Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/550/25 Головуючий у суді І-ї інстанції >
Справа № 405/6674/25 Доповідач в колегії апеляційного суду
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2025 року. колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницькому апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м.Кропивницького від 23 жовтня 2025 року, якою стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тирлова Балка Устинівського району, Кіровоградської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, працюючого трактористом ПП «Могутнє», неодруженого, не маючого утриманців, зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів тобто, з 21 год. 30 хв. 21.10.2025 до 21 год. 30 хв. 19.12.2025 року.

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м.Кропивницького від 23 жовтня 2025 року, задоволено клопотання слідчого та застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів тобто, з 21 год. 30 хв. 21.10.2025 до 21 год. 30 хв. 19.12.2025 року.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 повідомлено про підозру у тому, що він 21.10.2025, в порушення п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР, п.2.9. Водію забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння), перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (згідно акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу «Драгер» - 1,72 ‰), в темну пору доби, керував спеціалізованим вантажним самоскидом «Камаз 65115», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить ПП агрофірма «МОГУТНЄ».

Під час керування вказаним транспортним засобом та початком руху заднім ходом, водій ОСОБА_8 проявив власну необережність та недбалість до забезпечення елементарних вимог безпеки дорожнього руху, чим грубо порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3. (б, д) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №? 1306 (далі ПДР, п. 1.5 Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за… технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху), позбавивши себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати транспортним засобом, щоб мати можливість постійно контролювати напрямок свого руху.

Під час подальшого руху на вищевказаному транспортному засобі, цього ж дня, близько о 19 год. 00 хв. водій ОСОБА_8 , здійснюючи рух заднім ходом за межами населеного пункту на ділянці автомобільної дороги сполученням «с.Веселівка с.Зелений Гай», з боку с. Зелений Гай Кропивницького району Кіровоградської області в напрямку с. Веселівка Кропивницького району Кіровоградської області, нехтуючи вимогами п.п. 10.1, 10.9 ПДР (п. 10.1 Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; п. 10.9 Під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб), не впевнився, що це буде безпечним та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, у результаті чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Тобто, свідоме порушення водієм ОСОБА_8 вищезазначених вимог ПДР, перебувають у прямому причинно-наслідковому зв?язку із дорожньо-транспортною пригодою, у результаті якої пішохід ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження, від яких загинула на місці події.

Таким чином, ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, тобто порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинили смерть потерпілого.

Рішення слідчого судді мотивовано тим, що зважаючи на встановлену обґрунтованість врученої ОСОБА_8 підозри та доведеність передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, на які посилалися слідчий та прокурор, беручи до уваги характеризуючі дані, якими у тому числі обґрунтовували свої заперечення проти даного клопотання захисник та підозрюваний, слідчим суддею відзначається, що клопотання слідчого є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 просив скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову, якою обрати стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Свої вимоги обґрунтував тим, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання, місце роботи, є раніше не судимим. Ці фактори є вагомими соціальними зв`язками, які, навпаки, знижують ризик переховування. Суд не навів вагомих, конкретних доказів наявності ризику втечі, окрім загальних посилань на воєнний стан та можливий виїзд закордон. Ризик впливу на потерпілих/свідків є припущенням.

Вказує про визначення розміру застави, оскільки підозрюваних раніше не судимий, має постійне місце роботи та проживання, невизначення розміру застави порушує право на свободу, гарантоване ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Також потерпіла сторона звернулася із заявою, в якій зазначає, що будь-яких претензій до обвинуваченого ОСОБА_8 вона не має та з подальшому мати не буде.

Заслухавши доповідача, підозрюваного ОСОБА_8 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_7 , які просили задовольнити подану апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, зваживши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали клопотання, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

У відповідності до п.4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчинені злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Згідно ст. 6 ч. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди України при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду як джерела права.

Відповідно ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно правової позиції викладеній у рішенні Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року по справі «Харченко проти України» (п. 80), при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Також, відповідно правової позиції викладеній у рішенні Європейського суду з прав людини від 01.06.2006 року по справі «Мамедов проти Росії», суд при перевірці законності та обґрунтованості запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, має враховувати не тільки тяжкість обвинувачення, як на визначальний чинник при оцінці ймовірності ризиків, і хоча суворість покарання є визначальним, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Попков проти Росії» від 06.12.2007 року визначено, що підозрюваний повинен бути звільнений на час розгляду справи, якщо державні органи не можуть надати достатньо підстав, які виправдовують його утримання під вартою. Влада зобов`язана надати переконливі підстави для будь-якого мінімального строку тримання під вартою.

У справі "Нечипорук та Йонкало проти України" ЄСПЛ відзначив, що термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Як вбачається з матеріалів клопотання, що у провадженні слідчого управління Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області перебуває кримінальне провадження № 0000669 від 21.10.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

21.10.2025 о 21 год. 30 хв. за підозрою у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, ОСОБА_8 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

23.10.2025 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Враховуючи мету і підстави застосування запобіжних заходів, колегія суддів доходить висновку, що при обранні запобіжного заходу слідчий суддя обґрунтовано врахував наявність обґрунтованої підозри, обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме, що він підозрюється у вчиненні тяжкого злочину за вчинення, якого передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами, особу підозрюваного, який неодружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей та осіб похилого віку, працює трактористом ПП «Могутнє», раніше не судимий.

Крім того, слід зазначити, що обґрунтованість підозри у вчиненні вказаного кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: рапортом єдиного обліку в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» від 21.10.2025; протоколом огляду місця ДТП від 21.10.2025, де зафіксовано місце розташування спеціалізованого вантажного самоскиду «Камаз 65115», реєстраційний номер НОМЕР_1 , слідову інформацію залишену на проїзній частині автомобілем та потерпілою, розташування тіла загиблої ОСОБА_9 , стан дорожніх та погодних умов; протоколом огляду місця події від 13.08.2025, в ході якого оглянуто труп ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; речовим доказом спеціалізованим вантажним самоскидом «Камаз 65115», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який має сліди контактування з пішоходом, що утворились у результаті дорожньо-транспортної пригоди; речовими доказами, які були вилучені із салону спеціалізованого вантажного самоскиду «Камаз 65115», реєстраційний номер НОМЕР_1 змив з керма автомобіля КАМАЗ д.н.з. НОМЕР_1 , поміщено до паперового конверту та опечатано печаткою NPU-1566845; змив з важіля КПП автомобіля КАМАЗ д.н.з. НОМЕР_1 , поміщено до паперового конверту та опечатано печаткою NPU-1566846; протоколом затримання ОСОБА_8 від 21.10.2025.

Також слідчим суддею правильно враховано ризики передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, які існують на даний час, а саме:

п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду шляхом залишення місця свого проживання, маючи при цьому, всі можливості та засоби, в т.ч. здійснення виїзду за межі території України у незаконний спосіб. Злочин, який інкримінується ОСОБА_8 , є тяжким правопорушенням, його санкція передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами. У випадку засудження ОСОБА_8 за вчинення злочину, який йому інкримінується, останньому може бути призначене реальне покарання у виді позбавлення волі на певний строк. При оцінці ризику переховування від правосуддя слідчий суддя бере до уваги (поряд з іншими обставинами) і загрозу відносно суворого покарання (§ 76 рішення у справі «Пунцельт проти Чехії» від 25 квітня 2000 року), оскільки при розгляді питання про необхідність тримання під вартою необхідно брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Крім того, важливим критерієм, орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу, повинна бути санкція за вчинений злочин (Рекомендація Комітету Міністрів Ради Європи R (80) 11 від 27 червня 1980 року «Про взяття під варту до суду». Наведені обставини можуть бути підставою і мотивом для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

п. 3 ч. 1 ст.177 КПК України незаконно впливати на потерпілого, свідка та можливих очевидців, які підлягають допиту та проведенню за їх участі інших слідчих дій у кримінальному провадженні. Згідно зі статтями 7, 23 КПК України однією із загальних засад кримінального провадження є безпосередність дослідження показань, речей і документів. Можливість настання для кримінального провадження негативних наслідків через вплив на свідків та потерпілих зберігається до моменту усного отримання судом їх показань під час судового розгляду і не може бути усунута шляхом їх допиту під час досудового розслідування. КПК України передбачена процедура отримання показань від осіб, які є свідками та потерпілими у кримінальному провадженні. На стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду, на стадії судового розгляду, усно, шляхом допиту особи в судовому засіданні. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише свідченнями, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отримав у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто від допитаних слідчим суддею на стадії досудового розслідування. Враховуючи, що підозрюваний ОСОБА_8 проживає в одному населеному пункті разом з потерпілими та можливими свідками зазначеної події, останній може скористатися гарними відносинами з можливими свідками та родичами потерпілої та впливати на їх показання під час допиту в ході досудового розслідування з метою уникнення кримінальної відповідальності. За цих обставин ризик впливу на свідків та потерпілих є не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду, до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від свідків й потерпілих та дослідження їх судом.

Також слідчий суддя дійшов до правильного висновку з яким погоджується колегія суддів, що застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за вказаних обставини справи та серйозністю висунутої проти нього підозри, з урахуванням встановлених ризиків, не є надмірними та такими, що принижують його гідність у розмінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, колегія суддів доходить висновку, що слідчий суддя відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України правильно не визначив розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Тому доводи апеляційної скарги щодо визначення розміру застави не заслуговують на увагу.

Доводи захисника викладені в апеляційній скарзі стосовно того, що ризики зазначені в клопотанні, передбачені ст.177 КПК України не доведені, є необґрунтованими та безпідставними, оскільки ризики у даному кримінальному провадженні встановлені судом першої інстанції знайшли своє об`єктивне підтвердження в суді апеляційної інстанції та в повній мірі підтверджуються зібраними у кримінальному провадженні доказами доданими до клопотання.

Крім того, доводи апеляційної скарги стосовно того, що судом не враховано позитивно характеризуючи дані, не заслуговують на увагу, оскільки не є такими обставинами, які значною мірою знижують рівень існування обґрунтованих ризиків, які встановлені слідчим суддею та знайшли своє підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи вищевикладене, наявність обґрунтованих ризиків, враховуючи особу підозрюваного, та вищевикладені обставини, колегія суддів доходить висновку, що належна поведінка останнього на досудовому слідстві, може бути забезпечена лише шляхом застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів, також із урахуванням наявності вищевказаних ризиків, не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та обрання підозрюваному більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали підставою для скасування по суті правильного прийнятого слідчим суддею рішення не встановлено.

За таких підстав, апеляційна скарга захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 183, 376, 407,422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційна скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м.Кропивницького від 23 жовтня 2025 року, якою задоволено клопотання слідчого та застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів тобто, з 21 год. 30 хв. 21.10.2025 до 21 год. 30 хв. 19.12.2025 року залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

(підписи)