Провадження №11-сс/991/787/25
Слідчий суддя 1 інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2025 року місто Київ

Колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

представника третьої особи, щодо майна якої

вирішується питання про арешт, адвоката ОСОБА_6 ,

третьої особи, щодо майна якої вирішується

питання про арешт, ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

прокурор не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 15 жовтня 2025 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000101 від 05 березня 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 15 жовтня 2025 року клопотання детектива НАБУ задоволено частково, накладено арешт шляхом заборони відчуження та розпорядження на: 1) майно, право власності на яке зареєстроване за ОСОБА_8 , а саме: земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0060, загальною площею 2,3001 га, реєстраційний номер 242, дата державної реєстрації 19 грудня 2019 року; житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 242, дата державної реєстрації 03 жовтня 2022 року; земельну ділянку з кадастровим номером :01:029:0008, загальною площею 0,25 га, реєстраційний номер 242, дата державної реєстрації 03 жовтня 2022 року, підстава - договір дарування; житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 242, дата державної реєстрації 03 жовтня 2022 року, підстава - договір дарування; земельну ділянку з кадастровим номером :01:029:0702, загальною площею 0,25 га, реєстраційний номер 242, дата державної реєстрації 03 жовтня 2022 року, підстава - договір дарування; земельну ділянку з кадастровим номером :01:003:0595, загальною площею 0,06 га, реєстраційний номер 37, дата державної реєстрації 28 вересня 2022 року; земельну ділянку з кадастровим номером :01:029:0005, загальною площею 0,25 га, реєстраційний номер 2, дата державної реєстрації 18 березня 2021 року; житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 2, дата державної реєстрації 18 березня 2021 року; 2) майно, право власності на яке зареєстроване за ОСОБА_7 , а саме: 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером :01:029:0015, загальною площею 2,058 га, реєстраційний номер 242, дата державної реєстрації 13 серпня 2025 року; 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером :01:010:5554, загальною площею 0,06 га, реєстраційний номер 224, дата державної реєстрації 20 березня 2021 року; 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером :01:010:5553, загальною площею 0,06 га, реєстраційний номер 224, дата державної реєстрації 20 березня 2021 року; 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером :03:004:0048, загальною площею 0,05 га, реєстраційний номер 231, дата державної реєстрації 19 березня 2020 року; 1/2 частину автомобіля марки «TOYOTA SEQUOIA», 2014 року випуску, VIN НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 ; 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер 000, дата державної реєстрації 01 вересня 2023 року; 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер 224, дата державної реєстрації 26 вересня 2022 року; 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер 224, дата державної реєстрації 01 вересня 2023 року; 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером :01:010:5086, загальною площею 0,0419 га, реєстраційний номер 24, дата державної реєстрації 01 вересня 2023 року; у задоволенні клопотання в частині накладення арешту на майно, право власності на яке зареєстровано за ОСОБА_7 , а саме на: квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер 000, дата державної реєстрації 01 вересня 2023 року; квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер 224, дата державної реєстрації 26 вересня 2022 року; житловий будинок за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер 224, дата державної реєстрації 01 вересня 2023 року; земельну ділянку з кадастровим номером :01:010:5086, загальною площею 0,0419 га, реєстраційний номер 24, дата державної реєстрації 01 вересня 2023 року, відмовлено. Судове рішення обґрунтоване тим, що детективами НАБУ здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000101 від 05 березня 2024 року за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст.368, ч.4 ст.368, ч.2 ст.15, ч.4 ст.27, ч.4 ст.369 КК України, у якому 09 жовтня 2025 року ОСОБА_8 повідомлено по підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.27, ч.4 ст.369 КК України. Слідчий суддя дійшов висновку про наявність достатніх підстав вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, та у разі доведеності винуватості ОСОБА_8 , який наразі має статус підозрюваного, у вчиненні інкримінованого йому злочину, до нього судом може бути застосовано додаткове покарання у виді конфіскацію майна. Із матеріалів справи слідує, що ОСОБА_8 із 30 квітня 2010 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_9 , отже майно, яке на праві власності зареєстроване за підозрюваним ОСОБА_8 та його дружиною ОСОБА_7 , окрім того, яке набуте на підставі договору дарування, є спільною сумісною власністю подружжя. Детектив довів необхідність арешту майна ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , яке перебуває у їх спільній сумісній власності як подружжя, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання у кримінальному провадженні, та запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. На даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження. При цьому, на майно, набуте одним з подружжям на підставі договору дарування, не поширюється режим спільної сумісної власності подружжя, тому таке майно не може бути предметом арешту з метою можливої конфіскації як виду покарання, застосованого до підозрюваного ОСОБА_8 . Враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для власника, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання про накладення арешту на майно підлягає частковому задоволенню.

01 грудня 2025 року до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду через підсистему «Електронний суд» надійшла апеляційна скарга представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 , в якій він просить поновити строк на апеляційне оскарження, ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на майно ОСОБА_7 скасувати, постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання детектива НАБУ про накладення арешту на майно ОСОБА_7 відмовити, а саме на: квартиру за адресою АДРЕСА_2 , реєстраційний номер 000; квартиру за адресою АДРЕСА_3 , реєстраційний номер 224; житловий будинок за адресою АДРЕСА_4 , реєстраційний номер 4; земельну ділянку з кадастровим номером :01:010:5086, загальною площею 0,0419 га, реєстраційний номер 4; земельну ділянку з кадастровим номером :01:029:0015, загальною площею 2,05 га, реєстраційний номер 242. На його думку, висновки слідчого судді, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Майно, на яке він просить скасувати арешт, набуте протягом 2017-2023 років ОСОБА_10 (батьком підозрюваного ОСОБА_8 ), кінцевим власником якого на підставі договорів дарування стала ОСОБА_7 . Арешт, накладений ухвалою слідчого судді на майно ОСОБА_7 , здійснено без належного врахування фактичних обставин кримінального провадження та без оцінки доказів, які підтверджують законність походження майна. У матеріалах провадження відсутні докази, що арештоване нерухоме майно має будь-яке відношення до предмета кримінального правопорушення або було набуте злочинним шляхом. Відповідно до ст.57, 60, 63 СК України, ст.316, 368 ЦК України, арештоване майно належить ОСОБА_7 на праві приватної власності, а тому не може розглядатися як предмет арешту у кримінальному провадженні стосовно іншої особи. Арешт майна, що не є предметом або засобом вчинення кримінального правопорушення, порушує гарантії права власності, визначені ст.41 Конституції України та ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження підтверджується тим, що копію ухвали слідчого судді отримано під час ознайомлення з матеріалами справи представником власника майна 26 листопада 2025 року, тому просить поновити строк на апеляційне оскарження.

У судовому засіданні представник третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримав з підстав, зазначених у ній, просив апеляційну скаргу задовольнити.

Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_7 , подану її представником апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_8 апеляційну скаргу представника власника майна підтримав, просив її задовольнити.

Прокурор, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду, у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив. Відповідно до ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників апеляційного провадження, дослідивши матеріали судової справи, колегія суддів доходить таких висновків.

Згідно з ч.1 ст.117 КПК України пропущений із поважних причин строк має бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Відповідно до абз.2 ч.3 ст.395 КПК України якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, або якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому ст.382 КПК України, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Ухвала слідчого судді, яка є предметом перегляду, постановлена 15 жовтня 2025 року у закритому судовому засіданні без виклику підозрюваного ОСОБА_8 , третьої особи, щодо майна якої вирішувалося питання про арешт, ОСОБА_7 , їх захисників чи представників (т.3 а.с.135-144).

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що копію ухвали слідчого судді власникам майна - ОСОБА_8 та ОСОБА_7 надіслано засобами поштового зв`язку 20 листопада 2025 року (т.3 а.с.154, 155), які згідно із трекінгами відправлень АТ «Укрпошта» вручені одержувачам 28 листопада 2025 року (т.3 а.с.218-220).

Відповідно до клопотання про ознайомлення з судовою справою від 13 листопада 2025 року, представник власника майна, щодо якого вирішувалося питання про арешт, ОСОБА_8 - ОСОБА_6 ознайомився з матеріалами кримінального провадження 26 листопада 2025 року (т.3 а.с.147). Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що строк для подачі апеляційної скарги представником власника майна ОСОБА_6 не пропущений, а тому клопотання про його поновлення задоволенню не підлягає.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. З огляду на відсутність апеляційної скарги підозрюваного ОСОБА_8 колегія суддів апеляційної інстанції переглядає ухвалу слідчого судді в межах доводів апеляційної скарги представника третьої особи ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 .

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, слідчий суддя не в повній мірі дотримався вимог закону з огляду на таке.

Згідно з ч.1, 4 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до ч.2 ст.131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є арешт майна.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п.3, 4 ч.2 ст.170 КПК України); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.2 ч.2 ст.170 КПК України); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст.170 КПК України); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно зі ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

До клопотання слідчого, прокурора про застосування, зміну або скасування заходу забезпечення кримінального провадження додається витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання.

Вказані вимоги прокурором при поданні клопотання про арешт майна виконані.

Із матеріалів судової справи вбачається, що НАБУ здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000101 від 05 березня 2024 року за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст.368, ч.4 ст.368, ч.2 ст.15, ч.4 ст.27, ч.4 ст.369 КК України, в межах якого ОСОБА_8 09 жовтня 2025 року повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.27, ч.4 ст.369 КК України, а саме: у підбурюванні до закінченого замаху на надання службовій особі, яка займає особливо відповідальне становище, неправомірної вигоди за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дії з використанням наданої їй влади та службового становища, вчинене за попередньою змовою групою осіб (т.1 а.с.47-59).

Із обставин, які зазначені у повідомленні про підозру ОСОБА_8 від 09 жовтня 2025 року, вбачається, що детективами НАБУ здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за підозрою ОСОБА_11 (анкетні дані особи змінені на підставі постанови слідчого про застосування заходів безпеки).

ОСОБА_11 упродовж 2024 року, побоюючись, що може бути безпідставно притягнутий до кримінальної відповідальності, обговорював деякі обставини кримінального провадження із своїм знайомим - адвокатом ОСОБА_8

10 лютого 2025 року та 24 лютого 2025 року ОСОБА_8 ініціював зустрічі з ОСОБА_11 , під час яких запропонував декілька варіантів уникнення кримінальної відповідальності. Один з таких варіантів передбачав участь знайомих ОСОБА_8 прокурорів Офісу Генерального прокурора, які за надання неправомірної вигоди та залучення третіх осіб, обіцяли допомогти із вирішенням питання про закриття кримінального провадження.

18 березня 2025 року ОСОБА_8 організував зустріч та познайомив ОСОБА_11 із одним із прокурорів Офісу Генерального прокурора - ОСОБА_12 , таким чином залучивши його до процесу вирішення питання про закриття кримінального провадження. ОСОБА_12 запевнив учасників зустрічі, що зможе допомогти із закриттям кримінального провадження, оскільки має знайомства серед суддів Вищого антикорупційного суду. Також ОСОБА_12 презентував ОСОБА_11 свій план закриття кримінального провадження, який полягав у необхідності подання до Вищого антикорупційного суду скарги, яка має бути розподілена для розгляду заздалегідь обумовленому слідчому судді. Слідчий суддя повинен ухвалити судове рішення, яким буде констатовано факт закінчення строку досудового розслідування та зобов`язано орган досудового розслідування прийняти рішення у порядку ст.284 КПК України.

09 червня 2025 року під час розмови ОСОБА_8 повідомив ОСОБА_13 , що уточнив у ОСОБА_12 остаточні умови для вирішення питання щодо закриття кримінального провадження. ОСОБА_13 необхідно буде надати неправомірну вигоду у розмірі 3,5 млн дол. США. При цьому 1,5 млн дол. США необхідно надати прокурорам САП. Вказаними діями повинен зайнятися ОСОБА_8 , та 2 млн дол. США надати як неправомірну вигоду суддям Вищого антикорупційного суду. Проте половину вказаної суми, тобто 1 млн дол. США необхідно надати до ухвалення судового рішення суддею Вищого антикорупційного суду та ще 1 млн дол. США, після ухвалення такого судового рішення. При цьому, якщо прокурори САП не погодяться на отримання неправомірної вигоди, то за 1,5 млн дол. США, залучені ОСОБА_12 особи, готові забезпечити у Вищому антикорупційному суді ухвалення необхідного кінцевого судового рішення на користь ОСОБА_11 .

Під час зустрічі 10 червня 2025 року ОСОБА_12 , у присутності ОСОБА_8 , підтвердив ОСОБА_11 даний порядок надання неправомірної вигоди та повідомив, що саме він буде почергово отримувати неправомірну вигоду для подальшої передачі особам, які безпосередньо разом з ним працюватимуть над вирішенням питання про закриття кримінального провадження.

26 червня 2025 року ОСОБА_12 організував зустріч ОСОБА_11 із адвокатами ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які, з його слів, займаються юридичним супроводом вирішенням питання ОСОБА_11 . Під час зустрічі присутні обговорили стратегію захисту та необхідність отримання всіх матеріалів кримінального провадження, а також підписали договір про надання правової допомоги ОСОБА_11 у суді.

Окрім того, після зустрічі з адвокатами, ОСОБА_12 повідомив ОСОБА_11 , що ОСОБА_14 , маючи особисті тісні зв`язки з суддями Вищого антикорупційного суду, окрім юридичного супроводу, надав свою згоду у допомозі з вирішенням питання про закриття кримінального провадження за обумовлену вище суму неправомірної вигоди.

16 липня 2025 року, перебуваючи у приміщенні за адресою: АДРЕСА_5 , на виконання попередніх домовленостей з ОСОБА_12 , ОСОБА_8 та ОСОБА_14 , ОСОБА_11 передав ОСОБА_12 неправомірну вигоду у розмірі 100 000 дол. США для подальшої її передачі судді Вищого антикорупційного суду за прийняття в його інтересах рішення у провадженні, пояснивши, що іншу частину - 900 000 дол. США він покладе у скриньку, визначеного ним банку. Далі ОСОБА_12 наголосив, що 900 000 дол. США ОСОБА_11 необхідно помістити у банківську скриньку до прийняття рішення слідчим суддею. А після винесення ухвали слідчим суддею Вищого антикорупційного суду на користь ОСОБА_11 . ОСОБА_12 отримає кошти та передасть їх як частину неправомірної вигоди судді Вищого антикорупційного суду. Іншу половину - буде передано після отримання ухвали.

18 вересня 2025 року, перебуваючи у приміщенні за адресою: АДРЕСА_5 , на виконання попередніх домовленостей з ОСОБА_12 та ОСОБА_8 , ОСОБА_11 передав ОСОБА_12 частину неправомірної вигоди у розмірі 100 000 дол. США для подальшої передачі судді Вищого антикорупційного суду за ухвалення судового рішення про задоволення скарги. Крім того, учасники кримінального провадження у розмовах обговорювали порядок вирішення питання щодо закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування, у тому числі прокурорами САП.

Таким чином, ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 у період з 10 лютого 2025 року по 03 жовтня 2025 року, діючи спільно, за попередньою змовою групою осіб, підбурили ОСОБА_11 до надання неправомірної вигоди судді Вищого антикорупційного суду, який є службовою особою, яка займає особливо відповідальне становище та прокурорам САП у сумі 3 500 000 дол. США, з яких у сумі 200 000 дол. США 16 липня 2025 року та 18 вересня 2025 року передано ОСОБА_12 .

Дії ОСОБА_8 орган досудового розслідування кваліфікує за ч.2 ст.15, ч.4 ст.27, ч.4 ст.369 КК України.

Відповідно до ч.6 ст.12 КК України злочин, передбачений ч.4 ст.369 КК України, належать до тяжких злочинів та передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з конфіскацією майна або без такої.

Зазначені вище обставини та наявні матеріали провадження підтверджують наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину такого ступеня тяжкості, що є підставою для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Згідно з ч.5 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому п.3 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.

Кримінальний закон не встановлює прямого співвідношення чи обмеження обсягу конфіскації майна як виду покарання із розміром шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Покарання у виді конфіскації майна, як і будь-яке інше покарання, встановлюється вироком суду.

Відповідно до ст.59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються. Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині КК України.

Так, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.369 КК України, та у випадку доведеності його вини, санкція вказаної статті передбачає призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Слідчим суддею з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання накладено арешт шляхом заборони відчуження та розпорядження, у тому числі, на майно, право власності на яке зареєстроване за ОСОБА_7 , а саме: 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером :01:029:0015, загальною площею 2,058 га, реєстраційний номер 242, дата державної реєстрації 13 серпня 2025 року; 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер 000, дата державної реєстрації 01 вересня 2023 року; 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер 224, дата державної реєстрації 26 вересня 2022 року; 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер 224, дата державної реєстрації 01 вересня 2023 року; 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером :01:010:5086, загальною площею 0,0419 га, реєстраційний номер 24, дата державної реєстрації 01 вересня 2023 року.

Із матеріалів справи вбачається, що підозрюваний ОСОБА_8 із 30 квітня 2010 року і дотепер перебуває у шлюбі з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить актовий запис №357 та дані обставини підтверджуються витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб (т.1 а.с.23-25). Станом на 15 жовтня 2025 року відомостей про те, що шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 розірвано, матеріали справи не містять.

Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тобто, ст.60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

У свою чергу, перелік майна до якого застосовується механізм особистої приватної власності дружини, чоловіка, визначено главою 7 СК України, та є вичерпним.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів на підставі доказів, які містяться в матеріалах кримінального провадження, та долучених до апеляційної скарги встановлено, що:

- квартира за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер 000, набута ОСОБА_7 у власність на підставі договору дарування від 01 вересня 2023 року, який зареєстрований в реєстрі за №1361, укладеним між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 (т.1 а.с.27-28, т.3 а.с.186-187);

- квартира за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер 224, набута ОСОБА_7 у власність на підставі договору дарування від 26 вересня 2022 року, який зареєстрований в реєстрі за №1429 (т.1 а.с.28);

- житловий будинок за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер 224, та земельна ділянка з кадастровим номером :01:010:5086, загальною площею 0,0419 га, реєстраційний номер 24, набуті ОСОБА_7 у власність на підставі договору дарування від 01 вересня 2023 року, який зареєстрований в реєстрі за №1362, укладеним між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 (т.1 а.с.28-29, т.3 а.с.161-162).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що слідчий суддя дійшов помилкового висновку щодо поширення на відповідні об`єкти нерухомого майна режиму спільної сумісної власності подружжя, та ним помилково накладено арешт на ці об`єкти з метою конфіскації як виду покарання, оскільки ОСОБА_7 не має статусу підозрюваної у цьому кримінальному провадженні, дане майно набуте ОСОБА_7 на підставі договорів дарування від 26 вересня 2022 року, 01 вересня 2023 року та є її особистою приватною власністю.

Також колегією суддів встановлено, що земельна ділянка загальною площею 2,058 га сформована за заявою ОСОБА_7 від 08 серпня 2025 року із п`яти окремих земельних ділянок, а саме: земельної ділянки площею 0,5244 га з кадастровим номером :01:029:0006, земельної ділянки площею 0,218 га з кадастровим номером :01:029:0007, земельної ділянки площею 0,1825 га з кадастровим номером :01:029:0703, земельної ділянки площею 0,7 га з кадастровим номером :01:029:0012, земельної ділянки площею 0,4331 га з кадастровим :01:029:0013, та їй присвоєно кадастровий номер :01:029:0015 (т.1 а.с.26, т.3 а.с.165-171). Земельні ділянки - площею 0,5244 га з кадастровим номером :01:029:0006, площею 0,218 га з кадастровим номером :01:029:0007, площею 0,1825 га з кадастровим номером :01:029:0703, набуті ОСОБА_7 у власність на підставі договорів дарування від 06 серпня 2025 року, які зареєстровані в реєстрі за №1530, №1531 та №1532, укладеними між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 (т.3 а.с.172, 173, 177, 178, 181, 182). Земельні ділянки - площею 0,7 га з кадастровим номером :01:029:0012 та площею 0,4331 га з кадастровим :01:029:0013 набуті ОСОБА_7 у власність на підставі договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 13 жовтня 2021 року, які зареєстровані в реєстрі за №2388, №2390 (т.3 а.с.222-227).

Колегія суддів вважає, що правочини щодо дарування трьох земельних ділянок підозрюваним ОСОБА_8 своїй дружині ОСОБА_7 здійснено з метою уникнення конфіскації майна як виду покарання, оскільки договори дарування укладено після 05 березня 2024 року, тобто після внесення відомостей до ЄДРСР у цьому кримінальному провадженні. Дві інші земельні ділянки набуті у власність ОСОБА_7 на підставі договорів купівлі-продажу під час перебування у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_8 та є спільною сумісною власністю подружжя. Отже, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність накладення арешту на 1/2 частину земельної ділянки площею 2,058 га з кадастровим номером :01:029:0015 з метою конфіскації як виду покарання.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, ухвала слідчого судді в частині накладення арешту на 1/2 частину: квартири за адресою: АДРЕСА_2 ; квартири за адресою: АДРЕСА_3 ; житлового будинку за адресою: АДРЕСА_4 ; земельної ділянки з кадастровим номером :01:010:5086, загальною площею 0,0419 га, підлягає скасуванню.

При цьому, колегія суддів враховує практику ЄСПЛ, який, проаналізувавши питання пропорційності втручання в право на мирне володіння майном, дійшов висновку, що ст.1 Протоколу №1 до Конвенції передбачає втручання в право мирного володіння майном за умови існування розумного взаємозв`язку пропорційності між використаними засобами, якими обмежується право, та ціллю заради досягнення якої застосовуються такі засоби (п.203 рішення ЄСПЛ від 05.03.2019 у справі «Узан та інші проти Туреччини»/Uzan and others v. Turkey, заяви №19620/05, 41487/05, 17613/08, 19316/08). Тобто, обмежити особу в праві мирно володіти майном можна не просто, коли існує необхідність здійснення такого втручання в її право з метою виконання завдань кримінального провадження, а виключно, якщо виконати завдання кримінального провадження в інший спосіб, аніж через застосування такого обмеження, за наявних обставин неможливо. Таким чином, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника майна, про які йдеться в клопотанні детектива НАБУ в частині накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :01:029:0015, з метою виконання завдань кримінального провадження.

Згідно з ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право, у тому числі, скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

На підставі наведеного, керуючись ст.117, 131, 132, 135, 167, 168, 170, 171, 173, 392, 395, 405, 407, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_6 про поновлення строку апеляційного оскарження відмовити.

Апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 15 жовтня 2025 року скасувати в частині накладення арешту на 1/2 частину: квартири за адресою: АДРЕСА_2 ; квартири за адресою: АДРЕСА_3 ; житлового будинку за адресою: АДРЕСА_4 ; земельної ділянки з кадастровим номером :01:010:5086, загальною площею 0,0419 га.

В іншій частині апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4