Справа № 369/6809/25
Провадження №1-кп/369/1719/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2025 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

за участю представника потерпілої ОСОБА_6

за участю захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

за участю обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11

розглянувши у закритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження обвинуваченим строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою та клопотання захисника

ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_11 у кримінальному провадженні за обвинуваченням:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Цугол Могойтуйського району Читинської області російської федерації, офіційно не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 152, ч.6 ст. 152, ч.2 ст. 156, ч.1 ст. 263, ч.4 ст. 301-1 КК України,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українки, громадянки України, уродженки м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, заміжньої, маючої на утриманні двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_12 , 2018 р.н., ОСОБА_13 , 2019 р.н., зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 153, ч.2 ст. 156, ч.1 ст. 301-1 КК України,

установив:

У провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 152, ч.6 ст. 152, ч.2 ст. 156, ч.1 ст. 263, ч.4 ст. 301-1 КК України та ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 153, ч.2 ст. 156, ч.1 ст. 301-1 КК України.

На даний час обвинувачений ОСОБА_10 утримується під вартою в умовах Державної установи «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України строком до 09 листопада 2025 року (включно), без визначення розміру застави, на підставі ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 вересня 2025 року.

На даний час обвинувачена ОСОБА_11 утримується під вартою в умовах Державної установи «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України строком до 09 листопада 2025 року (включно), без визначення розміру застави, на підставі ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 вересня 2025 року.

У судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, без визначення розміру застави. В обґрунтування необхідності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо кожного з обвинувачених, прокурор зазначила, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, у тому числі у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.6 ст. 152 КК України, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі; ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, у тому числі за ч.4 ст. 153 КК України, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років. Вважає, що існують ризики того, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 можуть вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховуватися від суду, незаконно впливати на неповнолітню потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні, продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення. Вказує, що застосування іншого запобіжного заходу у цьому кримінальному провадженні не є можливим.

Обвинувачена ОСОБА_11 та її захисник ОСОБА_9 заперечували щодо клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Захисник заявив клопотання про зміну запобіжного заходу на не пов`язаний з триманням під вартою, посилаючись на міцні соціальні зв`язки ОСОБА_11 та наявність у останньої на утриманні неповнолітніх дітей із незадовільним станом здоров`я, які потребують постійного догляду, регулярної фізичної допомоги і фінансової підтримки, а також зазначає про відсутність доведених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_10 та його захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 заперечували щодо клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з підстав недоведеності прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Захисники просили змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт, посилаючись на міцні соціальні зв`язки ОСОБА_10 .

Представник потерпілої підтримав клопотання прокурора стосовно обвинуваченого ОСОБА_10 та просив його задовольнити. При вирішенні клопотання прокурора стосовно обвинуваченої ОСОБА_11 , представник потерпілої поклався на розсуд суду.

За таких обставин, вислухавши доводи учасників судового засідання, суд дійшов такого висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Обставини, що враховуються при застосуванні запобіжного заходу передбачені ст. 178 КПК України, відповідно до якої, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію; майновий стан; наявність судимостей; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішення наголошував, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд у відповідності до вимог ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор, але не доведе недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях констатував, що у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів (Буров проти України п. 51, від 17 березня 2011 року).

Судом встановлено, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, у тому числі у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.6 ст. 152 КК України, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі. З урахуванням пред`явленого обвинувачення, суд вважає доведеними існування ризиків, що ОСОБА_10 може вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, з метою уникнення відповідальності, зокрема, переховуватися від суду, незаконно впливати на неповнолітню потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні.

ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, у тому числі за ч.4 ст. 153 КК України, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років. З урахуванням пред`явленого обвинувачення, суд вважає доведеними існування ризиків, що ОСОБА_11 може вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, з метою уникнення відповідальності, зокрема, переховуватися від суду, незаконно впливати на неповнолітню потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні.

Також суд враховує, що обвинувачена ОСОБА_11 раніше не судима, має постійне місце проживання, заміжня, на її утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей: ОСОБА_12 , 2018 р.н., ОСОБА_13 , 2019 р.н.,а той же час ОСОБА_12 , 2018 р.н. є дитиною з інвалідністю підгрупи «А», що свідчить про наявність міцних соціальних зв`язків, та її стан здоров`я.

Крім того, ОСОБА_11 надала в судовому засіданні викривальні показання, як відносно себе так і відносно обвинуваченого ОСОБА_10 , розпочала відшкодування завданої шкоди потерпілій, що в судовому засіданні підтвердив і представник потерпілої.

З цих підстав, суд вважає за доцільне змінити обраний щодо ОСОБА_11 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт строком на два місяці, починаючи з 05 листопада 2025 року до 05 січня 2026 року включно, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, який буде необхідним, достатнім та доцільним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченої та виконання покладених на неї процесуальних обов`язків.

В той же час, зважаючи на тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_10 у випадку визнання його винуватим у інкримінованих кримінальних правопорушеннях, суд дійшов висновку, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_10 іншого, більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, не може забезпечити його належної процесуальної поведінки, тобто є необхідним у цій конкретній справі.

Доводи сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_10 , на переконання суду, не можуть слугувати безумовною підставою для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою, оскільки суд виходить також у тому числі з тих обставин, що кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_10 , мають такий високий ступінь суспільної небезпеки, наявність якої, свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Суд також бере до уваги той факт, що обвинувачений ОСОБА_10 відповідно до ч. 2 ст. 183 КПК України не є особою, до якої не може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Суд враховує підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177 та 178 КПК України та не визначає обвинуваченому ОСОБА_10 розмір застави на підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України.

За таких обставин, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_10 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України на строк 60 днів, починаючи з 05 листопада 2025 року до 03 січня 2026 року включно, без альтернативи внесення застави.

Отже, суд дійшов висновку, що клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_10 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає задоволенню, клопотання прокурора про продовження обвинуваченій ОСОБА_11 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою не підлягає задоволенню, а клопотання захисника ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_11 на не пов`язаний з триманням під вартою слід задовольнити.

Керуючись, ст. ст. 176 178, 183, 184, 193, 194, 196, 197, 331, 376, 392 КПК України, суд

ухвалив:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_10 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України строком на 60 днів, починаючи з 05 листопада 2025 року до 03 січня 2026 року включно.

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченій ОСОБА_11 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без задоволення.

Клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_11 на не пов`язаний з триманням під вартою задовольнити.

Змінити обвинуваченій ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту строком на два місяці, тобто з 05 листопада 2025 року до 05 січня 2026 року включно, за адресою: АДРЕСА_4 .

Заборонити обвинуваченій ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , цілодобово залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_4 та встановити їй наступні обов`язки:

- прибувати до суду та/або прокурора за кожним викликом та вимогою;

- повідомляти суд та/або прокурора про зміну свого місця проживання;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому вона проживає ( АДРЕСА_4 ) без дозволу суду;

- утримуватися від спілкування з потерпілою та свідками у даному кримінальному провадженні.

Негайно доставити обвинувачену ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до місця проживання за адресою: АДРЕСА_4 та звільнити з під варти.

Роз`яснити обвинуваченій ОСОБА_11 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченої, яка перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому вона перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї обов`язків.

Виконання ухвали в частині виконання запобіжного заходу відносно ОСОБА_11 доручити Оболонському УП ГУНП України в м. Києві (вул. Героїв полку "Азов", 2-А, м. Київ, 04212) за місцем проживання обвинуваченої ОСОБА_11 , за адресою: АДРЕСА_4 .

Контроль за виконанням ухвали в частині виконання запобіжного заходу відносно ОСОБА_11 покласти на Офіс Генерального прокурора.

Ухвала підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена в частині продовження строку тримання під вартою до Київського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення, в решті - ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3