Справа № 650/4884/24
провадження № 1-кп/650/172/25
ВИРОК

іменем України

20 жовтня 2025 року Великоолександрівський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

із секретарями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю: прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Велика Олександрівка в спеціальному судовому провадженні кримінальне провадження № 0000472 за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця міста Одеси, проживаючого на час вчинення злочину та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , документованого паспортом громадянина України НОМЕР_1 , який не є адвокатом, депутатом будь-якої ради або сільським, селищним, міським головою, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого частиною п`ятою статті 111-1 КК України,

встановив:

Ґрунтуючись на Декларації про державний суверенітет України та Конституції України, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах міжнародно визнаного державного кордону є цілісною і недоторканною.

Відповідно до пунктів "а", "b", "c", "d" та "g" статті 3 Резолюції 3314 (XXIX) Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй "Визначення агресії" від 14 грудня 1974 року застосування російською федерацією збройної сили проти України становить злочин збройної агресії та грубо порушує Меморандум про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 5 грудня 1994 року та істотно порушило чинний на момент початку збройної агресії Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією від 31 травня 1997 року.

У світлі положень IV Гаазької конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додатка до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі від 18 жовтня 1907 року, Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року та Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 червня 1977 року, одним із наслідків збройної агресії російської федерації проти України стала тимчасова окупація частини території України.

Виходячи з положень резолюцій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй "Про територіальну цілісність України" від 27 березня 2014 року № 68/262, "Стан справ у сфері прав людини в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі (Україна)" A/RES/71/205 (2016), A/RES/72/190 (2017), A/RES/73/263 (2018), A/RES/74/168 (2019), A/RES/75/192 (2020), а також "Проблеми мілітаризації Автономної Республіки Крим та міста Севастополь, Україна, а також частини Чорного та Азовського морів" A/RES/73/194 (2018), A/RES/74/17 (2019), A/RES/75/29 (2020), вони підкреслюють нелегітимність проведення в Автономній Республіці Крим референдуму, визнають Автономну Республіку Крим та місто Севастополь територією, тимчасово окупованою російською федерацією, і закликають міжнародне співтовариство не визнавати будь-яку зміну статусу Автономної Республіки Крим і міста Севастополя на основі результатів зазначеного референдуму.

Резолюцією Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй "Агресія проти України" A/RES/ES-11/1 від 2 березня 2022 року визнається, що росія вчинила агресію проти України, порушивши базові норми ООН, і від російської федерації вимагається припинити збройну агресію проти України, включаючи також деокупацію Криму та Донбасу, негайно, повністю та безумовно вивести всі свої збройні сили з території України в межах її міжнародно визнаних кордонів.

Рішенням Міжнародного суду Організації Об`єднаних Націй від 16 березня 2022 року на найвищому юридичному рівні констатовано факт вторгнення російської федерації на територію України.

Згідно Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» датою початку тимчасової окупації російською федерацією окремих територій України є 19 лютого 2014 року.

Збройна агресія російської федерації розпочалася з неоголошених і прихованих вторгнень на територію України підрозділів збройних сил та інших силових відомств російської федерації, а також шляхом організації та підтримки терористичної діяльності, а 24 лютого 2022 року переросла в повномасштабне збройне вторгнення на суверенну територію України, після того як президент російської федерації ОСОБА_8 оголосив про початок так званої «спеціальної воєнної операції» проти України.

Російська федерація чинить злочин агресії проти України та здійснює тимчасову окупацію частини її території за допомогою збройних формувань російської федерації, що складаються з регулярних з`єднань і підрозділів, підпорядкованих міністерству оборони російської федерації, підрозділів та спеціальних формувань, підпорядкованих іншим силовим відомствам російської федерації, їхніх радників, інструкторів та іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих російською федерацією, а також за допомогою окупаційної адміністрації російської федерації, яку складають її державні органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, та підконтрольні російській федерації самопроголошені органи, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 (в редакції від 07.05.2022, далі за текстом - Закон №1207-УІІ), тимчасово окупована російською федерацією територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Тимчасова окупація російською федерацією території України, визначених ч. 1 ст. З цього Закону, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для російської федерації жодних територіальних прав.

За державою Україна, територіальними громадами сіл, селищ, міст, розташованих на тимчасово окупованій території, органами державної влади, органами місцевого самоврядування та іншими суб`єктами публічного права зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходяться на тимчасово окупованій території.

Згідно ст. 42 IV Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додаток до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі (1907 року), територія визнається окупованою, якщо вона фактично перебуває під владою армії супротивника.

Так, 24.02.2022 військовослужбовці збройних сил російської федерації та підконтрольні їм учасники незаконних збройних формувань шляхом збройної агресії із застосуванням зброї незаконно вторглись на територію України через державні кордони України в Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, Запорізькій, Київській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, після чого здійснили окупацію частини території України, в тому числі і Тягинської сільської територіальної громади Бериславського району Херсонської області.

Згідно з указом Президента України ОСОБА_9 № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан на всій території України, який в подальшому неодноразово продовжено.

Відповідно до Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №75 від 25.04.2022, станом на 10.12.2022 у переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) у розділі «VIII Херсонська область» у п. 1 зазначено Бериславський район: Тягинська сільська територіальна громада.

Відповідно до Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22.12.2022 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», початок тимчасової окупації Тягинської сільської територіальної громади Бериславського району Херсонської області датується 27.02.2022, а завершення - 11.11.2022.

Разом з тим, у невстановлений досудовим розслідуванням час, представниками збройних формувань російської федерації всупереч законного порядку установленого Конституцією України, Законами України «Про місцеві державні адміністрації», «Про місцеве самоврядування в Україні» та іншими діючими нормативно-правовими актами, на тимчасово окупованій території Бериславського району Херсонської області цілеспрямовано було створено підпорядковану, керовану та фінансовану російською федерацією окупаційну адміністрацію - «Военно-гражданская администрация Бериславского административного района Херсонской области», в яку входили органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованою територією України, з метою подальшого утримання адміністративно-політичного контролю на захопленій військовим шляхом території та реалізації всіх узурпованих владних повноважень.

При цьому, представники підконтрольних російській федерації самопроголошених органів узурпували виконання владних функцій держави, а також підприємств, установ та організацій на тимчасово окупованій території, в тому числі с. Одрадокам`янка Тягинської сільської територіальної громади Бериславського району Херсонської області, здійснювали підбір кадрів для зайняття посад в незаконних самопроголошених органах, державних підприємствах, у тому числі із числа громадян України, які на той час перебували на вказаній тимчасово окупованій території.

Достовірно знаючи про вищевказані обставини, які є загальновідомим фактом, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи громадянином України, фактично проживаючи на території села Одрадокам`янка Тягинської сільської територіальної громади Бериславського району Херсонської області, усвідомлюючи, що Херсонська область є невід`ємною складовою частиною України, а порядок утворення органів виконавчої влади регулюється виключно Конституцією України та законами України, об`єктивно розуміючи зміст загальновідомих подій про те, що збройні формування російської федерації, шляхом вчинення воєнного нападу 24.02.2022, захопили Бериславський район Херсонської області і всупереч законного порядку створили підпорядковану, керовану та фінансовану російською федерацією окупаційну адміністрацію «Военно - гражданскую администрацию Бериславского административного района Херсонской области», усвідомлюючи та передбачаючи невідворотне настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, діючи умисно, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, прийняв пропозицію осіб із числа представників окупаційної влади держави-агресора російської федерації та приблизно в червні-липні 2022 року (більш точної дати в ході досудового розслідування встановити не вдалося) добровільно зайняв посаду так званого «главы Одрадокаменского сельского совета Военно - гражданской администрации Бериславского административного района Херсонской области», пов`язану з виконанням організаційно - розпорядчих та адміністративно - господарських функцій у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території Херсонської області.

ОСОБА_7 , зайнявши вищевказану посаду у незаконно створеному на тимчасово окупованій території органі, здійснював організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції.

На судовому засіданні прокурор підтримав обвинувачення, вказав про доведеність вини обвинуваченого зібраними в ході досудового розслідування доказами, які були досліджені судом у відкритому судовому засіданні, а також показаннями свідків, та просив суд призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на десять років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління і місцевого самоврядування, у державних та комунальних підприємствах, установах та організаціях, що надають публічні послуги строком на 15 років, з конфіскацією всього належного йому майна. Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою залишити без змін. Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту фактичного затримання. Речові докази залишити в матеріалах справи.

Захисник у судовому засіданні просив призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

Обвинувачений на судове засідання не з`явився, досудове розслідування у даному кримінальному провадженні, відповідно до ухвали слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 16 вересня 2024 року у справі № 490/8020/24 проведено у спеціальному порядку, а судовий розгляд справи здійснений у спеціальному судовому провадженні, за його відсутності, відповідно до ухвали Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 18 березня 2025 року, у зв`язку з чим суд констатує, що як стороною обвинувачення в ході здійснення спеціального досудового розслідування, так і судом в ході здійснення спеціального судового провадження (in absentia), були здійснені всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя.

Так, участь захисника у даному кримінальному провадженні, залученого для здійснення захисту за призначенням, була забезпечена із самого початку кримінального переслідування обвинуваченого та здійснювалася до ухвалення вироку у справі. Захисник брав участь у кожній слідчій (розшуковій) дії, яка передбачала його обов`язкову участь, отримував усі процесуальні документи, що підлягали врученню обвинуваченому, брав участь у кожному судовому засіданні, в якому здійснювався розгляд справи по суті. Жодних зауважень, клопотань чи заперечень з цього приводу від захисника протягом здійснення кримінального провадження не надходило.

Впродовж усього судового розгляду справи інформація про відповідні процесуальні документи та повістки про виклик обвинуваченого до суду завчасно публікувалися у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з положеннями статті 297-5 КПК України (газета «Урядовий кур`єр») та на офіційному веб-сайті суду, в порядку передбаченому абз. 6 частини третьої статті 323 КПК України, а також на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, у зв`язку з чим обвинувачений вважається належним чином ознайомленим з їх змістом.

Після постановлення ухвали про спеціальне судове провадження та до ухвалення вироку у справі обвинувачений до суду не з`являвся та не був до нього доставлений, що свідчило про відсутність підстав для переходу суду до судового розгляду згідно із загальними правилами, передбаченими КПК України.

З матеріалів справи суд також встановив, що обвинувачений мав підстави усвідомлювати, що проти нього розпочато кримінальне провадження, він отримав чи мав би отримати оголошену підозру, відповідні виклики та пред`явлене обвинувачення, мав можливість бути обізнаними із усіма своїми правами, в тому числі, на захист та доступ до правосуддя. Відтак, держава Україна під контролем сторони захисту та суду використала всі можливості для того, щоб обвинувачений мав право під час судового провадження як мінімум на такі гарантії: а) бути терміново і докладно повідомленим мовою, яку він розуміє, про характер і підставу обвинувачення; б) мати достатній час і можливості для підготовки свого захисту, обрати захисника самостійно; в) бути судженим в його присутності і захищати себе особисто або за посередництвом обраного ним захисника, бути повідомленим про це право і мати призначеного йому захисника безплатно для нього. Така ситуація узгоджується із взятими на себе зобов`язаннями, яких повинна дотримуватися держава Україна з тим, щоб забезпечити реальне використання права, яке гарантується статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.

Вказані висновки ґрунтуються і на правовій позиції Європейського суду з прав людини (напр., справа «Колоцца проти Італії» від 12 лютого 1985 року, «Шомоді проти Італії» від 18 травня 2004 року та ін.), за якою суд при розгляді справи в порядку спеціального судового провадження зобов`язаний обґрунтувати чи були здійсненні всі можливі, передбачені законом заходи, щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя.

Суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову обвинуваченого, який повинен знати про розпочате кримінальне провадження, від здійснення свого права предстати перед українським судом за діяння вчинені на території суверенної України, юрисдикцію якої над собою не визнає, та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчать про його наміри ухилитися від зустрічі з правосуддям держави Україна. Ухилення обвинуваченого від правосуддя суд оцінює як реалізацію останнім його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» пункту 3 статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, статті 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (частина третя статті 323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за їх відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинувачених була застосована належна правова процедура в контексті приписів статті 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

Отже, зважаючи на виконання судом усіх передбачених наведеними положеннями кримінального процесуального законодавства вимог щодо проведення спеціального судового провадження, кримінальне провадження здійснено за відсутності обвинуваченого, а обставини причетності останнього до інкримінованого йому кримінального правопорушення, перевірені у відкритому судовому засіданні, із дотриманням засад кримінального провадження та за активної участі захисника.

Вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується такими наданими стороною обвинувачення та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0000472, дата реєстрації якого - 14 жовтня 2022 року, досудове розслідування розпочато за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 111-1 Кримінального кодексу України. З цього документа вбачається, що підставою для початку розслідування стали обставини, які свідчили паро те, що громадянин України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , усвідомлюючи та передбачаючи невідворотне настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, діючи умисно, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, приблизно в червні-липні 2022 року прийняв пропозицію осіб із числа представників окупаційної влади держави-агресора російської федерації та добровільно зайняв посаду так званого «главы Одрадокаменского сельского совета Военно-гражданской администрации Бериславского административного района Херсонской области», пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно господарських функцій у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території Херсонської області.

Відповідно до протоколу огляду від 15 жовтня 2022 року було досліджено загальнодоступний Інтернет-ресурс - телеграм-канал «Зрадники Бериславщини», який налічував понад вісім тисяч підписників. У ході огляду виявлено публікацію, розміщену 08 жовтня 2022 року о 15:59, яка містила текстову частину та мультимедійні матеріали (відеозапис і три фотозображення).

У змісті виявленої публікації повідомлялося про особу на ім`я ОСОБА_7 , який брав участь у заході, що відбувався на території Бериславського району Херсонської області, та який, за твердженням автора, мав символічне значення, пов`язане із демонстрацією атрибутів держави, що здійснює збройну агресію проти України.

До публікації було долучено відеозапис тривалістю 1 хвилина 5 секунд і три фотозображення, на яких зафіксовано чоловіка, зовні схожого на ОСОБА_7 , під час урочистого заходу, що мав ознаки публічного підняття прапора. Копії цих матеріалів збережено на оптичному носії DVD-R, який долучено до протоколу огляду.

З метою підтвердження факту існування сторінки у мережі Інтернет здійснено її архівацію за допомогою ресурсу archive.today, що забезпечує можливість перевірки достовірності дати публікації та її змісту.

Таким чином, у ході огляду зафіксовано факт розміщення в мережі Інтернет інформації, яка стосується ОСОБА_7 та вказує на його можливу участь у заході, пов`язаному з використанням символіки держави-агресора, що має значення для встановлення фактичних обставин кримінального провадження.

Відповідно до протоколу огляду від 15 жовтня 2022 року було досліджено загальнодоступний Інтернет-ресурс - телеграм-канал «Зрадники Бериславщини», який налічував понад вісім тисяч підписників. У ході огляду встановлено наявність публікації, розміщеної 29 серпня 2022 року о 18:01, яка містила текстову частину, відеозапис та дев`ять фотозображень.

У змісті публікації йшлося про проведення заходу в селі Одрадокам`янка Бериславського району Херсонської області, який, за твердженням автора публікації, відбувався 28 серпня 2022 року. Текстовий супровід публікації носив оцінювальний характер і містив перелік осіб, яких автор вказував як учасників події.

Окрім текстової частини, публікація містила відеозапис тривалістю 00 хвилин 39 секунд, на якому зафіксовано проведення святкових заходів у с. Одрадокам`янка Тягинської ОТГ Бериславського району Херсонської області, у яких брали участь місцеві мешканці. Серед зображених осіб ідентифіковано ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та інших осіб, зазначених у протоколі. На відеозаписі також зафіксовано наявність військовослужбовця збройних сил рф зі зброєю та встановлений прапор російської федерації.

Відповідно до протоколу огляду від 29 серпня 2024 року було досліджено відкритий телеграм-канал під назвою «Зрадники Бериславщини», доступ до якого здійснено за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У ході огляду встановлено наявність кількох публікацій, які містили текстову інформацію, фото- та відеоматеріали щодо громадянина ОСОБА_7 та інших осіб, яких автор публікацій зазначав як учасників певних заходів на території Бериславського району Херсонської області. На оприлюднених фотозображеннях і відеозаписах зафіксовано чоловіка, зовні подібного до ОСОБА_7 , під час проведення публічного заходу, поруч із особами у військовій формі з ознаками належності до збройних сил російської федерації та на тлі встановленого прапора цієї держави.

Відповідно до листа Тягинської сільської військової адміністрації Бериславського району Херсонської області від 22 серпня 2024 року №1413/02-33/24, після деокупації території села Одрадокам`янка працівниками адміністрації в адміністративному приміщенні старостата було виявлено документи, що містять реквізити так званого «Главы Одрадокаменского сельского совета Военно-гражданской администрации Бериславского административного района Херсонской области ОСОБА_7 ». До листа було додано оригінали зазначених документів на трьох аркушах.

Відповідно до доданих документів, серед вилучених матеріалів містяться довідки, оформлені від імені «Главы Одрадокаменского сельского совета Военно-гражданской администрации Бериславского административного района Херсонской области ОСОБА_7 ». Зокрема, документ під назвою «Справка» від 05 жовтня 2022 року №426 исх/2022/11.10.2022, складений російською мовою, засвідчує проживання громадянки ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_2 . Документ містить підпис ОСОБА_7 та відтиск печатки червоного кольору з гербом російської федерації і написом: «Военно-гражданская администрация Бериславского административного района Херсонской области».

Інший документ - «Справка» від 17 жовтня 2022 року, також оформлений російською мовою від імені «Главы Одрадокаменского сельского совета Военно-гражданской администрации Бериславского административного района Херсонской области ОСОБА_7 », підтверджує проживання громадянки ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_3 , і містить власноручний підпис ОСОБА_7 .

Згідно з постановою прокурора Бериславської окружної прокуратури від 16 вересня 2024 року зазначені документи визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000472 від 14 жовтня 2022 року за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Як вбачається з протоколу огляду від 16 вересня 2024 року, проведеного прокурором Бериславської окружної прокуратури, під час огляду вказаних документів підтверджено, що вони створені друкованим способом, містять реквізити окупаційного органу влади та оформлені із застосуванням атрибутів російської федерації (державний герб, печатка, російська мова, дати за зразком рф). У нижній частині обох документів наявні власноручні підписи ОСОБА_7 ..

У зазначених довідках зафіксовані обставини, які свідчать про виконання ОСОБА_7 адміністративно-розпорядчих функцій у складі незаконно створеного на тимчасово окупованій території органу влади - так званої «Военно-гражданской администрации Бериславского административного района Херсонской области».

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімком від 26 липня 2023 року, разом із Додатком № 1 із фототаблицею № 1 та відеозаписом проведення зазначеної слідчої дії, свідок ОСОБА_14 серед осіб, представлених для впізнання на фотознімках, впізнав ОСОБА_7 як місцевого жителя села Одрадокам`янка, який у період окупації зазначеного населеного пункту військовослужбовцями зс рф погодився на співпрацю з окупаційною владою та зайняв посаду так званого «голови» Одрадокам`янської сільської ради від окупаційної адміністрації.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімком від 26 липня 2023 року, разом із Додатком № 1 із фототаблицею № 1 та відеозаписом проведення зазначеної слідчої дії, свідок ОСОБА_15 серед осіб, представлених для впізнання на фотознімках, впізнала ОСОБА_7 як мешканця села Одрадокам`янка Бериславського району Херсонської області, відомого їй як сільський «голова» від окупаційної влади села Одрадокам`янка Бериславського району Херсонської області.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімком від 8 липня 2024 року, разом із Додатком № 1 із фототаблицею № 1 та відеозаписом проведення зазначеної слідчої дії, свідок ОСОБА_16 серед осіб, представлених для впізнання на фотознімках, впізнала ОСОБА_7 як так званого Одрадокам`янського сільського «голову» від окупаційної влади села Одрадокам`янка Бериславського району Херсонської області.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімком від 17 травня 2023 року, разом із Додатком № 1 із фототаблицею № 1 та відеозаписом проведення зазначеної слідчої дії, свідок ОСОБА_17 серед осіб, представлених для впізнання на фотознімках, впізнала ОСОБА_7 як мешканця села Одрадокам`янка Бериславського району, який у період окупації Бериславського району зайняв посаду «голови» так званої Одрадокам`янської сільської ради від окупаційної влади.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімком від 14 серпня 2024 року, разом із Додатком № 1 із фототаблицею № 1 та відеозаписом проведення зазначеної слідчої дії, свідок ОСОБА_18 серед осіб, представлених для впізнання на фотознімках, впізнав ОСОБА_7 як особу, яка зайняла посаду «голови» окупаційної сільської ради від рф.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімком від 15 серпня 2024 року, разом із Додатком № 1 із фототаблицею № 1 та відеозаписом проведення зазначеної слідчої дії, свідок ОСОБА_19 серед осіб, представлених для впізнання на фотознімках, впізнав ОСОБА_7 як місцевого мешканця села Одрадокам`янка Бериславського району Херсонської області, відомого йому як так званого голову сільської ради від окупаційної влади села Одрадокам`янка Бериславського району Херсонської області.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімком від 14 серпня 2024 року, разом із Додатком № 1 із фототаблицею № 1 та відеозаписом проведення зазначеної слідчої дії, свідок ОСОБА_20 серед осіб, представлених для впізнання на фотознімках, впізнала ОСОБА_7 , який під час окупації села Одрадокам`янка зайняв добровільну посаду сільського голови від окупаційної влади рф та у своїй діяльності впроваджував законодавство рф.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімком від 13 серпня 2024 року, разом із Додатком № 1 із фототаблицею № 1 та відеозаписом проведення зазначеної слідчої дії, свідок ОСОБА_21 серед осіб, представлених для впізнання на фотознімках, впізнав ОСОБА_7 як мешканця села Одрадокам`янка Бериславського району Херсонської області, відомого йому як так званого голову сільської ради від окупаційної влади села Одрадокам`янка Бериславського району Херсонської області.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімком від 13 серпня 2024 року, разом із Додатком № 1 із фототаблицею № 1 та відеозаписом проведення зазначеної слідчої дії, свідок ОСОБА_22 серед осіб, представлених для впізнання на фотознімках, впізнала ОСОБА_7 , який відомий їй як так званий голова сільської ради від окупаційної влади села Одрадокам`янка Бериславського району Херсонської області.

Під час дослідження вказаних доказів жодна із сторін не заявила про недотримання норм чинного кримінального процесуального законодавства при їх отриманні на стадії досудового розслідування, про їх недопустимість чи неналежність.

Крім того, в судовому засіданні були допитані свідки, зі змісту показів яких вбачається причетність обвинуваченого до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення.

На судовому засіданні свідок ОСОБА_20 пояснила, що під час окупації села Одрадокам`янка перебувала там за місцем проживання. Вона підтвердила, що з початку окупації, приблизно навесні 2022 року, в селі було утворено сільську раду від окупаційної влади, яку очолив ОСОБА_7 , який обіймав посаду сільського голови від окупаційної влади. Свідок зазначила, що на початку літа 2022 року ОСОБА_7 добровільно зайняв цю посаду, не перебуваючи під тиском чи примусом, та брав участь у формуванні штату працівників, пропонуючи місцевим мешканцям роботу, у тому числі в школі.

Свідок підтвердила, що ОСОБА_7 впроваджував у селі російське законодавство, забезпечував роботу комунальних структур, школи, дитячого садка, організовував соціальні виплати, гуманітарну видачу та інші заходи відповідно до вимог окупаційної адміністрації. Також зазначила, що йому були підпорядковані місцеві особи, серед яких директором школи була ОСОБА_23 , а дитячий садок очолювала ОСОБА_24 .

Крім того, свідок повідомила, що їй відомі випадки, коли ОСОБА_7 супроводжував російських військових, показуючи їм місця проживання осіб, які підтримували Україну, зокрема учасників бойових дій та АТО, і що він демонстрував їм, де саме проживають ці люди. Вона зазначила, що про такі випадки їй відомо як особисто, так і зі слів односельців.

Також свідок пояснила, що ОСОБА_7 допомагав російським військовим у розселенні, показуючи, де можна розміщуватись, а також організовував святкові заходи, зокрема брав участь у святі російського прапора.

На судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснив, що постійно проживає в селі Одрадокам`янка Бериславського району Херсонської області. З його слів, 24 лютого 2022 року село було окуповане військовими рф. Свідок підтвердив, що у серпні 2022 року бачив ОСОБА_7 , який повідомив, що тепер він є новим головою сільської ради від окупаційної влади, оскільки попередня очільниця - ОСОБА_25 - більше не обіймає цю посаду. При цьому ОСОБА_7 говорив місцевим мешканцям, що України вже не буде, щоб вони не боялися, бо тепер «вже росія».

Свідок зазначив, що ОСОБА_7 пропонував йому та іншим мешканцям села роботу, зокрема на посадах слюсаря, охоронця або різноробочого, запевняючи, що «своїх не ображатимуть», обіцяючи гарну зарплату та кар`єрне зростання. За словами свідка, ОСОБА_7 здійснював свою діяльність у приміщенні сільської ради в селі Одрадокам`янка, де бачили відповідні папери з російськими гербами, що свідчило про впровадження російського адміністративного діловодства. Він також займався видачею гуманітарної допомоги, дров, вугілля та матеріальної підтримки місцевому населенню.

На запитання суду свідок пояснив, що, за відомостями мешканців села, ОСОБА_7 зайняв посаду добровільно, без будь-якого примусу чи тиску з боку окупаційної влади. Додатково зазначив, що дружина ОСОБА_26 допомагала йому у виконанні доручень - ходила вулицями, переписувала населення, займалася видачею гуманітарної допомоги та передачею вугілля на зиму.

На судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснила, що під час окупації проживала у селі Одрадокам`янка Бериславського району Херсонської області разом із донькою. Вона підтвердила, що село було окуповане наприкінці лютого 2022 року військовими рф, які розміщувалися на території місцевого підприємства ПрАТ «Каменський» та у приміщенні дитячого садка. Свідок повідомила, що після окупації в приміщенні сільської ради було створено орган влади від окупаційної адміністрації, який очолив ОСОБА_7 , призначений, за словами свідка, Бериславською адміністрацією окупаційної влади.

ОСОБА_15 зазначила, що ОСОБА_7 займав посаду сільського голови від окупаційної влади, організовував роботу підпорядкованих йому працівників, серед яких були соціальні працівники, зокрема ОСОБА_27 , та колишній керівник дитячого садка ОСОБА_11 . Вони, за вказівкою ОСОБА_26 , проводили набір персоналу для роботи в дитячому садку, а також пропонували місцевим мешканцям співпрацю з окупаційною адміністрацією.

Свідок пояснила, що особисто до неї приходив ОСОБА_7 , який представився головою сільської ради від окупаційної влади та вимагав від неї співпраці, зокрема участі у відкритті дитячого садка. На її відмову він відповів словами: «Якщо не хочеш по-хорошому - буде по-поганому». Наступного дня до її будинку прийшли четверо озброєних осіб у балаклавах, які представлялися працівниками фсб, і переконували її погодитись на співпрацю. Під час цього інциденту було застосовано фізичний тиск на інших мешканців, зокрема депутата Тягинської сільської ради ОСОБА_28 , яку закрили під озброєною охороною.

Свідок також підтвердила, що ОСОБА_7 особисто координував діяльність дитячого садка та школи, призначав директорів навчальних закладів, зокрема ОСОБА_29 , а також контролював відкриття школи восени 2022 року. Вона вказала, що ОСОБА_7 безпосередньо організовував агітацію серед батьків щодо участі у псевдореферендумі, під час якого працівники освіти, за його вказівкою, переконували мешканців голосувати, погрожуючи, що у разі відмови їхні діти не зможуть навчатися.

Окрім цього, ОСОБА_15 повідомила, що ОСОБА_7 організовував діяльність комунального підприємства, контролював благоустрій дитячого садка та школи, призначав охоронців і працівників для прибирання території. Під його керівництвом здійснювалося впровадження російських освітніх програм і розподіл гуманітарної допомоги, соціальних виплат і пенсій від окупаційної влади рф.

Свідок зазначила, що в період окупації ОСОБА_7 організовував та проводив святкові та агітаційні заходи, зокрема брав участь у святкуванні Дня прапора рф, яке проводилося біля будівлі сільської ради. При цьому він активно закликав мешканців села брати участь у заходах, наголошуючи, що «тепер усе буде добре».

Також свідок повідомила, що за вказівкою ОСОБА_7 серед населення проводилася агітація щодо отримання паспортів рф. З її слів, він організовував автобуси для вивезення мешканців села до м. Берислава, де здійснювалася видача гуманітарної допомоги, а також евакуація до рф осіб, які погодилися виїхати.

На завершення свідок наголосила, що всі дії ОСОБА_7 були добровільними, він виконував свої обов`язки за власним бажанням, проявляв ініціативу та демонстрував задоволення від займаної посади й співпраці з окупаційною владою.

На судовому засіданні свідок ОСОБА_22 пояснила, що під час збройної агресії рф проти України проживала у власному будинку в селі Одрадокам`янка Бериславського району Херсонської області. Вона підтвердила, що 24 лютого 2022 року село було окуповане військовослужбовцями рф. Після встановлення окупаційного режиму в селі було створено орган влади під назвою «Одрадокам`янська сільська рада», який очолив місцевий мешканець ОСОБА_7 , що став головою сільської ради від окупаційної влади. За словами свідка, ОСОБА_26 приступив до виконання своїх обов`язків орієнтовно у травні-червні 2022 року, добровільно, без будь-якого примусу.

Свідок зазначила, що ОСОБА_7 сформував штат працівників, до якого увійшли соціальний працівник ОСОБА_27 , керівник дитячого садка ОСОБА_11 та директор школи ОСОБА_30 . Крім того, начальником комунальної служби було призначено особу на ім`я ОСОБА_31 (прізвище свідку невідоме). За словами ОСОБА_32 , ОСОБА_26 підбирав кадри для виконання комунальних і соціальних функцій, організовував роботу з водопостачання, ремонту електромереж, залучаючи до цього місцевих фахівців під примусом, зокрема осіб, які мали відповідні професійні навички.

Вона також повідомила, що за сприяння ОСОБА_7 у селі діяв гуманітарний штаб, який займався видачею російської гуманітарної допомоги та соціальних виплат у рублях, а пенсіонери отримували додаткові грошові виплати від окупаційної адміністрації рф. Свідок підтвердила, що ОСОБА_7 організовував агітацію серед місцевого населення щодо співпраці з окупаційною владою, а його підлеглі ходили по домівках, пропонуючи людям роботу в дитячому садку або в комунальних структурах, іноді погрожуючи, що у разі відмови їх «покарають».

Крім того, свідок пояснила, що ОСОБА_7 сприяв проведенню у селі псевдореферендуму щодо «приєднання Херсонської області до складу рф». Він особисто організовував транспорт для пересування так званих «виборчих комісій», які обходили двори з урнами для голосування. До складу цих комісій входили ОСОБА_11 , ОСОБА_27 та ОСОБА_33 .

Свідок наголосила, що ОСОБА_7 діяв добровільно, без будь-якого примусу, активно виконував функції голови сільської ради від окупаційної влади, особисто контролював роботу дитячого садка та вимагав від його керівництва передати печатку і ключі для запуску роботи закладу за російськими стандартами. Також він організовував і брав участь у святкових та пропагандистських заходах, зокрема у святкуванні так званого дня росії у червні 2022 року, під час якого звучала музика, проводилися виступи та агітація на підтримку рф.

На завершення свідок повідомила, що за кілька днів до звільнення села всі особи, які співпрацювали з окупаційною владою, у тому числі ОСОБА_7 , виїхали на тимчасово окуповану територію - на лівий берег Херсонської області.

На судовому засіданні свідок ОСОБА_21 пояснив, що під час початку повномасштабного вторгнення рф проти України проживав у селі Одрадокам`янка Бериславського району Херсонської області, де й перебував на момент окупації. За його словами, вже у перший день, 24 лютого 2022 року, у селі з`явилися російські військові, які одразу встановили контроль над населеним пунктом.

Свідок повідомив, що приблизно на початку літа 2022 року в селі було створено орган окупаційної влади під назвою «сільська рада», головою якого став місцевий мешканець ОСОБА_7 . Останній організував роботу комунального господарства, залучаючи до цього місцевих жителів, у тому числі колишніх працівників радянських і українських служб. За словами ОСОБА_34 , ОСОБА_7 відповідав за забезпечення водопостачання, налагодження електромереж і відкриття школи.

Свідок також зазначив, що в сільраді діяли соціальні структури, підконтрольні ОСОБА_7 . Соціальним працівником була ОСОБА_27 , яка займалася видачею пенсій місцевим мешканцям у російських рублях. Крім того, вона виконувала функції, пов`язані з гуманітарною допомогою.

За словами ОСОБА_21 , ОСОБА_7 також сприяв тому, що його дружина ОСОБА_22 отримала пропозицію очолити дитячий садок, яку їй передала через ОСОБА_27 . Вона погодилася і згодом фактично виконувала обов`язки завідувачки Одрадокам`янського дитячого садка від окупаційної влади рф.

Директором школи у селі стала ОСОБА_29 , яка до початку війни працювала заступником директора з виховної роботи. За сприяння ОСОБА_7 вона очолила заклад, що працював за російськими освітніми програмами. Свідок пояснив, що у школі було знищено українську літературу та прибрано всі плакати з державною символікою України.

Також він підтвердив, що за вказівкою ОСОБА_7 у селі організовувалася видача російської гуманітарної допомоги - продовольчих товарів і грошових виплат. За його словами, мешканці отримували матеріальну допомогу у російських рублях, а гуманітарна роздача здійснювалася постійно, бо магазини у той період не працювали.

Свідок повідомив, що всі свої посадові обов`язки ОСОБА_7 виконував добровільно, без будь-якого тиску з боку окупаційної влади. Він активно організовував діяльність соціальних структур, комунальних служб і навчальних закладів. Окрім цього, ОСОБА_7 разом зі своїми підлеглими - ОСОБА_27 та ОСОБА_11 - проводив агітаційні заходи та брав участь в організації святкування «дня росії» та псевдореферендуму щодо «приєднання Херсонської області до рф».

На завершення ОСОБА_21 пояснив, що за кілька днів до деокупації села всі колаборанти, включно з ОСОБА_7 , залишили Одрадокам`янку і виїхали на тимчасово окуповану територію лівобережної частини Херсонської області через Каховську ГЕС.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, визначений КПК України, враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Таким чином, суд безсторонньо та неупереджено оцінивши надані стороною обвинувачення та стороною захисту докази, які є належними та допустимими, дійшов висновку, що підтверджені ними обставини виключають будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований обвинуваченому злочин було вчинено і останній є винним його вчиненні. Стороною обвинувачення, на переконання суду, поза розумним сумнівом доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації вказаного діяння.

Наявність в діях обвинуваченого прямого умислу на вчинення інкримінованого злочину, а саме на добровільне зайняття посади в незаконному органі влади, створеному окупаційною адміністрацією російської федерації, встановлені судом на підставі сукупності досліджених судом доказів, зокрема, тих, що підтверджують обставини, які свідчать про очевидне розуміння обвинуваченим факту окупації вказаної території, яка мала відкритий характер, факту незаконності створення та роботи так званого «Одрадокаменского сельского совета Военно - гражданской администрации Бериславского административного района Херсонской области», який діяв на відповідній території, необхідності вчинення особою активних дій, спрямованих на легалізацію діяльності окупаційної влади рф, покладення на нього у зв`язку з цим відповідних обов`язків та наділення повноваженнями, що не охоплювалися діючим в Україні законодавством, його відкритої співпраці з представниками окупаційної адміністрації російської федерації, яка офіційно визнана країною-агресором не лише на території України, а й більшістю країн світу та міжнародними організаціями.

Крім того, обвинувачений на момент окупації був мешканцем с. Одрадокам`янка тобто він був обізнаний щодо законної влади від України, яка діяла на відповідній території, а отже очевидно розумів незаконність вчинених ним дій, які були спрямовані на створення видимості законності діяльності окупаційної адміністрації рф, що в свою чергу передбачало чітке розуміння ним наслідків, які вони мали зумовити, та правових процедур, які при цьому мали бути застосовані до таких осіб. Крім того, з боку офіційних представників України неодноразово через засоби масової інформації громадянам України, які залишилися на тимчасово окупованій території, роз`яснювалось про те, що дії, спрямовані на сприяння окупаційній владі, тягнуть за собою кримінальну відповідальність.

Зазначене є беззаперечним свідченням добровільної поведінки обвинуваченого, відсутності будь-якого примусу щодо нього, а відтак і цілковитої добровільності його дій.

Крім того, зі свідчень свідків, досліджених у судовому засіданні, вбачається, що ОСОБА_7 діяв цілком добровільно, усвідомлюючи протиправність створення та функціонування незаконного органу влади та власну роль у забезпеченні його діяльності.

Так, зі свідчень ОСОБА_14 убачається, що ОСОБА_7 , будучи місцевим мешканцем села Одрадокам`янка, ще з перших місяців окупації відкрито заявляв про «встановлення російської влади», закликав селян не боятися, запевняючи, що «України вже не буде, тепер росія», і пропонував чоловікам працевлаштування в окупаційних структурах із обіцянками стабільної зарплати та «перспектив». Сам свідок наголосив, що дії обвинуваченого мали відверто ініціативний характер і не були результатом примусу.

Свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_22 і ОСОБА_21 надали узгоджені показання, відповідно до яких ОСОБА_7 фактично виконував функції голови окупаційної адміністрації, організовував набір працівників до створеної ним «сільської ради», розподіляв обов`язки між підлеглими, координував роботу соціальних служб, комунального господарства, школи та дитячого садка. Всі вони одностайно підтвердили, що будь-якого тиску чи загрози на адресу обвинуваченого не здійснювалося, а його участь у діяльності окупаційного органу мала добровільний і активний характер.

З показань ОСОБА_21 та ОСОБА_15 судом установлено, що саме за ініціативою ОСОБА_7 було відновлено роботу соціальної служби, налагоджено водопостачання, здійснювалась видача гуманітарної допомоги, пенсій у російських рублях і матеріальної підтримки. Водночас він сприяв призначенню лояльних до окупантів осіб на керівні посади, зокрема ОСОБА_35 , ОСОБА_11 та ОСОБА_23 , що також свідчить про свідоме виконання ним управлінських повноважень.

Показання свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_15 узгоджено свідчать про участь ОСОБА_7 у проведенні публічних заходів окупаційного характеру - організації «дня росії», агітаційних зустрічей і псевдореферендуму. Ці обставини є підтвердженням не лише його залученості, а й активної позиції у співпраці з окупаційною владою.

Сукупність показань усіх допитаних свідків є послідовною, взаємно узгодженою і переконливо підтверджує, що ОСОБА_7 діяв не під примусом, а навпаки - з власної ініціативи, добровільно прийняв посаду голови незаконно створеного органу влади, усвідомлюючи, що його діяльність спрямована на забезпечення функціонування окупаційного режиму рф на тимчасово окупованій території України.

Таким чином, розглянувши кримінальне провадження у межах, передбачених частиною першою статті 337 КПК України, дослідивши безпосередньо в судовому засіданні наведені вище письмові докази у їх сукупності, надавши їм правову оцінку, відповідно до вимог статті 94 КПК України, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, взявши до уваги показання свідків, які були допитані безпосередньо під час судового засідання, які є послідовними, узгодженими між собою та іншими обставинами підтвердженими письмовими доказами, які, на думку суду, є належними та допустимими, не викликають сумнівів у їх достовірності, за відсутності підстав ставити їх під сумнів, у зв`язку з чим їх слід покласти в основу обвинувального вироку, суд дійшов висновку, що на момент вчинення злочину територія с. Одрадокам`янка Бериславського району Херсонської області була тимчасово окупованою, на ній було організовано роботу так званого «Одрадокаменского сельского совета Военно - гражданской администрации Бериславского административного района Херсонской области», а обвинувачений, будучи громадянином України та безсумнівно обізнаним про вказані обставини, добровільно вчинив вказані дії, які суд кваліфікує за частиною п`ятою статті 111-1 КК України, як колабораційна діяльність, а саме колабораційна діяльність, тобто добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання суд дійшов таких висновків.

Положеннями частин першої, другої статті 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до частини другої статті 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Пунктом 3 частини першої статті 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до положень частини п`ятої статті 12 КК України та санкції частини п`ятої статті 111-1 КК України встановлено, що інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення є тяжким злочином проти основ національної безпеки України, яке передбачає відповідальність у виді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

Отже, при визначенні обвинуваченому виду та розміру покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характер діяння, форму й ступінь вини, мотиви вчинення кримінального правопорушення, наслідки його вчинення, інші обставини, які впливають на покарання, а також дані про особу винного, який раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та у лікаря нарколога не перебуває, на момент окупації проживав в населеному пункті в якому і вчинив дії щодо участі в діяльності незаконно створеного органу влади - т.зв. «Одрадокаменского сельского совета Военно - гражданской администрации Бериславского административного района Херсонской области», характеризується за місцем проживання посередньо, не притягувався до кримінальної відповідальності.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до статті 66 КК України, суд не встановив.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 суд, відповідно до пункту 11 частини першої статті 67 КК України, визнає вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

Зважаючи на те, що обвинувачений, як громадянин України, вчинив тяжкий злочин проти основ національної безпеки України в період встановленого в Україні воєнного стану, який у зв`язку з цим становить підвищену суспільну небезпеку, наслідки якого виявились, зокрема, у сприянні своїми діями державі-агресору в установленні та діяльності окупаційної адміністрації на тимчасово окупованій території Бериславського району Херсонської області, що порушило незалежність, суверенітет, територіальну цілісність та конституційний лад України, а також враховуючи вчинення обвинуваченим вказаного злочину із корисливих мотивів, про що свідчить відсутність обставин, які б підтверджували перебування його у тяжкому матеріальному стані, інші обставини, які б об`єктивно давали б підстави для відповідних висновків, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого, його переховування та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливо досягти шляхом призначення йому основного покарання у виді позбавлення волі на максимальний строк десять років, та додаткового покарання, у виді конфіскації всього майна, яке є його власністю, а також враховуючи, положення частини першої статті 55 КК України, висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду висловлені в постанові від 02 лютого 2022 року у справі № 344/16025/18, правові позиції наведені в пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», правовий висновок Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду щодо застосування стаття 55 КК України, викладений у постанові від 04 вересня 2023 року у справі № 404/2081/22, обов`язкового додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, державного управління і місцевого самоврядування, у державних та комунальних підприємствах, установах та організаціях, що надають публічні послуги строком на п`ятнадцять років, що за характером і обсягом повноважень є аналогічними тим, з якими було пов`язане вчинене кримінального правопорушення.

Доводи захисника щодо необхідності призначення покарання обвинуваченому у виді п`яти років суд відхиляє, оскільки таке покарання є явно неспівмірним ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеру та суспільної небезпечності дій обвинуваченого, які вчинені в умовах воєнного стану, супроводжувались відкритою та добровільною співпрацею з окупаційною адміністрацією держави-агресора, активною участю у функціонуванні незаконного органу влади, узурпацією владних повноважень, публічними діями, спрямованими на дискредитацію Збройних Сил України, а також відсутністю будь-яких обставин, які б пом`якшували покарання або свідчили про примусовий характер такої участі. З огляду на зазначене, суд вважає, що призначення обвинуваченому покарання у мінімальному розмірі не забезпечить мету покарання, визначену статтею 50 КК України, а також не відповідатиме вимогам справедливості та верховенства права.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 16 вересня 2024 року у справі № 490/8020/24 стосовно обвинуваченого, за його відсутності, було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, без зазначення строку дії такої ухвали.

Зважаючи на обставини справи, призначене обвинуваченому покарання, яке пов`язане з позбавленням волі, а також відсутність останнього на проголошенні вироку, суд вважає за необхідне продовжити застосований запобіжний захід до набрання вироком законної сили, з метою забезпечення його виконання.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений, судові витрати відсутні.

Питання щодо речових доказів необхідно вирішити відповідності до вимог статті 100 КПК України.

Арешти накладенні на майно, яке перебуває у власності обвинуваченого залишити, з метою забезпечення його конфіскації.

На підставі викладеного, керуючись статтями 373, 374 КПК України, Великоолександрівський районний суд Херсонської області, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною п`ятою статті 111-1 КК України, та призначити йому покарання у виді десяти років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління і місцевого самоврядування, у державних та комунальних підприємствах, установах та організаціях, що надають публічні послуги строком на п`ятнадцять років та з конфіскацією усього належного йому на праві приватної власності майна.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою застосований стосовно ОСОБА_7 залишити до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання у виді позбавлення волі обвинуваченому ОСОБА_7 обраховувати з моменту приведення вироку до виконання.

Строк відбування покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, державного управління і місцевого самоврядування, у державних та комунальних підприємствах, установах та організаціях, що надають публічні послуги обчислювати з моменту відбуття основного покарання.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 вересня 2024 року № 490/8020/24 на майно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN PASSAT», 1992 року випуску, бежевого кольору, номер кузова НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 ; транспортний засіб марки «ВАЗ 210994-20», 2007 року випуску, червоного кольору, номер кузова НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_5 ; частину транспортного засобу: ПРИЧІП бортовий «ПА 004», 2007 року випуску, синього кольору, номерний знак НОМЕР_6 , з метою забезпечення можливої конфіскації як виду покарання, залишити без змін.

Речові докази, а саме: оригінали трьох документів з назвою «Справка», виявлених працівниками Одрадокам`янського старостинського округу №5 Тягинської сільської військової адміністрації після деокупації громади, які містять реквізити так званого «Главы Одрадокаменского сельского совета Военно-гражданской администрации Бериславского административного района Херсонской области ОСОБА_7 » залишити в матеріалах справи.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та захиснику, а інформацію про ухвалений вирок, опублікувати у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з положеннями частини третьої статті 323 і статті 297-5 КПК України та на офіційному веб-сайті суду.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Копія вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржено до Херсонського апеляційного суду через Великоолександрівський районний суд Херсонської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ________________ ОСОБА_1