Справа № 303/4114/24
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.02.2026 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та їх захисників-адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , представника потерпілого ОСОБА_12 - адвоката ОСОБА_13 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/640/24, за апеляційними скаргами прокурора Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_14 та захисника-адвоката ОСОБА_9 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.10.2024.

Цим вироком:

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Калуш Івано-Франківської області, мешканець АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з середньою освітою, неодружений, непрацюючий, неодноразово судимий, востаннє 01.04.2020 Лисичанським міським судом Луганської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років та звільнений 11.08.2023 умовно-достроково з не відбутим строком 05 (п`ять) місяців 19 (дев`ятнадцять) днів, засуджений:

- за ч. 4 ст. 189 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 07 (сім) років із конфіскацією майна;

- за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 01 (один) рік;

- за ч. 1 ст. 317 КК України до покарання у воді позбавлення волі на строк 03 (три) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_16 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 07 (сім) років із конфіскацією майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з 14.02.2024.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 у виді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.

ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець та мешканець АДРЕСА_2 , українець, громадянин України, з середньою спеціальною освітою, неодружений, непрацюючий, несудимий, засуджений:

- за ч. 4 ст. 189 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки.

-2-

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 02 (два) роки.

На підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_8 покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 заставу, залишено без змін до набрання вироком законної сили, яку після набрання вироком законної сили та припинення дії цього запобіжного заходу ухвалено повернуто заставодавцю.

ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець та мешканець АДРЕСА_3 , українець, громадянин України, з середньою освітою, неодружений, непрацюючий, несудимий, засуджений:

- за ч. 4 ст. 189 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_19 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 02 (два) роки.

На підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_19 покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Змінено ОСОБА_7 раніше обраний запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт в нічний час без застосування електронного засобу контролю та звільнено його з-під варти в залі суду.

Покладено на ОСОБА_7 обов`язки: заборонено залишати місце проживання за адресою АДРЕСА_3 , без дозволу слідчого, прокурора або суду в нічний час з 22 по 06 год.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати за проведення експертних досліджень в сумі 4165,02 грн.

Стягнуто з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення експертних досліджень в сумі по 1135,9 грн з кожного.

Речові докази: вилучений предмет, зовні схожий на пневматичний пістолет, металевий предмет схожий на кастет, балон до пневматичнго пістолета, предмет, зовні схожий на пневматичний пістолет № НОМЕР_1 , пляшку коричневого кольору із залишками рідини коричневого кольору, обрізану пляшку із фольгою на горловині, кришку від пляшки обмотану фольгою, знищено; футболку чорного кольору та кофту сірого кольору з надписом «NIKE», банківську картку А-банку № НОМЕР_2 , - повернуто за належністю ОСОБА_6 ; мобільний телефон марки «іPhone 7 plus», ІМЕІ НОМЕР_3 , з сім-карткою НОМЕР_4 , повернуто ОСОБА_8 за належністю; мобільний телефон марки «іPhone», ІМЕІ НОМЕР_5 , ІМЕІ НОМЕР_6 з сім-карткою 38063-51-65-561, - повернуто ОСОБА_7 за належністю.

Скасовано арешт, накладений ухвалами слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.02.2024 на речові докази.

Згідно вироку ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнані винними у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , маючи умисел, направлений на незаконне заволодіння грошовими коштами, шляхом вимагання, застосовуючи шантаж, який полягав у не оприлюдненні відеозапису, на якому зафіксовано факт сексуальних домагань з боку потерпілого до ОСОБА_6 , з погрозою насильства над потерпілим та заподіяння тілесних ушкоджень, 14.02.2024 в період часу з 00 год 50 по 01 год 20 хв вчинили вимагання відносно потерпілого ОСОБА_12 за наступних обставин.

-3-

14.02.2024 близько 00 год 30 хв потерпілий ОСОБА_12 в месенджері «Telegram» домовився з ОСОБА_6 про зустріч у помешканні останнього.

В цей же час ОСОБА_6 з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які знаходилися у помешканні ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_1 , вступив у злочинну змову, направлену на вимагання грошових коштів у потерпілого ОСОБА_12 .

Попередньо домовившись між собою, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 направилися до однієї з кімнат даної квартири, де одягнули на голови футболки та кофти, намагаючись замаскувати свої обличчя, очікували вказівки ОСОБА_6 .

Тим часом ОСОБА_6 , вийшовши з квартири, зустрів на вулиці потерпілого та провів його до кухонної кімнати, де напередодні ОСОБА_7 залишив свій мобільний телефон з ввімкнутою камерою та почали розмовляти про інтимні стосунки.

В подальшому близько 00 год 50 хв, реалізуючи злочинний умисел, направлений на вимогу передачі потерпілим ОСОБА_12 грошових коштів, ОСОБА_6 покликав ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , та переслідуючи мету протиправного та швидкого збагачення шляхом вимагання, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, знаючи що відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, застосовуючи шантаж, який полягав у не оприлюдненні відеозапису на якому зафіксовано факт сексуальних домагань з боку потерпілого до ОСОБА_6 , з погрозою застосування насильства, по черзі почали висувати потерпілому вимогу про передачу їм грошових коштів у сумі 10000 грн.

При цьому, для того, щоб змусити потерпілого ОСОБА_12 скористатися їхніми незаконними вимогами, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , знаходячись біля потерпілого з вдягненими на голову кофтами, де ОСОБА_7 тримав в руках предмет, з виду схожий на пістолет, а ОСОБА_8 тримав в руках предмет з виду схожий на кастет та, демонструючи їх, здійснювали психологічний тиск на потерпілого, погрожуючи їх застосуванням. Тим часом ОСОБА_6 дістав з поясу своїх штанів предмет, з виду схожий на пістолет та направляючи його в бік потерпілого, погрожуючи його застосуванням, здійснював на потерпілого психологічний тиск, який ОСОБА_12 реально сприймав.

У свою чергу, ОСОБА_12 реально сприймав виконання даної погрози, побоюючись за своє життя, оприлюднення вищезазначеної інформації та з метою уникнення фізичної розправи зі сторони ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , погодився надати їм грошові кошти у розмірі 6000 грн, які в подальшому банківським переказом перерахував на банківську карту «А-Банк» № НОМЕР_2 належну ОСОБА_6 .

Крім того, ОСОБА_6 у невстановленому досудовим розслідуванням місці, спосіб та час набув особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено екстракт канабісу, який, незаконно зберігав без мети збуту до 05 год 08 хв 14.02.2024 по місцю свого проживання в квартирі АДРЕСА_4 , до його виявлення та вилучення працівниками поліції в ході проведення огляду місця події.

14.02.2024 в період часу з 05 год 08 хв по 05 год 57 хв, під час проведення огляду помешкання ОСОБА_6 , працівниками поліції було виявлено та вилучено: одну деформовану безбарвну полімерну пляшку з отвором на нижній частині, на горловині якої закріплений один фрагмент фольги, на внутрішніх поверхнях яких наявна речовина, яка згідно висновку експерта є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - екстракт канабісу, маса якого в перерахунку на суху речовину становить 0,3183 г; одну полімерну кришку червоного кольору, обмотану металевою фольгою зеленого та сріблястого кольорів, на внутрішніх поверхнях згортку фольги якої, згідно

-4-

висновку експерта виявлено особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено екстракт канабісу, масою (в перерахунку на суху речовину) становить 0,0067 г.

Загалом, ОСОБА_6 незаконно зберігав особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено екстракт канабісу, загальна маса якого у перерахунку на суху речовину становить 0,3250 г.

Крім того, 14.02.2024 в період часу з 23 год по 01 год ОСОБА_6 , маючи у своєму користуванні квартиру за адресою АДРЕСА_1 , в якій фактично проживає, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, умисно, безоплатно надав громадянину ОСОБА_7 приміщення свої квартири для незаконного вживання речовини, яка згідно висновку експерта відноситься до особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено «екстракт канабісу», шляхом куріння за допомогою спеціального виготовленого засобу пластикової пляшки.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини та кваліфікацію дій обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , вказує на неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до призначення обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених, в тому числі, внаслідок необґрунтованого застосування положень ст. 69, 75 КК України при призначенні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання. Просить вирок суду від 04.10.2024 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 189 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 08 (вісім) років 06 (шість) місяців із конфіскацією майна, за ч. 1 ст. 309 КК України покарання у виді обмеження волі на строк 04 (чотири) роки, за ч. 1 ст. 317 КК України - покарання у воді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки та на підставі ст. 70 КК України визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 08 (вісім) років 06 (шість) місяців із конфіскацією майна; ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 189 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 07 (сім) років 06 (шість) місяців з конфіскацією майна, а також призначити ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 189 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 07 (сім) років 06 (шість) місяців із конфіскацією майна. У решті вирок суду залишити без змін. В обґрунтування апеляційних вимог прокурор вказує на те, що призначаючи, зокрема, ОСОБА_6 покарання за ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 317 КК України, суд не взяв до уваги факт вчинення ним, в тому числі, тяжкого умисного корисливого злочину, не врахував відсутність у нього місця роботи, міцних соціальних зв`язків, а також наявність попередньої судимості. Також судом безпідставно застосовано відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 положення ст. 69 КК України, що в подальшому призвело до необґрунтованого звільнення обвинувачених від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України. Суд першої інстанції при призначенні покарання не врахував обставини вчинення злочину, а також безпідставно не призначив додаткове покарання у виді конфіскації майна.

В апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_9 просить вирок суду в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання змінити та застосувати положення ст. 69, 75 КК України. В обґрунтування апеляційних вимог захисник зазначає про те, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання не дотримався вимог закону, оскільки належним чином не врахував ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим злочинів та обставини, що пом`якшують покарання. Також вважає, що наявність у ОСОБА_6 попередніх судимостей, не являється перешкодою у застосуванні положень ст. 69, 75 КК України.

-5-

У запереченні на апеляційну скаргу прокурора, захисник-адвокат ОСОБА_11 вказує на її безпідставність й необґрунтованість з огляду на те, що суд при призначенні ОСОБА_7 покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, відсутність судимості, щире каяття, повне відшкодування потерпілому заподіяної злочином шкоди, відсутність претензій з боку потерпілого, молодий вік обвинуваченого. Покарання призначено без порушень вимог ст. 50, 65, 69, 75 КК України.

Заслухавши доповідь судді, промову прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу та заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, думку обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та їх захисників-адвокатів ОСОБА_10 й ОСОБА_11 на заперечення доводів апеляційної скарги сторони обвинувачення та залишення на розсуд суду вирішення апеляційної скарги захисника-адвоката ОСОБА_9 , представника потерпілого-адвоката ОСОБА_13 , яка заперечила проти задоволення апеляційних скарг як сторони захисту, так і сторони обвинувачення, перевіривши та дослідивши матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційних скарг, провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченим, колегія суддів уважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з таких підстав.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення у кримінальному провадженні є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією України принципу верховенства права. Тому суду слід неухильно додержуватись вимог про законність, обгрунтованість та вмотивованість вироку і ухвали у кримінальному провадженні.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці вимоги кримінального процесуального закону при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , судом першої інстанції дотримані.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, а ОСОБА_6 ще й у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 317 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються перевіреними судом першої інстанції доказами та учасниками кримінального провадження не оскаржуються, а тому апеляційним судом відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України не перевіряються.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , колегія суддів уважає, що такі до задоволення не підлягають з таких підстав.

Згідно до ч. 2, 3 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

-6-

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

При цьому каральна функція не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільш сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства. У будь-якому разі покарання має бути співмірним кримінальному правопорушенню, що передбачає врахування способу й об`єкта посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.

Виправлення як мета покарання це той наслідок, який прагне досягнути держава передбаченими законом заходами примусу. Виправлення засудженого - це ті певні зміни в його особистості, які утримують його надалі від вчинення нових злочинів.

З моральної точки зору виправлення засудженого і є кінцевою метою покарання.

Необхідно зазначити, що Верховним Судом 01.02.2018 у справі № 634/609/15-к (провадження 51-658км17) визначено поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка за визначенням охоплює повноваження суду (права та обов`язки) надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК) визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила кримінальне правопорушення, залежно від особливостей цього кримінального правопорушення і його суб`єкта.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових кримінальних правопорушень. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Статтею 69 КК України встановлено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального

-7-

правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Системне тлумачення вказаної норми кримінального закону свідчить про те, що призначення особі більш м`якого покарання ніж передбачено законом, можливе лише за умови, якщо судом буде установлено декілька обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Одночасно суд зобов`язаний врахувати і особу винного та в сукупності з вищевказаними обставинами прийняти рішення щодо можливості призначення основного покарання нижчого від найнижчої межі або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що суд першої інстанції при призначенні обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання зазначених вимог закону дотримався. Колегія суддів уважає, що покарання обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , судом першої інстанції призначено з урахуванням вимог ст. 65 КК України, а ОСОБА_7 й ОСОБА_8 і без порушення порядку застосування ст. 69 цього Кодексу.

З матеріалів кримінального провадження та вироку суду вбачається, що суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження в повній мірі встановив й врахував відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинувачених, пом`якшуючі покарання обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , кримінального правопорушення, а саме; щире каяття, повне відшкодування потерпілому заподіяної злочином шкоди, молодий вік обвинувачених, відсутність претензій з боку потерпілого, відсутність судимості та дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , покарання за ч. 4 ст. 189 КК України із застосуванням положень ст. 69 цього Кодексу та призначив покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 4 ст. 189 КК України, із подальшим звільненням від відбування покарання з іспитовим строком відповідно до ст. 75 КК України, що в даному випадку на думку колегії суддів є необхідним та достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень.

Крім того, при визначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом враховано характер і ступінь тяжкості вчинених ним

-8-

кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії кримінальних проступків, нетяжкого та особливо тяжкого злочинів. Також судом взято до уваги і те, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, після відбуття покарання у виді позбавлення волі на шлях виправлення не став, продовжив злочинну діяльність. Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , судом визнано щире каяття, відшкодування потерпілому матеріальної шкоди. Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_6 є вчинення злочину в стані наркотичного сп`яніння.

З огляду на наведене суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 не можливе без ізоляції від суспільства і що до нього слід застосувати покарання в межах санкцій, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 309 та ч. 1 ст. 317 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 70 цього Кодексу, яке останній повинен відбувати реально.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неможливість виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства, а тому призначене йому покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження нових кримінальних правопорушень, а тому колегія суддів уважає помилковою позицію прокурора про те, що застосоване судом першої інстанції до ОСОБА_6 покарання, не забезпечить досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

На думку колегії суддів, такий захід примусу відповідає меті покарання, є співрозмірним характеру вчинених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , діянь та їх наслідкам.

Натомість протилежне твердження, наведене прокурором в апеляційній скарзі з цього приводу є необґрунтованим, оскільки всі обставини зазначені прокурором в апеляційній скарзі отримали належну оцінку в суді першої інстанції та враховані при призначенні покарання.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що суд при призначенні покарання не врахував ту обставину, що вчинене ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 189 КК України є особливо тяжким злочином, також є безпідставним, оскільки судом першої інстанції ця обставина врахована при призначенні обвинуваченим покарання. Крім того, в силу положень ст. 69 КК України зазначена прокурором обставина щодо особливої тяжкості вчиненого обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кримінального правопорушення не є перешкодою для призначення їм покарання нижче від найнижчої межі, зазначеної у санкції ч. 4 ст. 189 КК України, а також не свідчить про недоцільність застосування до обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З врахуванням наведеного, апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Оцінюючи та відхиляючи доводи апеляційної скарги захисника-адвоката ОСОБА_20 щодо невідповідності призначеного ОСОБА_6 покарання внаслідок його надмірної суворості та щодо наявності підстав для застосування положень ст. 69 КК України при призначенні покарання, колегія суддів виходить з наступного.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду.

-9-

Як зазначалось вище, відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до вимог чинного законодавства, призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за дані кримінальні правопорушення, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного.

Проте, обставин, які б суттєво знижували ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_6 кримінальних правопорушень та являлись передумовою для застосування щодо нього положень ст. 69 КК України, судом першої інстанції не встановлено. Не встановила їх і колегія суддів апеляційного суду при перегляді вироку.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень можливо лише з призначенням ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій відповідних статей закону України про кримінальну відповідальність і підстави для застосування ст. 69 КК України та зменшення обвинуваченому строку призначеного покарання у даному кримінальному провадженні відсутні.

Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Всупереч доводів апеляційної скарги захисника, колегія суддів вважає, що розмір призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання відповідає тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та даним про його особу, а також відповідає критерію справедливого покарання, в тому числі вимогам ст. 65 КК України та його меті.

Беручи до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_6 на обліку в КНП «Закарпатський обласний медичний центр психічного здоров`я та медицини залежностей» не перебуває, має постійне місце проживання, за наявності обставин, що пом`якшують покарання, визнання вини, відшкодування потерпілому заподіяної злочином шкоди, відсутність претензій з боку потерпілого, однак враховуючи обставину, що обтяжує покарання ОСОБА_6 , вчинення злочину у стані наркотичного сп`яніння, а також тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, наявність непогашеної судимості, суд дійшов обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання в межах санкцій ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 317 КК України у виді позбавлення волі.

Таким чином, перевіркою матеріалів кримінального провадження відносно ОСОБА_6 встановлено, що суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання зазначених вимог закону дотримався. Колегія суддів вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції призначено з врахуванням вимог ст. 65 КК України.

-10-

Що стосується апеляційних вимог захисника щодо наявності підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, апеляційний суд зазначає наступне.

За положенням ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими так і іншими особами.

При призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. У пункті 2 вказаної постанови зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Враховуючи вищенаведене та конкретні обставини кримінального провадження, за яких вчинені діяння, приймаючи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_6 , будучи раніше судимий, вчинив, в тому числі, нове умисне кримінальне правопорушення проти власності під час непогашеної судимості, що свою чергу свідчить про його стійку злочинну поведінку, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 і попередження вчинення з його боку нових кримінальних правопорушень можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства і в цій частині своє рішення належним чином мотивував.

Апеляційні доводи захисника про зайву суворість призначеного ОСОБА_6 покарання - у виді позбавлення волі на певний строк за вчинення, зокрема, умисного кримінального правопорушення проти власності та пов`язане з цим прохання щодо зміни вироку, шляхом призначення більш м`якого покарання з урахуванням вимог ст. 69, 75 КК України, на думку колегії суддів - є безпідставними. Згідно даних кримінального провадження та поданої апеляційної скарги, об`єктивно відсутні інші обставини ніж ті, що встановлені судом першої інстанції, які пом`якшують покарання, а твердження захисника щодо неналежного їх врахування спростовуються висновками суду зазначеними в оскаржуваному вироку, якими належним чином обґрунтовані вид та міра покарання.

Тому, доводи захисника про пом`якшення призначеного ОСОБА_6 покарання з урахуванням вимог ст. 69, 75 КК України та зміни вироку в цій частині, з урахуванням наведених ним доводів, слід визнати безпідставними, оскільки такі доводи носять суто суб`єктивний характер і не можуть вважатися достатніми підставами для пом`якшення призначеного покарання, а тому такі відхиляються.

-11-

З огляду на викладене, при апеляційному перегляді кримінального провадження не встановлено підстав для застосування норм ст. 69, 75 КК України.

Таким чином, призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у той спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а тому відповідає вимогам ст. 50, 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для зміни вироку за доводами апеляційної скарги захисника про зайву суворість призначеного ОСОБА_6 покарання, колегія суддів не вбачає.

За наведених обставин, апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

При прийнятті рішення колегія суддів також, враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що під час апеляційного розгляду як стороною обвинувачення, так і стороною захисту не заявлялось клопотань щодо приєднання до матеріалів судового провадження доказів (документів), які б могли вплинути на висновки суду; а також положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги прокурора Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_14 та захисника-адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.10.2024 щодо ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення апеляційним судом, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді