ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

слідчого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 вересня 2025 року про залишення без задоволення клопотання старшого слідчого в ОВС Третього СВ ( з дислокацією у м. Луцьку) ТУ ДБР, розташованого у м. Львові ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_9 (ЄРДР №0001427),

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 вересня 2025 року клопотання про застосування підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 402 КК України, ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишено без задоволення та застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту строком на 2 (два) місяці, а саме: до 24.11.2025 року включно, з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що слідчим та прокурором не надано доказів про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним в клопотанні, а тому прийшов до висновку про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, а саме цілодобового домашнього арешту з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Не погоджуючись із таким судовим рішення прокурор подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу слідчого судді, якою до підозрюваного ОСОБА_9 застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою, в межах строків досудового розслідування, без визначення розміру застави. Посилається на те, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, а клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою безпідставно залишено без задоволення. Судом не прийнято до уваги те, що ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 402 КК України, який відноситься до категорії тяжких злочинів за що передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років. Більше того, у клопотанні про застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою наведені ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_9 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчиняти інше кримінальне правопорушення.

Разом з тим, звертає увагу, що слідчий суддя прийшовши до висновку про можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, а саме цілодобового домашнього арешту, не взяв до уваги, що з вступом в силу Закону України №2531 IX від 16.08.2022 «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо обрання запобіжного заходу до військовослужбовців, які вчинили військові злочини під час дії воєнного стану», відповідно до якого під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та доводи апеляційної скарги, прокурора, який підтримав апеляцію з викладених в ній підстав, підозрюваного та його захисника, які, кожен зокрема, заперечили скаргу прокурора та просили залишити ухвалу слідчого судді без змін, перевіривши матеріали справи за доводами апеляційної скарги, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ст.2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.6 ст.22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. В ході судового провадження сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд вправі обрати підозрюваній менш суворий запобіжний захід.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в порядку Глави 18 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування такого запобіжного заходу, або відмови у його задоволенні.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно до ч. 2 ст. 194 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.3 ст. 194 КПК України слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слідчий суддя, суд, при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, згідно із ст.178 КПК України та зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваній особі у разі визнання її винною у вчиненні кримінального правопорушення, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя при розгляді клопотання старшого слідчого в ОВС Третього СВ (з дислокацією у м. Луцьку) ТУ ДБР, розташованого у м. Львові ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_9 не дотримався вказаних вимог кримінально-процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів клопотання, в провадженні Третього СВ (з дислокацією у м. Луцьку) Територіального управління ДБР, розташованого у м. Львові перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0001427 від 23.09.2025, за підозрою ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України.

24.09.2025 року ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення.

24.09.2025 року старший слідчий в ОВС Третього СВ (з дислокацією у м. Луцьку) ТУ ДБР, розташованого у м. Львові ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_9 . За результатами судового розгляду цього клопотання, слідчим суддею постановлено оскаржуване рішення.

В обґрунтування слідчий суддя в оскарженій ухвалі зазначив, що органом досудового розслідування не доведено та у судовому засіданні не встановлено даних, які би свідчили, що забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного можливе виключно в умовах тримання його під вартою, тому наявні підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, що є достатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, а також необхідним і доцільним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку, що надані докази, зокрема повідомлення командира військової частини НОМЕР_1 про вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, накази командира військової частини НОМЕР_1 , допити свідків, інші матеріали кримінального провадження в їх сукупності, вказують щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, який є тяжким злочином, що підтверджено матеріалами клопотання.

Разом з тим, апеляційний суд не може погодитися із висновком слідчого судді, щодо наявності ризиків передбачених п.п. 1, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України на які посилався у своєму клопотанні слідчий, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, оскільки вони ґрунтуються виключно на припущеннях. Будь яких доказів того, що наявні ризики передбачені у ст. 177 КПК України, які дають підстави дійти висновку, що підозрюваний ОСОБА_9 може здійснити дії передбачені ч.1 ст. 177 КПК України стороною обвинувачення не надано.

Більше того, слідчий суддя в оскаржуваному судовому рішенні посилається на доведеність ризику передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КК України, який вказаний в клопотанні слідчого, однак такий ризик свого підтвердження не знайшов, оскільки в самому клопотанні слідчого крім його зазначення п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, жодної мотивації з цього приводу не вказано.

З урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що оскільки прокурором не доведено згідно п.2 ч.1 ст. 194 КПК України наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор, то ухвала слідчого судді підлягає до скасування з постановленням нової ухвали, якою у задоволенні клопотання слідчого слід відмовити.

Разом з цим, апеляційний суд вважає за необхідне покласти на підозрюваного ОСОБА_9 відповідні процесуальні зобов`язання, передбачені ч.3 ст.194 КПК України.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 183, 376, 405, 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Ухвалу слідчого Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 вересня 2025 року в даному провадженні скасувати та постановити нову.

В задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС Третього СВ ( з дислокацією у м. Луцьку) ТУ ДБР, розташованого у м. Львові ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_9 відмовити.

Відповідно до ч.3 ст. 194 КПК України зобов`язати підозрюваного ОСОБА_9 прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожною вимогою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді