В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.01.2026 року Галицький районний суд м. Львова у складі головуючої судді ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши обвинувальний акт у спрощеному провадженні у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001001 від 03.12.2025, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, інваліда 2 групи, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.390-1 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , 02.12.2025 приблизно о 17:15 год., будучи ознайомленим із обмеженнями, накладеними на нього рішенням Галицького районного суду м. Львова від 03.10.2025 у справі №461/8055/25, про встановлення відносно нього обмежувального припису, діючи умисно, знехтував обов`язковими до виконання приписами та обмеженнями суду, переслідуючи умисел, спрямований на порушення нормальної діяльності органів правосуддя по забезпеченню виконання рішення суду, всупереч вимог ч.4 ст.350-6 ЦПК України, відповідно до яких видача обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання, порушив обмежувальний припис, а саме прийшов у місце проживання постраждалої ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 , нехтуючи забороною перебувати в зазначеній квартирі та наближатися на відстань менше 200 м. до місця проживання постраждалої особи ОСОБА_4 , після чого перебував у зазначені квартирі.

Окрім того, ОСОБА_3 , продовжуючи умисел, спрямований на порушення нормальної діяльності органів правосуддя по забезпеченню виконання рішення суду, всупереч вимог ч.4 ст.350-6 ЦПК України, відповідно до яких видача обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , 16.12.2025 приблизно о 20:25 год., будучи ознайомленим із обмеженнями, накладеними на нього рішенням Галицького районного суду м. Львова від 03.10.2025 у справі №461/8055/25, про встановлення відносно нього обмежувального припису, діючи умисно, знехтував обов`язковими до виконання приписами та обмеженнями суду продовжив порушувати обмежувальний припис, а саме прийшов у місце проживання постраждалої ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 , нехтуючи забороною перебувати в зазначеній квартирі та наближатися на відстань менше 200 м. до місця проживання постраждалої особи ОСОБА_4 , після чого перебував у зазначені квартирі.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив умисне невиконання обмежувального припису, що застосований до нього судом, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.390-1 КК України.

Зазначені обставини встановлені органом досудового розслідування і викладені в обвинувальному акті, який затверджено прокурором, який звернувся до суду з клопотанням про його розгляд у спрощеному порядку, не оспорюються обвинуваченою, про що нею подана відповідна заява.

Обвинувальний акт розглядається у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження.

Відповідно до частини 4 ст. 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Суд, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали кримінального провадження, дійшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.390-1 КК України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 вірно кваліфіковано за ст.390-1 КК України, оскільки він вчинив умисне невиконання обмежувального припису, що застосований до нього судом.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку; особу винного та обставини, що пом`якшують покарання.

Щодо особи обвинуваченого, то встановлено, що характеристика у ОСОБА_3 формальна; відомостей про перебування на обліку у наркологічному чи психоневрологічному диспансері немає. Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття. Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

При призначенні покарання ОСОБА_3 , суд враховує наступне.

Як визначено ч. 1,2 ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст.65 КК України суд, при призначенні покарання, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого проступку, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, та призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений кримінальний проступок, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, згідно з положеннями статей 66,67 КК України.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винуватій особі необхідного й доцільного заходу примусу, який би ґрунтувався на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяв досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини й захистом інтересів держави та суспільства.

Статті 65-75 КК України є кримінально-правовими нормами, що встановлюють загальні засади та правила призначення покарання, звільнення від його відбування.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

За вчинення зазначеного кримінального проступку за ст. 390-1 КК України передбачене покарання у виді пробаційного нагляду на строк до двох років або обмеженням волі на той самий строк.

У відповідності до ч. 3 ст. 61 КК України обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

Частина 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначає право призначення пенсії за віком після досягнення 60 років.

Аналіз вказаної норми свідчить про встановлення пенсійного віку 60 років.

На момент розгляду кримінального провадження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досяг пенсійного віку та є інвалідом II групи, а тому обмеження волі до нього не застосовується.

У відповідності до ч. 5 ст. 59-1 КК України пробаційний нагляд не призначається особам, які під час відбування цього виду покарання вчинили кримінальне правопорушення.

Вироком Галицького районного суду м. Львова від 11.11.2025 у справі №461/9205/25 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.390-1 КК України та призначено йому покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік.

23.11.2025 р., тобто під час відбування покарання у виді пробаційного нагляду, ОСОБА_3 знову вчинив кримінальне правопорушення. передбачене ст.390-1 КК України.

Також вироком Галицького районного суду м. Львова від 03.12.2025 у справі № 461/9988/25 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 390-1 України.

У зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ст.390-1 КК України, під час відбування покарання у виді пробаційного нагляду, зазначений вид покарання не може бути застосований до ОСОБА_3 . Альтернативного покарання (крім обмеження волі, яке не може бути застосовано до ОСОБА_3 з вищезазначених причин) - ст. 390-1 КК України не визначає.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд не вправі перейти до більш м`якого виду покарання у випадках, коли санкцією закону, за яким засуджується особа, передбачено лише такі покарання, які з огляду на її вік чи стан не можуть бути до неї застосовані.

Враховуючи наведене, ОСОБА_3 неможливо призначити покарання, визначене санкцією ст. 390-1 КК України.

У зв`язку з наведеним відсутні також правові підстави для застосування покарання за сукупністю вироків на підставі ч. 1 ст. 71 КК України.

Витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Питання речових доказів вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 373, 374, 382 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 390-1 України.

Речові докази: оптичний диск DVD-R - залишити у матеріалах кримінального провадження.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова в установленому законодавством порядку з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України, протягом тридцяти днів з дня ухвалення вироку.

Суддя ОСОБА_1