Номер провадження: 11-сс/813/2257/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 23.10.2025 про арешт майна у к/п №0000728 від 10.06.2024 за ч. 5 ст. 190 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання ст. слідчого СУ ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_10 та було накладено арешт на майно, вилучене 30.09.2025 за місцем мешкання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

- мобільний телефон марки «Nomi», в корпусі чорного кольору, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , з сім-картою мобільного оператора «Київстар», с/н: НОМЕР_3 ;

- мобільний телефон марки «Nomi», в корпусі чорного кольору, IMEI 1: НОМЕР_4 , IMEI 2: НОМЕР_5 , без сім-карти;

- банківську карту банку «Monobank» з написом « ОСОБА_11 »;

- банківську карту банку «Пумб» № НОМЕР_6 ;

- банківську карту банку «ПриватБанк» № НОМЕР_7 ;

- флеш-носії марки «Apacer» та «Transcend 8 GB»;

- виписки з рахунку банку «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_12 , на 34 аркушах;

- грошові кошти у розмірі 2 000 доларів США, купюрами номіналом 100 доларів США;

- реєстратори марки «Dahua», с/н: 4К0020ІPAJ2A132; с/н: 5Н01301РАZ3B7DF,

Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя зазначив, що метою накладення арешту є необхідність збереження вилученого майна.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

Не погодившись із ухвалою слідчого судді захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_7 подали апеляційну скаргу, в якій вказують на те, що вона є незаконною та необґрунтованою з таких підстав:

- клопотання слідчого не містять обґрунтування зв`язку вилученого майна із кримінальним правопорушенням, яке розслідується та слідчим не доведено, що вилучене майно було набуте злочинним шляхом, було предметом або знаряддям злочину;

- вилучене у ОСОБА_9 майно не пов`язано із предметом досудового розслідування, є його особистими речами і технікою, та не містить ознак речових доказів, відтак безпідставно порушує його право власності;

- матеріли справи не містять доказів обґрунтованості підозри ОСОБА_9 оскільки матеріали НСРД носять загальний описовий характер та не містять фактів, які б пов`язували ОСОБА_9 із предметом досудового розслідування;

За таких обставин, захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 23.10.2025.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_7 підтримала доводи апеляційної скарги у повному обсязі та просила її задовольнити, натомість прокурор ОСОБА_6 заперечував проти їх задоволення.

Заслухавши доповідь суді, з`ясувавши позицію учасників судового розгляд, перевіривши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз оскаржуваної ухвали свідчить про те, що вона зазначеним вимогам КПК України відповідає не у повному обсязі з огляду на такі обставини.

За приписами ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно із ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна відповідно до приписів ч. 2 ст. 171 КПК України повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 цього Кодексу.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно дост. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Так, як вбачається з матеріалів судової справи, в провадженні СУ ГУНП в Одеській обл. перебуває к/п №0000728 від 10.06.2024 за ч. 5 ст. 190 КК України за фактом того, що невстановлені особи, використовуючи мережу Інтернет, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, розробили шахрайську схему з метою заволодіння грошовими коштами громадян У країни та громадян іноземних держав.

30.09.2025 був проведений обшук за місцем проживання ОСОБА_9 , в ході якого було виявлено та вилучення перелічене вище майно.

Як вбачається зі змісту клопотання про накладення арешту слідчийвизначив метою накладення арешту запобігання ризикам відчуження, приховування грошових коштів, які могли бути отримані незаконним шляхом та у подальшому можуть бути предметом конфіскації (а.с. 5).

Водночас, на переконання апеляційного суду, клопотання слідчого не у повному обсязі відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень ст. 170 Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 цього Кодексу.

Колегія суддів звертає увагу, що арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження та може бути застосований лише в порядку та на підставах визначених кримінальним процесуальним законодавством.

Разом з цим, колегія суддів зауважує, що фактично клопотання слідчого містять мотивування необхідності накладення арешту виключно на гроші кошти.

У цьому контексті апеляційний суд наголошує на тому, що основним призначенням слідчого судді є здійснення судового захисту прав і законних інтересів осіб, які приймають участь в кримінальному процесі, та забезпечення законності провадження по справі на стадії досудового розслідування. Це зумовлює специфічний характер виконуваної ним кримінально-процесуальної функції, а саме: забезпечення законності та обґрунтованості обмеження конституційних прав і свобод людини на стадії досудового розслідування кримінального провадження.

Колегія суддів зауважує, що слідчий суддя розглядає клопотання слідчого судді у межах поданого клопотання.

Відповідно до ст. 22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Однак, як вбачається зі змісту мотивувальної частини оскаржуваної ухвали, слідчий суддя фактично вдався до самостійного встановлення підстав для накладення арешту на майно, що є неприпустимим, оскільки у клопотанні слідчого не зазначені підстави для арешту мобільних телефонів, банківських карток , флеш-носіїв, реєстратори та виписки з рахунку.

При цьому, визначення слідчим чи прокурором майна речовими доказами у кримінальному провадженні за відсутності передбачених законом критеріїв не тягне безумовного обов`язку слідчого судді у накладенні арешту.

Колегія суддів враховує ту обставину, що триває досудове розслідування, слідчим обґрунтована необхідність накладення арешту на грошові кошти, ОСОБА_9 повідомлено про підозру та проводиться ряд слідчих дій, спрямованих на встановлення обставин кримінального правопорушення, однак зауважує, що зазначені обставини не позбавляють орган досудового розслідування необхідності обґрунтувати належним чином клопотання про накладення арешту на майно.

За таких підстав, у даному кримінальному провадженні, на даному етапі його розслідування, клопотання слідчого не може бути розглянуто по суті, оскільки воно не відповідає вимогам ст. 171 КПК, з урахуванням відсутності повної інформації в клопотанні щодо вилученого майна.

Отже, апеляційним судом встановлено, що слідчий суддя суду 1-ої інстанції при розгляді клопотання слідчого про накладення арешту на майно не звернув уваги на його невідповідність вимогам КПК України та не виконав приписів ч. 3 ст. 172 КПК України, згідно яких, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 цього Кодексу, слідчий суддя своєю ухвалою повертає клопотання прокурору з встановленням строку в 72 години для усунення недоліків.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

За таких підстав, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню, з постановленням нової ухвали про повернення клопотання прокурору-процесуальному керівнику у вказаному кримінальному провадженні для усунення недоліків протягом 72 годин з моменту отримання копії повного тексту ухвали апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 24, 170-173, 370, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 23.10.2025 про накладення арешту на майно, перелік якого міститься в мотивувальній частині ухвали, вилучене 30.09.2025 під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання ст. слідчого СУ ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_10 про арешт майна, перелік якого міститься в мотивувальній частині ухвали, вилученого 30.09.2025 під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 повернути прокурору-процесуальному керівнику у зазначеному к/п для усунення недоліків протягом 72 год. з моменту отримання повного тексту ухвали апеляційного суду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4