КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/5893/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 03 червня 2025 року про відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру та про зміну раніше повідомленої підозри, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Яворів, Яворівського району, Львівської області, українця, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , має повну вищу освіту, одружений, раніше не судимий,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України,

за участю:

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 03 червня 2025 року відмовлено у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364, ч. 4 ст. 191, ч. 4 ст. 368-4, ч. 1 ст. 366 КК України, в межах кримінального провадження № 0001001 від 22.05.2024 року.

Не погоджуючись із вказаним рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, у якій, з врахуванням поданих до скарги доповнень, просить ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03.06.2025 року у справі 757/22246/25-к про відмову у задоволенні скарги захисника - адвоката ОСОБА_6 , який діяв в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364, ч. 4 ст. 191, ч. 4 ст. 368-4, ч. 1 ст. 366 КК України, у кримінальному провадженні №0001001 від 22.05.2024 року - скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити у повному обсязі скаргу захисника - адвоката ОСОБА_6 , який діяв в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364, ч. 4 ст. 191, ч. 4 ст. 368-4, ч. 1 ст. 366 КК України, у кримінальному провадженні №0001001 від 22.05.2024 року.

На обґрунтування апеляційної скарги захисник посилається на те, що Кримінальний-процесуальний кодекс України пов`язує можливість розгляду скарги на повідомлення про підозру не з завершенням ознайомлення з матеріалами справи, а саме з завершенням досудового розслідування.

На переконання захисника, оскільки досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001001 від 22.05.2024 року не завершено, а обвинувальний акт не скеровано до суду, слідча суддя мала усі правові підстави для розгляду скарги по суті.

У доповненнях до апеляційної скарги, які надійшли до Київського апеляційного суду 15.09.2025 року, адвокат ОСОБА_6 посилається на те, що ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою, такою, що не відповідає вимогам КПК України, внаслідок чого підлягає скасуванню.

Так, слідчий суддя дійшов висновку про те, що у відповідності до положень п. 1 ч. 2 ст. 283 КПК України досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001001 від 22.05.2024 року завершено, обґрунтовуючи це тим, що виконувались вимоги ст. 290 КПК України й ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14.05.2025 року стороні захисту встановлено строк для ознайомлення з матеріалами досудового розслідування до 06.06.2025 року включно.

Захисник зауважує, що посилання слідчого судді на п. 1 ч. 2 ст. 283 КПК України під час розгляду питання в порядку ст. 306 КПК України є безпідставним, оскільки дана стаття не визначає порядок подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора.

Зазначає, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування розглядаються не пізніше сімдесяти двох годин з моменту надходження відповідної скарги, крім скарг на рішення про закриття кримінального провадження, які розглядаються не пізніше п`яти днів з моменту надходження скарги.

Водночас слідчий суддя не забезпечив розгляд скарги у встановлений ст. 306 КПК України строк (72 години). За законом та судовою практикою, невчасний розгляд, навіть якщо причини законні - затримки із повідомленням чи отриманням матеріалів, підлягає оцінці як порушення прав скаржника. Таке процесуальне порушення вимагає скасування ухвали й відновлення строку розгляду.

Апелянт зазначає, що порушення строку розгляду скарги на повідомлення про підозру слідчим суддею призвело до її відхилення через відкриття матеріалів кримінального провадження (ст. 290 КПК України), що є порушенням права на захист і суперечить вимогам КПК України.

Оскаржувана ухвала слідчим суддею не була винесена у визначений законом строк - натомість до моменту її розгляду стороні захисту було відкрито матеріали згідно зі ст. 290 КПК України.

Також адвокат ОСОБА_6 зазначає про те, що відмова у розгляді скарги через відкриття матеріалів досудового розслідування (ст. 290 КПК) є неправомірною, оскільки: досудове розслідування не завершується автоматично на стадії відкриття матеріалів; оскарження повідомлення про підозру допускається до моменту передачі обвинувального акта до суду (Верховний Суд у постанові справі №752/12884/18-к, 2021 р.); навмисне затягування розгляду скарги є зловживанням процесуальним правом та позбавленням особи ефективного засобу правового захисту.

У своїх узагальненнях від 2023 року Київський апеляційний суд зазначив, що відмова слідчого судді в розгляді скарги через зміну процесуального статусу провадження, викликану зволіканням суду, є недопустимою та порушує вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини.

З огляду на наведене апелянт вважає, що слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва допустив істотне порушення вимог ч. 2 ст. 306 КПК України, не розглянувши скаргу на повідомлення про підозру у встановлений 72-годинний строк і така бездіяльність призвела до штучної втрати актуальності скарги, оскільки прокурор скористався зволіканням суду та відкрив матеріали відповідно до ст. 290 КПК України.

При цьому, відмова у розгляді скарги є необґрунтованою, порушує право підозрюваного на захист та суперечить правовій позиції Верховного Суду у справі № 752/12884/18-к, згідно з якою стадія ознайомлення з матеріалами провадження є частиною досудового розслідування.

Неврахування слідчим суддею зазначеної процесуальної стадії є істотним порушенням закону та призвело до необґрунтованої відмови у задоволенні скарги захисту.

Право на активну участь у досудовому розслідуванні (у т.ч. шляхом ініціювання процесуальних дій) підтверджується практикою Верховного Суду (постанова ВС від 12.05.2020 року у справі №89232963).

З огляду на наведене скаржник вважає, що безпідставне твердження слідчого судді про завершення досудового розслідування на стадії ознайомлення з матеріалами (ст. 290 КПК), що дозволило відмовити в розгляді скарги на повідомлення про підозру, є порушенням закону та прав сторони захисту.

Також посилається і на те, що слідчим суддею безпідставно залишено поза увагою доводи сторони захисту щодо невідповідності повідомлення про підозру вимогам ст.277 КПК України, зокрема: повідомлення не містить стислого викладу фактичних обставин інкримінованих кримінальних правопорушень, яких за версією сторони обвинувачення є три (3); відсутні вказівки на час, місце вчинення кожного із діянь, а також інші суттєві обставини, які, згідно із ч. 1 ст. 277 КПК, мають бути відображені у повідомленні про підозру; така неповнота та загальний характер формулювань унеможливлює належну реалізацію підозрюваним свого права на захист, яке гарантується Конституцією України, КПК та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, ухвала слідчого судді ґрунтується на неповній оцінці доказів, а сам текст повідомлення про підозру не відповідає критеріям обґрунтованості, визначеним у практиці Верховного Суду (зокрема, постанова Верховного Суду від 25.04.2022 у справі № 463/1198/21) та рішень ЄСПЛ (наприклад, справа Shmushkovych v. Ukraine, № 3276/10).

Враховуючи викладене, ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03.06.2025 року є незаконною та необґрунтованою з таких підстав:

- порушення вимог ст. 277 КПК України, оскільки повідомлення про підозру не містить обґрунтованого викладу фактичних обставин, не визначено чітко час, місце та інші істотні обставини вчиненого правопорушення, що порушує право на захист;

- неврахування слідчим суддею позиції захисту. Сторона захисту надала докази та аргументи, що підтверджують необґрунтованість підозри, які судом були проігноровані;

- нездійснення перевірки обґрунтованості підозри. Слідчий суддя лише формально зазначив свої повноваження, але не провів фактичну оцінку доказів, що є порушенням прав сторони захисту (ч. 1 ст. 303 КПК України);

- порушення процесуальних строків розгляду скарги, що позбавило сторону захисту можливості повноцінно реалізувати свої права.

В судове засідання ОСОБА_7 та прокурор не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання їх повідомлено у встановленому законом порядку, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності прокурора та ОСОБА_7 , що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи захисника ОСОБА_6 , який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, дослідивши матеріали, які надійшли із суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги та доповнень до неї, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається із матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001001 від 22.05.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 4 ст. 191, ч. 4 ст. 368-4, ч. 1 ст. 366 КК України

11.04.2025 року в рамках даного кримінального провадження слідчими Головного слідчого управління Національної поліції України вручено письмове повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, та про нову підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України (у службовому підробленні, тобто внесенні службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей).

13.05.2025 року адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва зі скаргою на повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України від 11.04.2025 року, в межах кримінального провадження № 0001001 від 22.05.2024 року.

Мотивуючи подану скаргу, адвокат зазначив, що вручене повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_7 не відповідає фактичним обставинам справи та є необґрунтованим, а тому підлягає скасуванню.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 03 червня 2025 року відмовлено у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364, ч. 4 ст. 191, ч. 4 ст. 368-4, ч. 1 ст. 366 КК України, в межах кримінального провадження № 0001001 від 22.05.2024 року.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні скарги, слідчий суддя виходив з того, що повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру складено та підписано 11.04.2025 року старшим слідчим в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України підполковником поліції ОСОБА_8 за погодженням прокурора першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 .

Повідомлення вручене підозрюваному ОСОБА_7 у присутності його захисника ОСОБА_10 того ж дня, 11.04.2025 року, що підтверджується підписом останніх.

Таким чином, слідчий суддя дійшов до висновку про те, що повідомлення про підозру відповідає вимогам ст. 277 КПК, при врученні повідомлення слідчим були дотримані вимоги ст. 278 КПК України, воно було здійснено за наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, які давали можливість дійти висновку про ймовірну причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, тому відсутні підстави для висновку про недотримання органом досудового розслідування вимог, визначених Главою 22 КПК України, під час складення повідомлення про підозру та порядку його вручення.

Разом із цим слідчим суддею зазначено про те, що відповідно до Доручення старшого групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0001001 від 22.05.2024 року, досудове розслідування у кримінальному провадженні завершено та виконуються вимоги ст. 290 КПК України.

Також, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14.05.2025 року стороні захисту встановлено строк для ознайомлення з матеріалами досудового розслідування до 06.06.2025 року включно.

Слідчий суддя в ухвалі зазначив, що у відповідності до положень п. 1 ч. 2 ст. 283 КПК України, досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001001 від 22.05.2024 року завершено.

З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов до висновку, що на час розгляду скарги досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001001 від 22.05.2024 року, в рамках якого захисник оскаржує повідомлення про підозру, завершено і вчинення будь - яких процесуальних дій, окрім скасування постанови про закриття провадження, є неможливим, а тому скарга захисника - адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 4 ст. 191, ч. 4 ст. 368-4, ч. 1 ст. 366 КК України, в межах кримінального провадження № 0001001 від 22.05.2024 року, задоволенню не підлягає.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції колегія суддів погоджується частково, виходячи з наступного.

Згідно п. 5 ст. 3 КПК України, досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотання про закриття кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 219 КПК строк досудового розслідування обчислюється з моменту повідомлення особі про підозру до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотанням про закриття кримінального провадження або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.

Отже, закон пов`язує закінчення досудового розслідування з постановленням процесуального рішення постанови про закриття кримінального провадження, або вчиненням комплексу процесуальних дій, пов`язаних з направленням до суду обвинувального акту чи відповідного клопотання. У Параграфі 1 Глави 24 КПК розкриваються відповідні форми закінчення досудового розслідування.

Окрім того, закон містить поняття «завершення» як проміжний етап досудового розслідування. Досудове розслідування, яке має наслідком звернення до суду з обвинувальним актом або з клопотанням про застосування примусових заходів, має три ключові віхи: початок визначається внесенням відомостей до ЄРДР; завершення пов`язується з фактом відкриття матеріалів досудового розслідування підозрюваному, його захиснику, законному представнику, захиснику особи та іншим особам відповідно до положень ст. 290 КПК; закінчення фіксується направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Тобто, кінцевим моментом строку досудового розслідування є його закінчення, як це передбачено у ст. 219 КПК, та не має точок дотику із завершенням досудового розслідування. Законодавчі обмеження на проведення слідчих (розшукових) дій «прив`язані» саме до закінчення, а не до завершення досудового розслідування.

Вказане узгоджується із висновком, викладеним в постанові колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 17 лютого 2021 року у справі № 344/6630/17 (провадження № 51 4852км20).

Таким чином, помилковим є висновок слідчого судді про завершення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001001 від 22.05.2024 року на момент розгляду скарги на повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру захисника ОСОБА_6 , який діяв в інтересах ОСОБА_7 , з тих підстав, що на час винесення слідчим суддею оскаржуваної ухвали тривало виконання вимог ст. 290 КПК України.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що висновок слідчого судді про відмову у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_6 з підстав звершення досудового розслідування на момент звернення зі скаргою є передчасним та необґрунтованим.

Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 03.06.2025 року постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому підлягає скасуванню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали.

Надаючи оцінку вимогам та змісту скарги захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, від 11.04.2025 року, в межах кримінального провадження № 0001001 від 22.05.2024 року, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до положень ст. 7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, змагальність сторін, диспозитивність та розумність строків розгляду справи.

Згідно зі ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 21 КПК України, кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону. Кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Повідомлення слідчого, прокурора про підозру є рішенням, оскарження якого допускається відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України.

Таке рішення може бути оскаржено підозрюваним, його захисником чи законним представником після спливу одного місяця з дня повідомлення про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду з обвинувальним актом.

Підозрою є обґрунтоване припущення слідчого та/або прокурора про вчинення особою кримінального правопорушення. Право підозрюваного «знати, у вчинені якого кримінального правопорушення його підозрюють», що визначено пунктом 1 частини третьої статті 42 КПК України, кореспондує обов`язок сторони обвинувачення довести це до його відома, повідомити про наявність підозри та роз`яснити її зміст.

Повідомлення про підозру - один з найважливіших етапів стадії досудового розслідування, що становить систему процесуальних дій та рішень слідчого або прокурора, спрямованих на формування законної і обґрунтованої підозри за умови забезпечення особі, яка стала підозрюваним, можливості захищатись усіма дозволеними законом засобами і способами. Цим актом у кримінальному провадженні вперше формулюється та обґрунтовується підозра конкретної особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Викладена у письмовому повідомленні підозра є підґрунтям для виникнення системи кримінально-процесуальних відносин та реалізації засади змагальності у кримінальному провадженні, і у такий спосіб з`являються можливості для підозрюваного впливати на наступне формулювання обвинувачення.

Сформульована підозра встановлює межі, в рамках яких слідчий зможе найефективніше закінчити розслідування, а підозрюваний, його захисник та законний представник одержують можливість цілеспрямованіше реалізовувати функцію захисту. З моменту повідомлення особі про підозру слідчий, прокурор набувають щодо підозрюваного додаткових владних повноважень, а особа, яка отримала статус підозрюваного, набуває процесуальних прав та обов`язків, визначених статтею 42 КПК України.

Процесуальна процедура повідомлення про підозру регулюється положеннями глави 22 КПК України: порядок повідомлення про підозру передбачено ст. 278, випадки повідомлення про підозру передбачені ст. 276, зміст повідомлення про підозру ст. 277 вказаного закону.

Отже, підставою оскарження вказаного процесуального рішення є порушення вище вказаних процесуальних норм.

Так, відповідно до положень ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. Особливості повідомлення про підозру окремій категорії осіб визначаються главою 37 цього Кодексу. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа (особа, якій законом надано право здійснювати затримання) зобов`язані невідкладно повідомити підозрюваному про його права, передбачені статтею 42 цього Кодексу. Після повідомлення про права слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа на прохання підозрюваного зобов`язані детально роз`яснити кожне із зазначених прав.

Згідно із ст. 277 КПК України письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором.

Повідомлення має містити такі відомості: 1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; 2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; 3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; 4) зміст підозри; 5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; 7) права підозрюваного; 8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання. У разі якщо особі не вручено повідомлення про підозру після двадцяти чотирьох годин з моменту затримання, така особа підлягає негайному звільненню. Дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність невідкладно вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

У випадку виникнення підстав для повідомлення про нову підозру або зміну раніше повідомленої підозри слідчий, прокурор зобов`язаний виконати дії, передбачені статтею 278 цього Кодексу. Якщо повідомлення про підозру здійснив прокурор, повідомити про нову підозру або змінити раніше повідомлену підозру має право виключно прокурор (ст.279 КПК України).

В тому разі, якщо підставою скасування повідомлення про підозру є порушення вказаних процесуальних норм, то можна зробити висновок про недійсність повідомлення про підозру з моменту його (повідомлення) здійснення.

Відповідно до ст. 89 КПК України, визнання доказів недопустимими належить виключно до компетенції суду під час судового розгляду.

На стадії досудового розслідування слідчий суддя може, враховуючи правову позицію ЄСПЛ щодо визначення поняття «обґрунтована підозра» як існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (п.175 Рішення в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява N42310/04, рішення від 21 квітня 2011 року, остаточне 21.07.2011), оцінити лише достатність зібраних доказів для підозри певної особи у вчиненні кримінального правопорушення, не вдаючись до їх оцінки, як допустимих.

При цьому, повнота та всебічність проведеного розслідування не є тими обставинами, які мають оцінюватись слідчим суддею при з`ясуванні достатності доказів, що стали підставою повідомлення особі про підозру.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваною є особа, якій у порядку, передбаченому КПК України, вручено повідомлення про підозру, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Згідно ч. 1 ст. 276 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складання слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Як вбачається із оскаржуваної ухвали, слідчим суддею вірно встановлено, що повідомлення про підозру ОСОБА_7 за своїм змістом повністю відповідає вимогам ст. 277 КПК України і містить усі необхідні відомості, при врученні повідомлення слідчим були дотримані вимоги ст. 278 КПК України, повідомлення про підозру здійснено за наявності достатніх доказів, які давали можливість дійти висновку, що ОСОБА_7 ймовірно причетний до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, що підтверджується сукупністю фактичних даних, які містяться в наданих матеріалах кримінального провадження.

Колегія суддів, дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження, приходить до висновку про те, що посилання захисту на те, що повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень ОСОБА_7 є необґрунтованим, таким, що не відповідає вимогам ст.ст. 276, 277 КПК України, є безпідставними та не ґрунтуються на матеріалах провадження.

Питання про неналежність та допустимість доказів щодо причетності підозрюваного повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, а слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати такі питання та на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів має визначити, що причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень є вірогідною та достатньою для повідомлення такій особі про підозру.

Таким чином, підстав для висновку про недотримання органом досудового розслідування вимог, визначених Главою 22 КПК України, під час складення повідомлення про підозру та порядку її вручення, колегія суддів не вбачає.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів не здобуто доказів порушення стороною обвинувачення вимог ст.ст. 276-278 КПК України, які б стали підставою для скасування повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру.

Доводи апеляційної скарги з доповненнями про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри, а також про те, що повідомлення про підозру складено без достатніх доказів на підтвердження обставин інкримінованого діяння, фактично зводяться до питань доведеності винуватості, оцінки належності та допустимості зібраних у справі доказів.

Однак, з`ясування вказаних обставин не є предметом доказування при розгляді скарги на повідомлення про підозру.

Так, перевірка повідомлення про підозру з точки зору обґрунтованості підозри з врахуванням положень ст. 17 КПК України не входить до предмету судового розгляду, який здійснюється слідчим суддею відповідно до положень п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України на стадії досудового розслідування, а може бути лише предметом безпосереднього судового розгляду кримінального провадження судом, оскільки на стадії досудового розслідування слідчий суддя не уповноважений вдаватись до оцінки отриманих слідством доказів та порядку їх отримання, давати оцінку зібраним доказам з точки зору їх допустимості, а без такої оцінки висновок щодо обґрунтованості повідомленої особі підозри неможливий.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, правильності кваліфікації дій та винуватості особи в його вчиненні, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, дослідження та оцінка зібраних у справі доказів з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупності таких доказів - з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, потребують перевірки та оцінки у кримінальному провадженні під час судового розгляду по суті.

Такий висновок узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

В апеляційній скарзі не наведено, та під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено даних про порушення стороною обвинувачення вимог ст.ст. 276-278 КПК України під час складення та вручення повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру ОСОБА_7 , які б слугували підставою для її скасування.

Посилання скаржника на те, що оскаржувана ухвала слідчим суддею була винесена з порушенням визначеного законом семидесяти двух годинного строку висновків слідчого судді не спростовують та не є беззаперечною визначеною законом підставою для скасування оскаржуваної ухвали чи задоволення скарги на повідомлення про підозру, яка подана в порядку 303 КПК України.

За таких обставин, у задоволенні скарги захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру від 11.04.2025 року у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, в межах кримінального провадження № 0001001 від 22.05.2024 року слід відмовити, оскільки скаржником не доведено, що при складенні та врученні вказаного повідомлення було допущено порушення норм чинного КПК України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , щодо неналежності підстав, зазначених слідчим суддею в якості відмови у задоволенні його скарги, у зв`язку з чим ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 про скасування підозри та повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри, з підстав недоведеності її вимог по суті доводів скарги.

Керуючись ст.ст. 277, 278, 303, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 03 червня 2025 року про відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру та про зміну раніше повідомленої підозри - скасувати.

Постановити по справі нову ухвалу, якою у задоволенні скарги захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 про скасування підозри та повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри - відмовити.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4