Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/576/26
Провадження №: 1-кп/332/294/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2026 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань Заводського районного суду м. Запоріжжя в режимі відеоконференції кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України..

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Заводського районного суду м. Запоріжжя знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України..

У підготовчому судовому засіданні прокурор подав письмове клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів без внесення застави, який закінчується 07.02.2026 року, оскільки, на думку прокурора, ризики, передбачені пунктами 1, 3 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, незаконне впливання на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, допит яких не розпочато не перестали існувати.

Обвинувачений проти задоволення клопотання прокурора заперечував, суду наголосив, що не має наміру переховуватися від суду, жодного тиску на свідків не здійснював, не переховувався, весь час проживав у себе вдома разом із матір`ю, бажає продовжувати проходження військової служби, шукає військову частину в якій буде продовжувати військову службу. Зауважив, що його матір, яка є особовою похилого віку потребує догляду, який забезпечити може тільки він. Крім того, він сам потребує лікування за станом здоров`я для можливості подальшого продовження військової служби.

Захисник обвинуваченого у судовому засіданні заперечувала проти клопотання прокурора. Вказала, що клопотання не обґрунтоване, ризики передбачені ст. 177 КПК України, прокурором не доведені. ОСОБА_4 не переховувався, а проживав за місцем свого проживання і не буде переховуватися, а здійснювати догляд за хворою матір`ю. Просить формально не підходити до вирішення цього клопотання.

Прокурор наполягав на задоволені клопотання.

Суд заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Згідно рішення Європейського суду у справі "Вишневський та інші проти України", при розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Так, ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 25.06.2025 року до обвинуваченого ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з утриманням у ДУ «Львівська установа виконання покарань № 19», який ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12.08.2025 року продовжено.

За змістом ст.199 КПК України підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень (зокрема «Харченко проти України», «Єлоев проти України», «Фельдман проти України») неодноразово акцентував увагу на тому, що доцільність продовження строків тримання під вартою, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу.

У відповідності до ч. 2 ст. 194 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

У судовому засіданні прокурором, окрім констатації, не доведено, ризики, передбачені ст.177 КПК України. Крім того, прокурором не наведені жодні доводи, що ОСОБА_4 буде ухилятись від суду, що є ризиком п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, обмежившись лише тим, що ОСОБА_4 , якому інкримінується вчинення особливо тяжкого злочину, за вчинення якого, у разі доведення вини, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до дванадцяти років, розуміючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення (злочину), суворість та невідворотність послідуючого покарання, може переховуватись від суду. Суд зазначає, що сама тільки тяжкість покарання за ч. 4 ст. 408 КК України не може бути підставою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому.

Разом із цим, доводи прокурора щодо того, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків, що негативно впливатиме на психологічний та моральний їх стан, і може спровокувати у них бажання відмовитись від наданих свідчень, що є ризиком передбаченим п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України суд відхиляє, з огляду на відсутність жодних доказів які свідчать про те, що обвинувачений намагався будь яким чином впливати на свідків. З приводу існування на думку прокурора ризику передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, який полягає у тому, що на теперішній час обвинувачений є військовослужбовцем, та з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, у зв`язку з чим може покинути місце служби, чим фактично повторно вчинить кримінальне правопорушення, передбачене ст.ст. 407-409 КК України, суд не погоджується з огляду на те, що ОСОБА_4 який є військовослужбовцем, добровільно став на захист Батьківщини раніше не судимий, має на утриманні матір похилого віку та сам потребує лікування за станом здоров`я. Також в подальшому має намір продовжити військову службу.

Підсумовуючи вищевикладене, оцінюючи сукупність обставин, а саме те, що обвинувачений має фактичне місце проживання, раніше не судимий, на його утриманні перебуває матір, а також не доведення стороною обвинувачення збереження ризиків переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на свідків, суд дійшов до переконання про наявність підстав для відмови у задоволені клопотання прокурора з огляду на недоведеність.

У відповідності до ст. 203 КПК України ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження або винесення ухвали про скасування запобіжного заходу в порядку, передбаченому цим Кодексом.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 177, 183, 331, 199, 203 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволені клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України відмовити.

Звільнити негайно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з- під варти з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Копію ухвали негайно надіслати до ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» для виконання, та передання обвинуваченому, а також направити засобами електронного зв`язку захиснику, який приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції та вручити прокурору.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1