Житомирський апеляційний суд
Справа №278/3302/25 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/325/26
Категорія ст.331 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючої судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря: ОСОБА_5 ,

захисника: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

прокурора: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 30 грудня 2025 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 до 28 лютого 2026 року включно,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 30.12.2025 обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 28 лютого 2026 року.

Суд дійшов висновку, що на даний час відсутні підстави для зміни обраного запобіжного заходу обвинуваченому, оскільки він обирався не тільки з урахуванням тяжкості злочину, але й особи обвинуваченого та певних ризиків, передбачених ст.177 КПК України. ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні, кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

В апеляційній скарзі захисник просить поновити строки для оскарження, скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою задовольнити частково клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу, застосувати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з обов`язковим носінням електронного браслету за місцем його постійного проживання: АДРЕСА_1 , з покладенням на нього обов`язків.

Вважає, що ухвала є незаконною та необґрунтованою.

Зазначає, що з моменту свого затримання (12.05.2025) та повідомлення про підозру ОСОБА_7 не вчиняв спроб переховування або втечі. На дату обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд не звернув увагу на його поведінку, яка передувала його затриманню та оголошенню підозри.

Посилається на те, що ОСОБА_7 в період із 30.03.2025 по 12.05.2025, маючи можливість переховуватися від слідства, цього не зробив, а навпаки сприяв розслідуванню, прибуваючи на виклики та добровільно виконуючи загальні обов`язки підозрюваного.

На переконання сторони захисту, твердження прокурора про можливість переховуватися від органів досудового розслідування є надуманим та не підтверджується доказами.

Щодо ризику знищення, сховання або спотворення речей чи документів,

які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, захисник звертає увагу на те, що досудове розслідування кримінального провадження розпочате 01.04.2025.

26.06.2025 слідчим було вручено стороні захисту та всім підозрюваним постанову про завершення досудового розслідування та надання доступу учасникам до матеріалів досудового розслідування. По справі проведено судово-медичну та комплексну експертизи, допитано всіх свідків та проведено слідчий експеримент. На думку захисника, стверджувати, що підозрюваний ОСОБА_7 може вплинути на проведення досудового розслідування є необґрунтованим та безпідставним.

Посилається на те, що підозрюваний ОСОБА_7 позбавлений навіть теоретичної можливості доступу до речових доказів у даному кримінальному провадженні.

Всі речі та документи вже перебувають у розпорядженні/володінні сторони обвинувачення, підозрюваний в апріорі не може ніяким чином знищити або спотворити їх, оскільки саме слідчий або прокурор несе персональну відповідальність за збереження таких предметів.

Вважає, що можливість впливу підозрюваного на потерпілих та свідків, ґрунтується на припущеннях сторони обвинувачення та не підтверджується доказами.

Сторона захисту наголошує на міцних соціальних зв`язках підозрюваного ОСОБА_7 , що на його утриманні перебуває четверо малолітніх дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .. Дружина ОСОБА_13 перебуває у декретній відпустці по догляду за дворічною дитиною. Єдиним годувальником у сім`ї був і залишається ОСОБА_7 .

Зазначає, що злочин, у якому органом досудового розслідування підозрюється ОСОБА_7 є не особливо тяжким, а тяжким.

Наголошує на істотних порушеннях, допущених судом під час розгляду клопотання 30.12.2025, оскільки суд не дослідив жодного доказу, що підтверджували б твердження прокурора, так як прокурором до клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не було додано будь - яких доказів, суд об`єктивно не міг їх досліджувати, та підтверджувати ті обставини на які посилався прокурор.

На думку сторони захисту, розгляд клопотання відносно всіх обвинувачених у кримінальному проваджені № 0000131 від 01.04.2025 є істотним порушенням прав людини та громадянина, зокрема статі 6 Конвенції. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий суд.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, обвинуваченого які підтримали апеляційну скаргу, заперечення прокурора щодо доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Доводи апелянта про пропуск строків на апеляційне оскарження ухвали суду з поважних причин є обґрунтованими, а тому його апеляційна скарга підлягає розгляду.

В провадженні Житомирського районного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 та інших у вчиненні, кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа. Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Колегія суддів вважає що, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону. ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, який відноситься до категорії тяжких злочинів, міра покарання за який, у разі визнання його винуватим, передбачає позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи апелянта щодо відсутності підстав для продовження тримання під вартою, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_7 ..

Враховуючи, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом з урахуванням особи обвинуваченого та тяжкості можливого покарання, яке загрожує у разі доведеності вини та визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за рішенням суду, з урахуванням положень Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини та практики Європейського суду з прав людини, суд прийшов до вірного висновку про наявність по справі реальних ознак суспільного інтересу.

Відповідно до правової позиції викладеної у рішенні ЄСПЛ «Харченко проти України», «розумність» строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватись в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості».

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та всіх обставин, передбачених ст. 194 КПК, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки не наведено доказів щодо зменшення ризиків, які існували під час постановлення судом попередніх ухвал про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 . Суд не зобов`язаний щоразу досліджувати всі докази заново, якщо ризики, які були встановлені попередніми ухвалами суду, залишаються актуальними, і сторона захисту не надала нових обставин, які б ці ризики нівелювали. Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 суддя достатньо обґрунтував свої висновки про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК, а саме, можливість обвинуваченого переховуватися від суду, зважаючи на тяжкість покарання у разі визнання його винним та вчинення іншого кримінального правопорушення. Колегія суддів зважає і на те, що злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 пов`язаний із застосуванням насильства та заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого. Колегія суддів також звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний чи обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваних чи обвинувачених кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК. Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного чи обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогнозованості характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому. При вирішенні питання про законність оскарженого рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, що обумовлює наявність певних особливостей та істотно відрізняє порядок перевірки судового рішення від аналогічних рішень суду, які ухвалені на стадії досудового розгляду кримінального провадження. Зокрема, на стадії судового провадження, такий стандарт доказування як «обґрунтована підозра» втрачає свою актуальність і при оцінці доказів повинен бути застосований критерій доведеності «поза розумним сумнівом», який випливає із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду про необхідність застосування запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , виходячи з вимог ст.ст. 177, 178, 183 КПК, в тому числі і з огляду на правову кваліфікацію інкримінованого останньому кримінального правопорушення, а тому вважає, що інший вид запобіжного заходу обвинуваченому, з великою вірогідністю, не зможе запобігти існуючим ризикам, та унеможливить завершення судового розгляду кримінального провадження, що в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК. Колегія суддів зважає і на те, що при розгляді питання щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого. Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. Доводи апелянта про можливість застосування цілодобового домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції при розгляді клопотання прокурора не встановлено достатніх стримуючих факторів від порушень з боку обвинуваченого своїх зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу. Не наведено доводів, які б вказували на належну процесуальну поведінку обвинуваченого в разі обрання йому запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою і в апеляційній скарзі. Також, колегія суддів враховує і те, що на даний час в Україні введено воєнний стан, що також є відповідним ризиком, який з врахуванням даних про особу обвинуваченого, характером злочинів у яких він обвинувачується додатково свідчить про правильність висновків суду, оскільки в зазначених умовах здійснення контролю за обвинуваченим правоохоронними органами, в разі застосування до нього інших більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі домашнього арешту є ускладненим. Доводи захисника, що обвинувачений має на утриманні четверо малолітніх дітей, його дружина ОСОБА_13 , не має можливості працювати, так як вона доглядає малолітню дитину, не є переконливим аргументом для можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу. На думку колегії суддів, навіть у разі документального підтвердження вказаних обставин, вони не можуть нівелювати наявність встановлених ризиків та не були для обвинуваченого стримуючим фактором. За таких обставин доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК, а також про недоведеність існування підстав для продовження стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відсутність будь-яких обґрунтувань того, що більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого, є безпідставними та суперечать матеріалам кримінального провадження. Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали суду колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 331, 376, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 30 грудня 2025 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 28 лютого 2026 року включно - без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_14