Справа № 126/1274/25
Провадження №11-кп/801/1185/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника - адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Вінниці кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора відділу протидії порушенням прав людини у правоохоронній та пенітенціарній сферах Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Бершадського районного суду Вінницької області від 09.10.2025 року в кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000205 від 05.10.2024, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України та засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

На підставі п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покладено на обвинуваченого ОСОБА_8 обов`язки:

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирішено питання з речовими доказами.

встановив:

ОСОБА_8 , будучи призначеним відповідно до витягу з наказу начальника Управління поліції охорони у Вінницькій області № 90 о/с від 16.08.2021 на посаду поліцейського-водія групи реагування Гайсинського районного відділу (м. Бершадь) Управління поліції охорони у Вінницькій області (далі- Гайсинського районного відділу (м. Бершадь) УПО у Вінницькій області), маючи спеціальне звання «старший сержант поліції», який згідно вимог ст. 62 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон), під час виконання повноважень є представником держави, законні вимоги якого є обов`язковими для виконання всіма фізичними та юридичними особами та відповідно до положень ст. 18 Закону зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва, поважати і не порушувати прав і свобод людини, будучи відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», а також пункту 1 примітки до ст. 364 КК України, службовою особою правоохоронного органу, займаючи посаду, пов`язану із здійсненням функцій представника влади, діючи умисно, використовуючи свої службові повноваження, всупереч інтересам служби, вчинив дії, які явно виходять за межі наданих йому владних повноважень, які супроводжувались насильством, за відсутності ознак катування, шляхом нанесення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 за наступних обставин.

Так, відповідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Конституції України ніхто не може бути підданий нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Згідно з ст. 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97, кожен має право на свободу та особисту недоторканність.

Відповідно до ст. 2 Закону завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності.

Частиною 1 ст. 7 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Положеннями ст. 18 Закону визначено основні обов`язки поліцейського. Поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Статтею 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань: здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події.

Статтею 29 Закону України «Про Національну поліцію» визначеного вимоги до поліцейського заходу.

Поліцейський захід - це дія або комплекс дій превентивного або примусового характеру, що обмежує певні права і свободи людини та застосовується поліцейськими відповідно до закону для забезпечення виконання покладених на поліцію повноважень.

Поліцейський захід застосовується виключно для виконання повноважень поліції. Обраний поліцейський захід має бути законним, необхідним, пропорційним та ефективним.

Обраний поліцейський захід є законним, якщо він визначений законом. Поліцейському заборонено застосовувати будь-які інші заходи, ніж визначені законами України.

Обраний поліцейський захід є необхідним, якщо для виконання повноважень поліції неможливо застосувати інший захід або його застосування буде неефективним, а також якщо такий захід заподіє найменшу шкоду як адресату заходу, так і іншим особам.

Застосований поліцейський захід є пропорційним, якщо шкода, заподіяна охоронюваним законом правам і свободам людини або інтересам суспільства чи держави, не перевищує блага, для захисту якого він застосований, або створеної загрози заподіяння шкоди.

Обраний поліцейський захід є ефективним, якщо його застосування забезпечує виконання повноважень поліції.

Поліцейський захід припиняється, якщо досягнуто мети його застосування, якщо неможливість досягнення мети заходу є очевидною або якщо немає необхідності у подальшому застосуванні такого заходу.

Статтею 42 Закону України «Про Національну поліцію» визначено види поліцейських заходів примусу.

Поліція під час виконання повноважень, визначених цим Законом, уповноважена застосовувати такі заходи примусу:

1) фізичний вплив (сила);

2) застосування спеціальних засобів;

3) застосування вогнепальної зброї.

Фізичним впливом є застосування будь-якої фізичної сили, а також спеціальних прийомів боротьби з метою припинення протиправних дій правопорушників.

Статтею 44 Закону України «Про Національну поліцію» визначено порядок застосування фізичної сили.

Поліцейський може застосовувати фізичну силу, у тому числі спеціальні прийоми боротьби (рукопашного бою), для забезпечення особистої безпеки або/та безпеки інших осіб, припинення правопорушення, затримання особи, яка вчинила правопорушення, якщо застосування інших поліцейських заходів не забезпечує виконання поліцейським повноважень, покладених на нього законом.

Поліцейський зобов`язаний письмово повідомити свого керівника, а той зобов`язаний повідомити прокурора про завдання особі тілесних ушкоджень унаслідок застосування фізичної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 згаданого Закону, поліцейський зобов`язаний заздалегідь попередити особу про застосування фізичної сили, спеціальних засобів і вогнепальної зброї і надати їй достатньо часу для виконання законної вимоги поліцейського, крім випадку, коли зволікання може спричинити посягання на життя і здоров`я особи чи та/або поліцейського або інші тяжкі наслідки, або в ситуації, що склалася, таке попередження є невиправданим або неможливим.

Згідно посадової інструкції поліцейський-водій групи реагування Гайсинського районного відділу (м. Бершадь) УПО у Вінницькій області, відповідно до своїх обов`язків відпрацьовує інформацію, що надходить до чергової частини Управління та ПЦС про стан охорони приміщень та об`єктів в зоні відповідальності.

Так, згідно списку працівників, які залучені до служби 04.10.2024 у складі наряду групи реагування Гайсинського районного відділу (м. Бершадь) УПО у Вінницькій області «ЛОСК-2» заступили поліцейський-водій групи реагування ОСОБА_8 та поліцейський групи реагування ОСОБА_11 ..

Так, 04.10.2024 о 20:18 на ГПЦС Гайсинського районного відділу (м. Бершадь) УПО у Вінницькій області надійшов сигнал «Тривога» з охоронюваного об`єкту магазину «Наташа», що по вул. Покровська, 196 у м. Бершадь Вінницької області.

У подальшому, у цей же день, співробітники Гайсинського районного відділу (м. Бершадь) УПО у Вінницькій області ОСОБА_8 та ОСОБА_11 прибули за місцем знаходження охоронюваного об`єкту близько 20:23 у якому перебував ОСОБА_10 , який висловлювався нецензурною лайкою та порушував правила громадського порядку.

Після чого, співробітниками Гайсинського районного відділу (м. Бершадь) УПО у Вінницькій області прийнято рішення про затримання ОСОБА_10 та під час якого о 20:23 старшим сержантом поліції ОСОБА_8 застосовано засіб, споряджений сльозогінної та дратівної дії та після чого ОСОБА_10 повалено на землю з метою припинення протиправних дій останнього.

Після чого внаслідок застосування фізичного впливу протиправні дії ОСОБА_10 припинено, його знерухомлено та останній був позбавлений можливості вільно пересуватись чи чинити будь-який опір та він утримувався в цей час співробітниками Гайсинського районного відділу (м. Бершадь) УПО у Вінницькій області ОСОБА_8 та ОСОБА_11 .

Однак, 04.10.2024 о 20.26 старший сержант поліції ОСОБА_8 , будучи службовою особою правоохоронного органу, переслідуючи прямий умисел, направлений на перевищення влади та службових повноважень, а саме на умисне вчинення дій, які явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень, з метою застосування спеціальних засобів до ОСОБА_10 , явно виходячи за межі наданих йому повноважень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, грубо порушуючи вимоги ст. ст. 18, 29, 42, 43, 44 Закону України «Про Національну поліцію», заздалегідь не попередивши ОСОБА_10 про застосування до нього спеціальних засобів, не висунувши для виконання будь-які вимоги поліцейського, без будь-яких законних підстав, не врахувавши обставин конкретної ситуації, застосував до нього засіб, споряджений сльозогінної та дратівної дії.

Після чого, о 20:27 04.10.2024 ОСОБА_8 ,усвідомлюючи те, що стосовно ОСОБА_10 застосовано засіб, споряджений сльозогінної та дратівної дії та який перебував на землі, не чинив опору, наніс йому один удар правою ногою та один удар лівою ногою в область обличчя, один удар правою ногою в область правої нижньої частини живота, один удар правою рукою в область правої частини спини.

Внаслідок вказаних умисних протиправних дій ОСОБА_8 , ОСОБА_10 спричинено тілесні ушкодження у вигляді подряпини спини, садна на обличчі, почервоніння обох вух, синці під правим оком, садна на правій руці, що у відповідності до висновку експерта № 106 від 17.02.2025 відносяться до легких тілесних ушкоджень в момент заподіяння.

Таким чином, вказані вище дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 365 КК України, як перевищення службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому повноважень та супроводжувалися насильством, за відсутності ознак катування.

В своїй апеляційній скарзі прокурор відділу протидії порушенням прав людини у правоохоронній та пенітенціарній сферах Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_9 просить скасувати вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_8 в частині призначеного покарання та ухвалити новий обвинувальний вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади або займатися діяльністю, пов`язаною із здійсненням функцій представника влади на 3 (три) роки, на підставі ст. 54 КК України позбавити ОСОБА_8 спеціального звання "старший сержант поліції".

Обґрунтовуючи свої вимоги, вказує, що кримінальне правопорушення, вчинене Пероговським, дискредитує Національну поліцію та державні інститути в цілому, підриває довіру громадян до органів, покликаних захищати права і свободи громадян. Дане кримінальне правопорушення демонструє зневагу до основних принципів законності, що є небезпечним для правопорядку в суспільстві.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу,думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 404 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, відповідно до вимог ст. 409 КПК України, серед інших є неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а також істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню, застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Статтею 370 КПК України встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто в тому числі ухвалене з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 цього Кодексу, з наведенням належних та достатніх мотивів і підстав його ухвалення.

Законним є судове рішення, постановлене за умови правильного застосування кримінального закону і дотримання при провадженні у справі кримінально-процесуального закону.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог кримінально-процесуального закону.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави для його ухвалення.

Вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненому кримінальному правопорушенні при викладених у вироку обставинах доведена зібраними по справі та дослідженими в судовому засіданні в порядку ст.349 КПК України доказами і не оскаржується будь-ким із учасників судового процесу, в тому числі і самими обвинуваченим.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст. 365 КК України - як перевищення службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому повноважень та супроводжувалися насильством, за відсутності ознак катування.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , у відповідності до вимог ст. 65 КК України, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного та обставини які пом`якшують та обтяжують покарання.

При цьому суд керується вимогами ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з положень ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно ст. 12 КК України кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_8 є тяжким злочином. ОСОБА_8 раніше не судимий, одружений, з вищою освітою, на даний час не працює, за місцем проживання та колишнього місця роботи характеризується позитивно, має на утриманні малолітнього сина, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 , на підставі ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_8 , на підставі ст.67 КК України, судом не встановлено.

Крім того, суд враховує думку потерпілого ОСОБА_10 ,який претензій до обвинуваченого ОСОБА_8 не має, просив в суді першої інстанції суворо не карати, посилаючись на те, що через його негативну поведінку ОСОБА_8 вчинено злочин.

Приймається до уваги посткримінальна поведінка обвинуваченого, який з моменту вчинення кримінального правопорушення і до цього часу не вчинив нового кримінального правопорушення, не притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, що беззаперечно свідчить про усвідомлення ним вчиненого та виправлення власної поведінки.

При визначенні виду і розміру покарання необхідно також враховувати й те, що одним із європейських стандартів кримінального судочинства є принцип «пропорційності», тобто коли призначене особі покарання є непропорційним втручанням держави у права людини (остаточне рішення ЄСПЛ від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12), а тому тяжкість вчиненого кримінального правопорушення не повинна бути основним визначальним фактором щодо покарання. При цьому колегія суддів дотримується автономної концепції поняття «покарання» в усталеній судовій практиці ЄСПЛ, яка передбачає, що «покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів» (рішення від 09.10.2003 у справі «Езех и Коннорс проти Сполученого Королівства» (Ezeh and Connors v. UK), заяви № 39665/98, № 40086/98), хоча це не виключає, що покарання може спрямоване на досягнення кількох цілей, поряд з карою та запобіганням це може бути ще й відшкодування.

Наведені обставини, а також провокативна поведінка потерпілого ОСОБА_10 дають колегії суддів підстави для звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком в один рік та покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

На думку колегії суддів, призначене ОСОБА_8 основне покарання у межах санкції ч. 2 ст. 365 КК України, із подальшим звільненням від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, узгоджується із загальними засадами призначення покарання, його метою та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства, та вимогами захисту основоположних прав особи.

Разом з цим, апеляційним судом визнаються обґрунтованими доводи прокурора щодо недотримання судом першої інстанції положень ст. 54 КК України та зазначається про таке.

Відповідно до ст. 54 КК України особа, засуджена за тяжкий чи особливо тяжкий злочин, яка має військове, спеціальне звання, ранг, чин або кваліфікаційний клас, може бути позбавлена за вироком суду цього звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.365 КК України, яке вчинив ОСОБА_8 відноситься до категорії тяжких злочинів.

Цей злочин ОСОБА_8 вчинив обіймаючи посаду поліцейського-водія групи реагування Гайсинського районного відділу (м. Бершадь) Управління поліції охорони у Вінницькій області (далі- Гайсинського районного відділу (м. Бершадь) УПО у Вінницькій області), та маючи спеціальне звання «старший сержант поліції».

Отже, спираючись на положення ст. 54 КК України,з урахуванням характеру кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченими як представниками влади при виконанні службових обов`язків, колегія суддів уважає про неможливість збереження за ОСОБА_8 спеціального звання «старший сержант поліції».

Під час апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_8 звільнений з органів поліції, однак даних про те, що він при цьому позбавлений спеціального звання, матеріали кримінального провадження не містять.

Наразі ОСОБА_8 є старшим сержантом поліції, тому, з огляду на положення ст. 54 КК України, підлягає позбавлення такого спеціального звання.

Оскільки під час апеляційного розгляду встановлена невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого в частині незастосування положень ст. 54 КК України, вирок Бершадського районного суду Вінницької області від 09.10.2025 року в частині призначеного ОСОБА_8 покарання, з урахуванням положень ст. 407, 409, 414, 420 КПК України, підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового вироку.

Керуючись ст. 405,407,409, 419, 420, КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Бершадського районного суду Вінницької області від 09.10.2025 року в кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000205 від 05.10.2024, відносно ОСОБА_8 , - скасувати.

Ухвалити новий вирок.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 365 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах строком на 1(один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

На підставі п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 обов`язки:

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На підставі ст. 54 КК України ОСОБА_8 позбавити спеціального звання «старший сержант поліції».

Врешті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом 3-х (трьох) місяців з моменту його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4