Справа № 513/84/26
Провадження № 1-кп/513/96/26
Саратський районний суд Одеської області
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2026 року Саратський районний суд Одеської області у складі головуючої судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_3 , захисника адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в селищі Сарата Білгород-Дністровського району Одеської області кримінальне провадження за № 0001470 від 30 жовтня 2025 року стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Сарата, Саратського району Одеської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України,

у с т а н о в и в:

Постановою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 листопада 2022 року, у справі №209/2609/22, яка набрала законної сили 07 грудня 2022 року, ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення: у вигляді штрафу в розмірі 2400 (двох тисяч чотирьохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 40800 (сорок тисяч вісімсот) гривень на користь держави, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років без оплатного вилучення транспортного засобу. Крім того, в подальшому було встановлено, що постановою Саратського районного суду Одеської області від 17 листопада 2025 року, у справі № 513/1462/25, яка набрала законної сили 17 листопада 2025 року, ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 124 КУпАП та накладено адміністративні стягнення: за ст. 124 КУпАП - у вигляді штрафу на користь держави в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 850 гривень; за ст. 124-4 КУпАП - у вигляді штрафу на користь держави в розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 3400 гривень. Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Однак, ОСОБА_5 достовірно знаючи про наявність вказаної постанови суду, яка набрала законної сили 07 грудня 2022 року про те, що вищевказаним рішенням суду його позбавлено права керування транспортним засобом, будучи ознайомлений з їх змістами, оскільки 23 листопада 2022 року ОСОБА_5 був присутній під час судового розгляду справи про адміністративне правопорушення за ст. 126 ч. 5 КУпАП. Про що свідчий супровідний лист який надійшов з Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області. У подальшому, гр. ОСОБА_5 достовірно знаючи, що його позбавлено права керування транспортним засобом на строк 5 (п`ять) років, умисно, з метою невиконання постанови суду щодо позбавлення права керування транспортним засобом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи реальну можливість утриматись від керування, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 1 ст. 129-1 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, продовжив керувати транспортним засобом при наступних обставинах. Так, всупереч рішення суду, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 28 жовтня 2025 року о 00 годин 10 хвилин, керуючи транспортним засобом, а саме автомобілем ВАЗ 2121, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Одеська, в с. Ярославка, Білгород-Дністровського району, Одеської області, не вибрав безпечну швидкість руху, здійснив наїзд на електричну опору в результаті чого, автомобіль отримав механічні пошкодження, чим порушив п.п. 12.1 Правил дорожнього руху. Після чого, ОСОБА_5 залишив місце пригоди, чим порушив вимоги п. 2.10 а Правил дорожнього руху України. Факт керування підтверджується постановою Саратського районного суду Одеської області від 17 листопада 2025 року, у справі №513/1462/25, яка набрала законної сили 27 листопада 2025 року, якою ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 124 КУпАП та накладено адміністративні стягнення. Вказаним судовим рішенням достеменно встановлено вину ОСОБА_5 у порушенні Правил дорожнього руху під час керування транспортним засобом, що свідчить про ігнорування ним заборони, накладеної попереднім судовим рішенням. Вищевказані дії ОСОБА_5 свідчать про умисне ухилення останнього від виконання вказаного судового рішення.

Таким чином ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 cт. 382 КК України, за ознаками: умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.

22 січня 2026 року між прокурором Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_5 за участі захисника - адвоката ОСОБА_4 була укладена угода про визнання винуватості.

За змістом даної угоди підозрюваний ОСОБА_5 під час досудового розслідування та судового провадження зобов`язується повністю та беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення в обсязі повідомленої йому підозри; щиро каятися; активно сприяти розкриттю злочину, з`ясуванні всіх обставин події.

Сторони погодились на призначення покарання ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 382 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 2 років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком, з покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

В угоді зазначені наслідки її укладення та затвердження, встановлені статтею 473 КПК України, положення абзацу 1 і 4 пункту 1 частини 4 ст.474 КПК України, положення ч.4 ст.394 та ч.3 ст.424 КПК України та наслідки невиконання угоди, встановлені ст.476 КПК України.

Прокурор ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості та призначити обвинуваченому ОСОБА_5 узгоджене в угоді покарання.

Обвинувачений ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України, щиро розкаявся, просив затвердити угоду про визнання винуватості.

Суд роз`яснив обвинуваченому положення ч.2 ст.473 КПК України, відповідно до яких наслідком укладення та затвердження угоди про визнання винуватості для підозрюваного чи обвинуваченого є обмеження їх права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 цього Кодексу, а також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами першим та четвертим пункту 1 частини четвертої статті 474 цього Кодексу. Суд роз`яснив обвинуваченому наслідки невиконання угоди, передбачені ч.1 ст.476 КПК України.

Суд також переконався у добровільності укладення угоди та в тому, що угода не є наслідком насильства, примусу, погроз, обіцянок, дії будь-яких інших обставин, ніж ті, які передбачені в угоді.

Обвинувачений ОСОБА_5 заявив, що він цілком розуміє характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом; наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч.2 ст. 473 КПК України; наслідки невиконання угоди, передбачені ст.476 КПК України.

Захисник ОСОБА_4 просила затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджене сторонами покарання.

Вислухавши прокурора, захисника та обвинуваченого суд дійшов до таких висновків.

Європейський суд з прав людини у пункті 90 рішення у справі "Нацвлішвілі і Тогонідзе проти Грузії" від 29 квітня 2014 року (заява № 9043/05) зазначив, що не може бути нічого неналежного в самому процесі укладення угод щодо обвинувачень або міри покарання… У цьому зв`язку Суд дотримується думки про те, що угоди про визнання провини не лише надають такі вагомі переваги, як прискорений розгляд кримінальних справ і зменшення навантаження на суди, прокурорів і адвокатів, але можуть також за умови їх правильного застосування стати успішним інструментом у боротьбі з корупцією та організованою злочинністю і сприяти скороченню кількості призначених покарань, а внаслідок цього і кількості ув`язнених.

Згідно з пунктом 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до частин 4, 5 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Основні вимоги до змісту угоди про визнання винуватості визначені статтею 472 КПК України.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 474 КПК України якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, обвинувальний акт з підписаною сторонами угодою невідкладно надсилається до суду.

Розгляд щодо угоди проводиться судом під час підготовчого судового засідання за обов`язкової участі сторін угоди з повідомленням інших учасників судового провадження.

Перевіривши укладену між сторонами угоду на відповідність вимогам КПК України, суд установив, що її зміст відповідає положенням ст. 472 КПК України, угода про визнання винуватості укладена у провадженні щодо нетяжкого злочину, умови угоди не суперечать вимогам КПК України, відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; сторони уклали угоду добровільно; фактичні підстави для визнання винуватості наявні; обставин, які б свідчили про неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань, судом не встановлено; узгоджене сторонами покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст.65 КК України. Суд не встановив передбачених ч. 7 ст. 474 КПК обставин, які могли би слугувати підставою для відмови в затвердженні угоди.

Частиною 5 ст.65 КК України встановлено, що у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

При вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості прокурором враховано ступінь та характер активного сприяння підозрюваного розкриттю кримінального правопорушення, наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидкого досудового розслідування і судового провадження, яка полягає у можливості прискорити кримінальне провадження, скоротити витрати на використання робочого часу судових та правоохоронних органів.

З урахуванням ступеня тяжкості кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України є нетяжким злочином, особи винного, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, характеризується позитивно, на обліку психіатра та нарколога не перебуває, має на утриманні двох дітей, офіційно не працевлаштований; обставин, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутності обставин, що обтяжують покарання, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 узгоджене сторонами угоди покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк згідно ч. 4 ст. 75 КК України та в період іспитового строку покласти на ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду та призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Отже, враховуючи відсутність встановлених у ч. 7 ст. 474 КПК України підстав для відмови у затвердженні угоди про визнання винуватості, відповідність останньої іншим вимогам КПК України та КК України, суд дійшов висновку про затвердження такої угоди.

Питання про долю речових доказів вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Витрати на залучення експерта відсутні.

Цивільний позов не заявлений.

Керуючись ст. ст. 469, 472, 314, 373, 374, 394, 474, 475 КПК України, суд

у х в а л и в:

затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 22 січня 2026 року між прокурором Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_5 за участі захисника - адвоката ОСОБА_4 .

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до частини 1 ст. 76 КК України в період іспитового строку покласти на засудженого ОСОБА_5 такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку.

Речові докази: CD-диск із відеозаписом - зберігати в матеріалах кримінального провадження № 0001470.

Роз`яснити ОСОБА_5 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до відповідальності, встановленої законом.

Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Саратський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення:

обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручити прокурору та обвинуваченому.

Інші учасники справи мають право отримати копію вироку в Саратському районному суді Одеської області.

Суддя ОСОБА_1