ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 685/302/25

Провадження № 11-кп/820/138/26

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №0001414, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 жовтня 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, за апеляційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 11 листопада 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Теофіпольського районного суду від 11 листопада 2025 року

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кам`янка-Бузька Львівської області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , громадянина України, з незакінченою вищою освітою, військовослужбовця, одруженого, який має на утриманні одну неповнолітню дитину, раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком дев`ять років.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 ухвалено рахувати з 11 листопада 2025 року.

Зараховано ОСОБА_9 у строк відбування покарання строк його затримання та перебування під вартою з 16 жовтня 2024 року по 10 листопада 2025 включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили залишено попередній тримання під вартою.

Скасовано арешт, накладений на речові докази ухвалами слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 жовтня 2024 року.

Стягнуто з ОСОБА_9 в дохід держави 25468,8 грн. (двадцять п`ять тисяч чотириста шістдесят вісім гривень 80 коп.) витрат на проведення судових експертиз.

Позовну заяву ОСОБА_6 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 500000,00 грн. (п`ятсот тисяч гривень 00 коп.) грошового відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Відмовлено ОСОБА_6 в задоволенні решти позовних вимог та у відшкодуванні витрат на правову допомогу.

Позовну заяву ОСОБА_10 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 400000,00 грн. (чотириста тисяч гривень 00 коп.) грошового відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Відмовлено ОСОБА_10 в задоволенні решти позовних вимог.

Долю речових доказів вирішено відповідно до вимог ст.100 КПК України.

За вироком суду, 14 жовтня 2024 року близько 22:30 години ОСОБА_9 , перебуваючи за місцем несення військової служби на території тимчасового пункту дислокації, розташованого поблизу одного з населених пунктів Хмельницького району Хмельницької області (тут і далі в тексті вироку точне місце судом встановлене, проте назви населених пунктів та інших об`єктів не зазначаються, в подальшому іменується « ОСОБА_11 »), під час спільного вживання алкогольних напоїв, в ході суперечки із співслуживцем ОСОБА_12 , яка переросла у бійку, під час якої, а саме, після погроз потерпілого щодо обвинуваченого та його родини, у нього виник умисел на його вбивство.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на протиправне заподіяння смерті іншій людині, в той самий час і у тому самому місці, пішов до шафи зберігання засобів ближнього бою, де взяв закріплену за ним вогнепальну зброю автомат АК-74 № НОМЕР_1 , повернувся з ним до потерпілого ОСОБА_12 та, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тримаючи вищезазначений автомат у руках, здійснив з нього щонайменше три постріли в тулуб ОСОБА_12 , від яких той помер на місці події та якими було спричинено тілесні ушкодження у вигляді переломів кісткової тканини тіл, а також правих поперечних і остистих відростків 5-го, 6-го та 7-го грудних хребців.

Надалі ОСОБА_9 , зрозумівши, що ОСОБА_12 не подає ознак життя внаслідок заподіяних йому вогнепальних поранень, з метою приховування трупа та слідів скоєного злочину, помістив тіло померлого до багажника власного автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Golf» (д.н.з. НОМЕР_2 ) та поїхав в напрямку іншого населеного пункту Хмельницького району Хмельницької області (судом встановлена його назва, проте у рішенні не зазначається, далі по тексту Н.П. 2). Під час руху ОСОБА_9 автомобілем польовою дорогою повз річку (назва річки встановлена судом, проте у рішенні не зазначається) в напрямку вищезазначеного населеного пункту автомобіль під керуванням обвинуваченого загруз у багнюці, що унеможливило його подальший рух, а тому ОСОБА_9 , з метою приховання трупа та слідів скоєного злочину, облив автомобіль ззовні та всередині дизельним пальним, наявним в каністрі в багажнику автомобіля, та підпалив автомобіль з тілом ОСОБА_12 всередині, після чого покинув місце події.

Представник потерпілої в своїй апеляційній скарзі просить вирок скасувати, ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та призначити йому покарання у виді 15 років позбавлення волі.

В порядку та на підставах передбачених ст.54 КК України позбавити обвинуваченого ОСОБА_9 військового звання.

Виключити з мотивувальної частини вироку посилання суду на факт перебування потерпілого ОСОБА_12 у стані алкогольного сп`яніння.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Свої вимоги аргументує невідповідністю призначеного обвинуваченому покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Вказує, що посилання суду у вироку на те, що дії обвинуваченого були викликані неправомірними діями потерпілого, який мав прихований за місцем свого проживання автомат і яким міг в майбутньому скористатись, вважає такими, що не знайшли свого підтвердження.

Заперечує щодо посилання у оскаржуваному вироку на стан сп`яніння потерпілого, оскільки в матеріалах справи наявна судова експертиза, а також висновки (акти) службового розслідування, згідно яких спирту у м`язовій тканині обгорілого тіла потерпілого не виявлено.

Звертає увагу, що заподіяна шкода ані обвинуваченим, ані його родичами не відшкодована, а вибачення не є щирими.

В запереченні на апеляційну скаргу захисник просить вирок суду залишити без зміни, а апеляційну скаргу представника потерпілої без задоволення.

Свої вимоги аргументує тим, що вирок є законним, обґрунтованим і вмотивованим, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту судового рішення з коротким викладом суті вимог апеляційної скарги, пояснення потерпілої та їх представника на підтримку поданої апеляційної скарги з підстав наведених у ній, думку обвинуваченого, захисника та прокурора про законність і обґрунтованість судового рішення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З врахуванням того, що висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, в поданій апеляційній скарзі не оспорюються, а тому, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, апеляційним судом не перевіряються.

Згідно ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, оскільки покарання ОСОБА_9 належним чином судом мотивоване, з врахуванням вимог ст.65 КК України та роз`яснень, що містяться в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року зі змінами, внесеними Постановами № 18 від 10 грудня 2004 року і № 8 від 12 червня 2009 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Зокрема, суд першої інстанції, обираючи спосіб відбування покарання обвинуваченому врахував конкретні обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, ступінь тяжкості вчиненого злочину, характер і ступінь його суспільної небезпеки, сукупність всіх даних, які характеризують його особу, в тому числі й ті, на які посилається представник потерпілої у поданій апеляційній скарзі, та призначив покарання необхідне та достатнє для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Ступінь тяжкості вчиненого злочину суд урахував, виходячи не лише з визначеного у ст.12 КК України формального критерію, а в сукупності з конкретними обставинами протиправного діяння.

Оцінюючи справедливість призначеного покарання, колегія суддів виходить з того, що частина 2 статті 65 КК України встановлює презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання.

Обов`язок доведення того, що менш суворий вид покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що з урахуванням тяжкості вчиненого злочину та його наслідків відсутні підстави для застосування більш суворішого покарання.

Суд першої інстанції визнав щире каяття обвинуваченого ОСОБА_9 , активне сприяння розкриттю злочину та віктивну поведінку потерпілого обставинами, що пом`якшують покарання. Обтяжуючих покарання обставин не встановлено. Місцевий суд дослідив дані про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, офіційно працевлаштований, на спеціальних обліках у медичних закладах не перебуває, має на утриманні неповнолітню дитину, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, з 2020 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України в зоні проведення ООС на території Донецької і Луганської областей, має відзнаки командування військової частини НОМЕР_3 за зразкове виконання спеціальних бойових завдань.

В ході досудового розслідування та судового розгляду обвинувачений висловлював жаль з приводу того, що сталося, просив пробачення у потерпілої під час судового засідання, висловлював бажання відбути покарання за вчинене, а тому ці обставини обґрунтовано враховані судом як такі, що свідчать про щире каяття обвинуваченого.

Як вбачається з матеріалів справи, всі подробиці вчинення злочину, до найменших дрібниць, стали відомі слідству саме від обвинуваченого. Вказані обставини, на думку суду, підпадають під визначення активного сприяння розкриттю злочину.

Повною мірою врахував суд першої інстанції і ту обставину, що дії обвинуваченого були реакцією на агресивну поведінку потерпілого, через яку виник конфлікт.

Вказане підтверджується послідовними показаннями обвинуваченого, які узгоджуються із показаннями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 і ОСОБА_15 , а тому сумнівів у колегії суддів не викликає, як і не викликає сумнівів те, що наведені обставини суттєво зменшують суспільну небезпечність обвинуваченого, що обґрунтовано враховано при призначенні покарання, зокрема й строку його відбування.

Обґрунтовано місцевий суд вирішив і питання щодо недоцільності застосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення військового звання, адже злочин не був вчинений з використанням умов воєнного стану, оскільки в ході судового розгляду не доведено причинно-наслідкового зв`язку між доступом обвинуваченого до зброї, як військовослужбовця, та введеним в країні військовим станом, тим більше, що обвинувачений став військовослужбовцем задовго до введення такого стану.

Даний злочин не був вчинений з використанням військового звання, а тому позбавлення обвинуваченого військового звання «молодший сержант» є недоцільним.

Доводи представника потерпілого щодо виключення з мотивувальної частини вироку посилання суду на факт перебування потерпілого ОСОБА_12 у стані алкогольного сп`яніння, судова колегія відхиляє, так як факт такого сп`яніння підтверджується дослідженими судом першої інстанції доказами, яким надана відповідна оцінка у судовому рішенні. Зокрема, вказані обставини підтверджуються показаннями, наданими в суді першої інстанції обвинуваченим та свідком ОСОБА_13 , показаннями свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які підтвердили факт перебування потерпілого ОСОБА_12 в стані алкогольного сп`яніння.

Щодо відсутності алкоголю при проведенні судово-медичної експертизи зразка м`язової тканини обгорілого трупа ОСОБА_12 , то експерт-нарколог ОСОБА_16 роз`яснив в судовому засіданні причину відсутності алкоголю дією високих температур, що призводить до випаровування рідини.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_9 та безпідставність доводів апеляційної скарги представника потерпілої з приводу невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і ухвалити законний, обґрунтований вирок, при перевірці судового рішення в апеляційному порядку не виявлено.

Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого ОСОБА_9 злочину та особі обвинуваченого, апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а судове рішення без зміни.

Керуючись ст.ст. 404-405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати,

п о с т а н о в и л а:

Вирок Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 11 листопада 2025 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційну скаргу представника потерпілої без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом, а засудженим, який перебуває під вартою, в той самий строк з дня вручення копії ухвали суду.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3