Провадження №1-кс/522/6860/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року місто Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши заяву слідчого судді ОСОБА_3 про самовідвід від розгляду скарги ОСОБА_4 на бездіяльність уповноваженої особи щодо невнесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення,

УСТАНОВИВ:

В провадженні слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_3 перебуває скарга ОСОБА_4 на бездіяльність уповноваженої особи щодо невнесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення.

Слідчим суддею заявлено самовідвід по вказаній справі, з огляду на наступне.

19.03.2025 року ОСОБА_4 подала на суддю ОСОБА_3 дисциплінарну скаргу до Вищої ради правосуддя. З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що ОСОБА_4 звернулась до ВРП із скаргою, в якій порушує питання про притягнення слідчого суддю Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності, для того, щоб у стороннього спостерігача не виникало сумнівів в неупередженості судді під час вирішення скарги, керуючись ст.ст. 75, 80, 81 КПК України, слідчий суддя ОСОБА_3 вважає за необхідне заявити про самовідвід.

Учасники судового провадження будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явились.

ОСОБА_4 надала заяву, відповідно до якої просить розглянути заяву про самовідвід без її участі.

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_3 будучи повідомленим про дату та час розгляду заяви, не виявив бажання приймати участь в судовому засіданні.

Враховуючи неявку учасників судового провадження, а також їх необов`язкову участь у розгляді заяви про самовідвід, суд відповідно до положень ч. 4 ст. 107 КПК України, вважає за можливе судовий розгляд проводити за відсутності учасників провадження.

Дослідивши заяву про самовідвід та додані до неї матеріали, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КПК України, слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні:

1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача;

2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник;

3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості;

5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Частиною 1 ст. 80 КПК України передбачено, що за наявності підстав, передбачених ст.ст. 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.

Кримінальне процесуальне законодавство висуває загальні вимоги до вмотивованості відводу (самовідводу), тому суд також застосовує практику ЄСПЛ як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Забезпечення достатніх гарантій виключення будь-яких обґрунтованих сумнівів у безсторонності судді досягається, у тому числі, шляхом вирішення відводів (самовідводів).

Головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді. ЄСПЛ зазначає, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду».

Суд керується сталою практикою ЄСПЛ в оцінці вмотивованості відводу (самовідводу), зокрема критеріями, що були чітко висвітлені у справі Mironenko та Martenko проти України (Рішення ЄСПЛ від 10 грудня 2009 року, заява № 4785/02, параграфи 66-71) та в основоположних справах Wettstein проти Швейцарії (Рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2000 року, заява № 33958/96, параграфи 42-44) та Kyprianou проти Кіпру (Рішення ЄСПЛ від 15 грудня 2005 року, заява № 73797, параграфи 119, 121). ЄСПЛ вказав, що наявність безсторонності має визначатися, для цілей п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Існування неупередженості повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку самого судді, що означає необхідність встановити, чи мав останній у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суддя достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його неупередженості, відповідно до практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (п. 43 рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії»).

Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є в цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі «Білуха проти України», № 33949/02, § 49-52, від 09.11.2006).

Під час розгляду заяви слідчого судді ОСОБА_3 про самовідвід судом не встановлено існування будь-яких сумнівів у об`єктивності судді та його неупередженості, що було б підставою для його самовідводу на підставі положень кримінального процесуального закону, які регламентують підстави для самовідводу судді.

Так, доводи слідчого судді ОСОБА_3 про те, що подання ОСОБА_4 скарги до ВРП про притягнення до дисциплінарної відповідальності слідчого судді ОСОБА_3 є підставою для його самовідводу від розгляду скарги, не є обґрунтованими.

Так, чинним законодавством не передбачено жодних обмежень права будь-якої особи на звернення до ВРП зі скаргою стосовно дисциплінарного проступку судді.

Отже, подання скарги на суддю є правом особи, в даному випадку заявником ОСОБА_4 , що, за загальним правилом, не створює конфлікту інтересів.

Таким чином, суд наголошує, що подання заявником ОСОБА_5 скарги до ВРП на дії слідчого судді ОСОБА_3 не свідчить про упередженість або необ`єктивність судді під час розгляду скарги, а тому не може бути підставою для самовідводу.

На підставі вищевикладеного, приходжу до висновку, що у задоволенні заяви слідчого судді ОСОБА_3 про самовідвід від розгляду скарги ОСОБА_4 на бездіяльність уповноваженої особи щодо невнесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення, слід відмовити.

керуючись ст. ст. 75, 76, 81, 369, 372, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви слідчого судді ОСОБА_3 про самовідвід від розгляду скарги ОСОБА_4 на бездіяльність уповноваженої особи щодо невнесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення відмовити.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя: ОСОБА_6