Справа № 192/3118/25
Провадження № 1-в/192/23/26
Ухвала

Іменем України

05 січня 2026 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-ще Солоне, Дніпровського (колишнього Солонянського) району, Дніпропетровської області, в режимі відеоконференції клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , в м. Запоріжжя, на даний час відбуває покарання в ДУ «Солонянська виправна колонія (№21)», засудженого вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 травня 2024 року за ч. 4 ст. 185, ст. 70 КК України, з урахуванням ухвали Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2025 року до 5 років 1 місяця позбавлення волі,

за участю учасників провадження:

засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_3 ,

представника ДУ «Солонянська виправна колонія (№21)» ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

Початок строку: 20.04.2022 року

Кінець строку: 20.05.2027 року

В С Т А Н О В И В:

Захисник звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення засудженого, в якому зазначив, що засуджений відбув 2/3 частини покарання, в установі відбування покарання був постійно працевлаштований, до отримання травми, яку він отримав під час виконання своїх трудових обов`язків, в наслідок якої має третю групу інвалідність, до праці відносився добре, зробив належні висновки щодо вчиненого правопорушення, визнає і визнавав свою провину, вважає, що засуджений сумлінною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення.

В судовому засіданні засуджений та захисник просили клопотання задовольнити та звільнити засудженого умовно-достроково від відбування покарання. Засуджений пояснив, що він до отримання травми був працевлаштований в установі виконання покарань вважає, що сумлінною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення.

Захисник зазначив, що засуджений підлягає звільненню умовно-достроково від відбування покарання, оскільки внаслідок отримання травми на виробництві установи засуджений немає можливість працювати, але до отримання травми працював сумлінно. Також вважає, що адміністрація колонії навмисно створює умови, щоб засуджений не підпадав під критерії для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Представник ДУ «Солонянська виправна колонія (№21)» в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував.

Суд, вислухавши засудженого, його захисника, представника ДУ «Солонянська виправна колонія (№21)», думку прокурора, який заперечував проти задоволення клопотання, дослідивши матеріали справи, вивчивши матеріали особової справи засудженого, вважає, що клопотання не підлягає задоволенню в зв`язку з таким.

Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, які відбувають покарання, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, тобто умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому суд ретельно з`ясовує ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засудженого, а також його наміри щодо прилучення до суспільно-корисної праці.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині.

Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання.

Як встановлено в судовому засіданні, засуджений, який відбув 2/3 частини строку покарання, був працевлаштований в ДУ «Солонянська виправна колонія (№21)» на промисловій зоні, зараз не працює за станом здоров`я.

Визначаючи ступінь поведінки засудженого за весь період відбування покарання, суд виходить з такого.

Сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Засуджений за весь період відбування покарання має два порушення режиму утримання, останнє з яких 15 вересня 2025 року (а. с. 22). Згідно наявних в особовій справі Висновків щодо ступеня виправлення засудженого (а. о. с. 111-114, 173) засуджений за весь період відбування покарання не приймав участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, участь в роботі самодіяльних організацій, в реалізації програм диференційованого виховного впливу, а також не виконував законних вимог адміністрації. 03 жовтня 2025 року, адміністрацією колонії відмовлено засудженому в направленні документів до суду щодо умовно-дострокового звільнення від покарання, як такому що не довів своє виправлення, в зв`язку з чим, суд не може визнати поведінку засудженого за весь період покарання сумлінною.

Суд не приймає доводи засудженого про те, що оскільки засуджений має ступінь інвалідності, він підлягає звільненню умовно-достроково, оскільки наявність тяжкої хвороби є підставою для звільнення від відбування покарання за хворобою на підставі ст. 84, а не на підставі ст. 81 КК України.

Крім того, суд не приймає доводи захисника, що оскільки засуджений має ступінь інвалідності і немає можливості працювати, тому він не може отримати заохочення від адміністрації виправної установи, з таких підстав.

Відповідно до ст. 131 КВК України - застосування заходів заохочення має на меті здійснення виховного впливу на осіб, до яких ці заходи застосовуються на основі об`єктивної оцінки додержання ними правил поведінки, встановлених цим Кодексом та правилами внутрішнього розпорядку колонії, а також дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці.

Таким чином заохочення застосовуються відносно засудженого не тільки за ставлення до трудової дисципліни, але і за додержання правил поведінки засудженим.

Як вже зазначалось судом засуджений має порушення режиму утримання, що свідчить про його неналежне ставлення до правил поведінки встановлених у виправній установі.

Посилання захисника, що накладенням на засудженого стягнення адміністрація колонії намагається позбавити засудженого можливості бути звільненим умовно-достроково суд не приймає, оскільки вони є голослівними і як зазначив сам засуджений він не оскаржував рішень адміністрації колонії щодо накладення на нього стягнень за порушення режиму утримання, тобто погодився з ними.

Враховуючи викладене суд, оцінивши в сукупності досліджені докази, вважає, що засуджений на даний час не довів сумлінною поведінкою свого виправлення.

На підставі вищевикладеного, ст. 81 КК України та керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_4 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її проголошення, а засудженим з моменту вручення йому її копії.

Головуючий: суддя ОСОБА_1