належну процесуальну поведінку та реально забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, з врахуванням даних про особу обвинуваченого, обставин інкримінованого злочину, його тяжкості та суворості покарання за його вчинення, не надання доказів того, що ОСОБА_13 зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого під час судового розгляду кримінального провадження, а також зможе доставити обвинуваченого в суд на першу про те вимогу, не дає можливості вирішити дане питання.

При цьому суд акцентував увагу, що одна лише наявність підпорядкування між ОСОБА_13 та обвинуваченим не дають підстав стверджувати, що ОСОБА_13 має достатній вплив на обвинуваченого для того, аби мати реальну можливість виконати зобов`язання, які можуть бути покладені судом на обвинуваченого у разі задоволення такого клопотання.

Окрім того, на думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно вказав про те, що суду не надано будь-яких доказів, аналізуючи які, суд міг би зробити висновок, що вказана особа зможе ефективно виконати свої зобов`язання як поручителя, як і не надано даних, які характеризують особу ОСОБА_13 , зокрема його характеристики, інформацію про те, чи притягувався він до адміністративної чи кримінальної відповідальності, чи був він поручителем в інших кримінальних провадженнях, і якщо так, то чи не порушувались ним його зобов`язання.

Також, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, зваживши на встановлені станом на час розгляду клопотань сторони обвинувачення та сторони захисту обставини, тривалість перебування обвинуваченого під вартою, те, що ОСОБА_7 висунуто обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину, внаслідок якого настала смерть людини, з огляду на положення ч. 4 ст. 183 КПК України, на даному етапі судового розгляду обґрунтовано не застосував до обвинуваченого запобіжний захід у виді застави.

Таким чином, встановлені на даній стадії судового розгляду ризики, на думку колегії суддів, переконливо свідчать, що встановлені раніше ризики продовжують існувати і на даний час виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, а застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не запобігатиме спробам вчинити вказані дії, що спростовує доводи апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків.

За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, тому підстав для задоволення апеляційної скарги з доповненнями колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2025 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, до 11 грудня 2025 року, включно, - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4