Справа № 442/4787/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1097/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року у м.Львові.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05 листопада 2025 року щодо ОСОБА_6 ,

з участю: прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05 листопада 2025 року ОСОБА_6 визнано винною у пред`явлених обвинуваченнях за ч.4 ст.185, ч.1, ч.3 ст.357, ч.2 ст.309 КК України та призначено їй покарання за: ч.4 ст.185 КК України у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі; ч.1 ст.357 КК України у виді 1 року обмеженні волі; ч.3 ст.357 КК України у виді 1 року обмеженні волі; ч.2 ст.309 КК України у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначено остаточне покарання у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України до даного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08.05.2025 та остаточно визначено до відбуття покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ухвалено рахувати з часу взяття під варту, тобто з 04.06.2025, та зараховано строк попереднього ув`язнення в строк відбуття покарання з розрахунку день за день.

Запобіжний захід ОСОБА_6 залишено попередній у виді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу.

Вирішення питання про речові докази, арешт майна та процесуальні витрати.

Згідно оскаржуваного вироку суду, судом визнано доведеним, що 09 травня 2025 року о 13 год. 16 хв. ОСОБА_6 спільно із ОСОБА_9 перебували у парковій зоні по вул.Жупній у м.Дрогобичі Львівської області, поблизу пам`ятника ОСОБА_10 , де розпивали слабоалкогольні напої. Скориставшись тим, що ОСОБА_9 відлучилась у продуктовий магазин, залишивши на лавці свій гаманець, у якому були паспорт громадянина України, банківська картка АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 та грошові кошти у сумі 5000 грн., у ОСОБА_6 виник умисел на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій протиправний намір ОСОБА_6 , у період часу з 13:19 по 13:21 год. 09.05.2025, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх злочинних дій, які посягають на чужу власність, передбачаючи суспільно- небезпечні наслідки у вигляді завдання майнової шкоди власнику та бажаючи їх настання, діючи в умовах воєнного стану, з прямим умислом та корисливим мотивом, спрямованим на збагачення за чужий рахунок, попередньо відкривши гаманець потерпілої з метою пересвідчитись, що у ньому є цінні речі, скориставшись тим, що потерпіла відлучилась, а інші сторонні особи не спостерігають, таємно повторно, викрала належне майно ОСОБА_9 , а саме гаманець чорного, у якому були паспорт громадянина України (ID- картка), банківська картка банку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , грошові кошти у сумі 5 000 гривень, які ОСОБА_6 сховала у зовнішню ліву кишеню своєї куртки, та в подальшому розпорядилась викраденим майном на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_6 таємно викрала чуже майно (вчинила крадіжку) повторно в умовах воєнного стану, тобто вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

Крім цього, 09.05.2025 у період часу з 13:19 по 13:21 год., ОСОБА_6 , перебуваючи у парковій зоні по вул. Жупна у м. Дрогобич, Львівської області, поблизу пам`ятника ОСОБА_10 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх злочинних дій, маючи умисел на привласнення офіційного документу, скориставшись тим, що потерпіла ОСОБА_9 залишила без нагляду на лавці свій гаманець та відлучилась на певний час, переконавшись в тому, що за її діями ніхто не спостерігає, попередньо відкривши гаманець з метою пересвідчитись, що у ньому є цінні речі, таємно повторно викрала гаманець чорного кольору, у якому були банківська картка АТ КБ «ПриватБанк»№ НОМЕР_1 , яка відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про інформацію» № 2657-ХП від 2 жовтня і 992 року, п. 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи коштів в Україні» №2346 III від 05 квітня 2001 року, ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» № 2121-Ш від 7 грудня 2000 року, «Положення про міжбанківські розрахунки», затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 08 жовтня 1998 року № 414 є офіційним документам, тобто електронним платіжним документом. Викрадений гаманець з вказаною банківською карткою ОСОБА_6 сховала у зовнішню ліву кишеню своєї куртки та в подальшому розпорядилась викраденим майном на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_6 викрала офіційний документ, а саме банківську картку АТ КБ «Приватбанк» в інших особистих інтересах, тобто вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 357 КК України.

Крім цього, 09.05.2025 у період часу з 13:19 по 13:21 год., ОСОБА_6 , перебуваючи у парковій зоні по вул. Жупна у м. Дрогобич, Львівської області, поблизу пам`ятника ОСОБА_10 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх злочинних дій, маючи умисел на привласнення офіційного документу, скориставшись тим, що потерпіла ОСОБА_9 залишила свій гаманець із вищевказаними речима на лавці без нагляду та відлучилась на певний час, переконавшись в тому, що інших сторонніх осіб біля неї не було, попередньо відкривши гаманець з метою пересвідчитись, що в ньому є цінні речі, умисно, таємно незаконно заволоділа, шляхом викрадення, гаманцем чорного кольору, у якому були паспорт громадянина України (ID- картка), виданий на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 21.07.2021, тим самим незаконно заволоділа шляхом викрадення паспорта. Викрадений гаманець з вказаним паспортом громадянина України (ID -карткою) ОСОБА_6 сховала у зовнішню ліву кишеню своєї куртки та в подальшому розпорядилась викраденим майном на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_6 незаконно заволоділа шляхом викрадення паспортом, тобто вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 357 КК України.

Крім цього, 03 червня 2025 року приблизно о 15 год. 39 хв. ОСОБА_6 проходячи по вул. Шолом Алейхема неподалік будинку № 4, що у м. Дрогобич Львівської області, побачила припаркований автомобіль марки « Skoda Octavia » номерний знак НОМЕР_2 , із світлодіодною табличкою «Таксі» на лобовому склі, за кермом якого перебував ОСОБА_11 . Маючи на меті дістатись до ресторанного комплексу «Черемшина» за адресою: вул. Трускавецька 118, м. Дрогобич Львівської області, ОСОБА_6 підійшла до задньої правої дверки вказаного автомобіля, відчинила її та запропонувала водієві відвезти її за вказаною адресою, на що останній погодився. Перебуваючи на задньому сидінні автомобіля з правого боку, під час руху у напрямку до ресторану «Черемшина», ОСОБА_6 побачила належний ОСОБА_11 гаманець чорного кольору, що був під підлокітником між водійським і переднім пасажирським сидіннями та в цей час у неї виник умисел на таємне викрадення чужого майна.

Реалізовуючи свій протиправний намір ОСОБА_6 приблизно о 15 год. 45 хв. 03.06.2025, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх злочинних дій, які посягають на чужу власність, передбачаючи суспільно- небезпечні наслідки у вигляді завдання майнової шкоди власнику та бажаючи їх настання, діючи в умовах воєнного стану, з прямим умислом та корисливим мотивом, спрямованим на збагачення за чужий рахунок, попередньо скориставшись тим, що ОСОБА_11 не спостерігає за її діями, таємно, повторно, викрала належний ОСОБА_11 гаманець чорного кольору, який не має для потерпілого матеріальної цінності, у якому були грошові кошти у сумі 4000 гривень, паспорт громадянина України (ID-картка) на ім`я ОСОБА_11 ( НОМЕР_3 ) та банківська картка АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_4 , після чого сховала викрадене у кишеню куртки.

Утримуючи при собі викрадене майно та прибувши до вказаної адреси, ОСОБА_6 оплатила за поїздку 100 грн., після чого покинула салон автомобіля, пішла у невідомому напрямку з викраденим майном, спричинивши потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на суму 4000 гривень.

Таким чином, ОСОБА_6 таємно викрала чуже майно (вчинила крадіжку) повторно в умовах воєнного стану, тобто вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

Крім цього, 03.06.2025 близько 15 год. 30 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи на задньому правому пасажирському сидінні автомобіля марки «Skoda Oktavia» номерний знак НОМЕР_2 , за кермом якого перебував ОСОБА_11 , рухаючись у напрямку до ресторану «Черемшина» по вул. Трусквецькій, 118, що у м. Дрогобич Львівської області, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх злочинних дій, маючи умисел на привласнення офіційного документу, скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_11 не спостерігає за її діями, таємно повторно викрала гаманець чорного кольору, у якому були банківська картка АТ КБ «ПриватБанк»№ НОМЕР_4 , яка відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про інформацію» № 2657-ХП від 2 жовтня 1992 року, п. 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи коштів в Україні» №2346 III від 05 квітня 2001 року, ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» № 2121-ПІ від 7 грудня 2000 року, «Положення про міжбанківські розрахунки», затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 08 жовтня 1998 року № 414 є офіційним документом, тобто електронним платіжним документом. Викрадений гаманець з вказаною банківською карткою ОСОБА_6 сховала у зовнішню кишеню своєї куртки, та в подальшому розпорядилась ним на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_6 викрала офіційний документ, а саме банківську картку АТ КБ «Приватбанк» в інших особистих інтересах, тобто вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 357 КК України.

Крім цього, 03.06.2025 приблизно о 15 год. 40 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи на задньому пасажирському сидінні автомобіля марки «Skoda Oktavia» номерний знак НОМЕР_2 , за кермом якого перебував ОСОБА_11 , переконавшись в тому, що потерпілий не спостерігає за її діями, умисно, таємно, повторно незаконно заволоділа, шляхом викрадення, гаманцем чорного кольору, у якому був паспорт громадянина України (ID - картка), виданий 06.04.2021 на ім`я ОСОБА_11 , яким в подальшому розпорядилась на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_6 незаконно заволоділа шляхом викрадення паспортом, тобто вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 357 КК України.

Крім цього, ОСОБА_6 , діючи в порушення Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15 лютого 1995 року, із наступними змінами та доповненнями, згідно з яким заборонено незаконний обіг наркотичних засобів та психотропних речовин, не маючи на це спеціального дозволу, маючи умисел на незаконне придбання та зберігання психотропної речовини для власного вживання без мети збуту, 22 травня 2025 року приблизно о 17 год. 30 хв., перебуваючи неподалік недіючого готелю на вул. Трускавецька, 79 в м. Дрогобичі, Львівської області, на землі у траві знайшла та привласнила собі два прозорі зіп-пакети, з`єднані між собою, за допомогою клейкої стрічки із вмістом чотирьох таблеток зеленого та блакитного кольору, по дві таблетки у кожному з пакетів.

При цьому, ОСОБА_6 , будучи засудженою 07.01.2025 Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік, усвідомлюючи, що вказані таблетки містять особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено -3,4 метилендіоксиметамфетамін (МДМА) та тенамфетамін (МДА) та діючи умисно, вирішила їх незаконно придбати, шляхом привласнення знахідки, і в подальшому зберігати для власного вживання без мети збуту. Для цього, ОСОБА_6 поклала вказані два прозорі пакети, з`єднані між собою, за допомогою клейкої стрічки із вмістом особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено, у ліву зовнішню кишеню своєї безрукавки.

В подальшому, 22 травня 2025 року, приблизно о 17 годині 50 хвилин, ОСОБА_6 , залишаючись неподалік недіючого готелю на вул. Трускавецька, 79 в м. Дрогобичі, Львівської області, була зупинена працівницею Національної поліції, в ході спілкування із якою повідомила, що зберігає при собі вказані вище психотропні речовини, обіг якої заборонено, та в подальшому слідчо-оперативною групою Дрогобицького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, під час огляду місця події у ОСОБА_6 було вилучено два прозорі зіп-пакети, з`єднані між собою, за допомогою клейкої стрічки із вмістом особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено -3,4 метилендіоксиметамфетамін (МДМА) загальною масою 0,5601 грам та тенамфетамін (МДА) загальною масою 0,1015 грам, які остання діючи умисно, незаконно придбала та зберігала для власного вживання без мети збуту.

Таким чином, ОСОБА_6 , незаконно придбала та зберігала психотропну речовину без мети збуту, тобто вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.309 КК України, вчинене протягом року після засудження за ч. 1 ст. 309 КК України.

На вказаний вирок суду ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, у якій просить переглянути термін призначеного їй покарання та повернути розгляд її справи.

В апеляційній скарзі обвинувачена зазначає, що визнає свою вину повністю у епізодах за ч.4 ст.185 КК України, зокрема, що мав місце 09.05.2025, а саме викрадення майна, паспорта України, банківської карти, які вона повернула, а не розпорядилась викраденим на власний розсуд. Крім цього, вказує, що 03.06.2025 спочатку вона нанесла матеріальну шкоду у розмірі 4000 грн., забрала паспорт та банківську картку, сховавши їх у кишеню, однак потім усвідомила свій вчинок, побачила працівників поліції та добровільно розказала та віддала викрадене. Тобто її діями потерпілим по суті не було заподіяно моральної шкоди, цивільний позов у кримінальному провадженні не подавався, матеріальної шкоди не заподіяла.

Також обвинувачена визнає, що вона, будучи раніше засудженою за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, та раніше безуспішно проходила лікування у зв`язку із вживанням наркотичних засобів, знаходячись у черговій ремісії, зберігала при собі для власного вживання без мети збуту психотропну речовину, яку добровільно видала працівникам поліції.

Зауважує, що вона перебуває у психічно-неврівноваженому стані про що свідчать її неодноразові звернення до психіатра, і після застосування до неї запобіжного заходу у виді тримання під вартою її стан здоров`я у загальному дуже погіршився. Вказує, що її було госпіталізовано у реанімаційне відділення з діагнозом плеврит, наслідком якої є підвищена температура тіла, постійна задишка, части напади епілепсії. Також у неї ВІЛ.

Вважає, що за наведених обставин призначене їй судом покарання є надто суворим і у подальшому не зможе сприяти її виправленню. Просить ще раз розглянути її справу, окремо кожні епізоди, ретельно дослідити докази.

При апеляційному розгляді справи обвинувачена та її захисник підтримали подану апеляційну скаргу з наведених у ній мотивів, та просили таку задоволити.

Прокурор заперечив апеляційну скаргу обвинуваченої з огляду на безпідставність такої, зазначивши про законність, обґрунтованість та вмотивованість оскаржуваного судового рішення.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно поданої апеляційної скарги обвинувачена зазначає, що визнає свою вину у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушеннях, а саме, передбачених за ч.4 ст.185, ч.1, ч.3 ст.357, ч.2 ст.309 КК України.

Водночас вказує, що вона повернула викрадене майно, а не розпорядилась ним на власний розсуд, в межах обвинувачення за ч.4 ст.185, ч.1,ч.3 ст.357 КК України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини кримінального провадження, навівши такі у вироку, та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діях обвинуваченої ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого: ч.4 ст.185 КК України, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжку), вчиненому повторно в умовах воєнного стану; ч.1 ст.357 КК України, тобто у викраденні офіційних документів, а саме банківських карток АТ КБ «Приватбанк» в інших особистих інтересах; ч.3 ст.357 КК України, а саме у незаконному заволодінні шляхом викрадення паспортів потерпілих.

Колегія суддів враховує, що крадіжка вважається закінченою з моменту протиправного вилучення майна, коли винна особа отримала реальну можливість розпорядитися чи користуватися ним (заховати, передати іншим особам, вжити за призначенням тощо).

Отже, факт повернення у подальшому винною особою викраденого майна його власникам чи відшкодування заподіяної шкоди не впливає на кваліфікацію її дій, і враховується при призначенні особі покарання за вчинені нею протиправні дії, що і має місце у даному випадку.

Обставини вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушеннях, передбачених за ч.4 ст.185, ч.1, ч.3 ст.357, ч.2 ст.309 КК України, за обставин, встановлених місцевим судом, підтверджуються наявними у матеріалах кримінального провадження доказами, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку та вірно взяв до уваги, обґрунтувавши своє рішення, а саме: даним витягу ЄРДР №0000708 від 13.03.2025; даними заяви ОСОБА_9 від 12.05.2025 про вчинення кримінального правопорушення; даними заяви ОСОБА_6 від 14.04.2025 про добровільну видачу паспорта на ім`я ОСОБА_9 та банківської картки; даними постанову про визнання речовими доказами від 14.04.2025; даними ухвалу про накладення арешту від 16.05.2025; даними витягу з ЄРДР від 13.05.2025 № 00708; даними протоколу проведення слідчого експерименту від 27.05.2025, під час якого ОСОБА_6 розповіла про обставини викрадення гаманця у ОСОБА_9 ; даним витягу з ЄРДР №00772 від 03.06.2025; даними заяви ОСОБА_11 про вчинення злочину від 03.06.2025; даними заяви ОСОБА_6 від 04.06.2025 про добровільну видачу працівникам поліції паспорта на ім`я ОСОБА_11 та банківської картки, а також грошових коштів в сумі 4000 грн. та гаманця; даними протоколу пред`явлення до впізнання з фототаблицею від 04.06.2025, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_11 впізнав ОСОБА_6 як особу, яка скоїла злочин; даними постанову про визнання речовими доказами від 04.06.2025; даним ухвали про накладення арешту від 10.06.2025; даними протоколу проведення слідчого експерименту від 13.06.2025, під час якого ОСОБА_6 розповіла про обставини викрадення гаманця у ОСОБА_11 ; даними протоколу огляду місця події від 22.05.2025 з відео диском; даними постанови про визнання предмета як речового доказу від 22.05.2025; даними клопотання про арешт майна від 23.05.2025 та ухвали слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26.05.2025 про арешт майна; даними висновку експерта №СЕ-19/109-25/8951-НЗПРАП від 17.06.2025, згідно з яким надана на дослідження речовина містить небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, 3,4-метилендіоксиметамфетамін та тенамфетамін; даними квитанції про отримання на зберігання речових доказів, вилучених (отриманих) стороною обвинувачення під час здійснення кримінального провадження №0000740 від 02.07.2025; даними протокол проведення слідчого експерименту від 22.10.2025; даними висновок спеціальної медичної наркологічної комісії від 10.10.2025.

Апеляційний суд визнає вірним висновок суду першої інстанції про те, що сукупність цих доказів повністю підтверджує вчинення обвинуваченою ОСОБА_6 інкримінованих їй кримінальних правопорушень, оскільки вони не викликають сумнівів у своїй правдивості та є належними і допустимими.

На переконання колегії суддів, висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, які судом першої інстанції встановлені повно, та підтверджуються вищенаведеними доказами у своїй сукупності.

Перевіривши апеляційні доводи обвинуваченої з приводу призначеного їй покарання, колегія суддів приходить до таких висновків.

В силу вимог ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає у передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації таке покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання у цілому.

Як вбачається з вироку суду при призначенні ОСОБА_6 покарання місцевим судом у повній мірі враховано ступінь тяжкості вчинених нею кримінальних правопорушень, які кваліфіковано як тяжкий і невеликої тяжкості злочини, та кримінальний проступок, дані про особу винної, яка раніше неодноразово судима, її вік та стан здоров`я, негативно характеризується за місцем проживання, веде аморальний спосіб життя, є особою, яка позбавлена батьківських прав, також враховано наявність обставин, як пом`якшують покарання, а саме щире каяття та добровільне відшкодування заподіяної шкоди, наявність обставини, яка обтяжує покарання, повторність та рецидив злочину.

На переконання колегії суддів у даному випадку призначене обвинуваченій ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 , ч.3 ст. 357, ч.2 ст.309 КК України покарання у межах санкцій даних статей, із призначенням їй остаточного покарання на підставі ст.ст.70, 71 КК України у повній мірі відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

Як вже зазначалось обвинувачена ОСОБА_6 раніше неодноразово судима, зокрема, востаннє вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08.05.2025 за ч.4 ст.185 КК України із застосуванням ч.1 ст.71 ч.1 ст.72 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Водночас, вже з наступного дня після проголошення даного вироку ОСОБА_6 продовжила займатися злочинною діяльністю (09.05.2025, 22.05.2025, 03.06.2025).

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду, що виправлення та перевиховання ОСОБА_6 можливо лише при застосуванні до неї реального покарання у виді позбавлення волі, яке буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

З приводу апеляційних доводів обвинуваченої про її незадовільний стан здоров`я, колегією суддів встановлено, що згідно матеріалів справи, а саме даних висновку спеціальної медичної наркологічної комісії від 10.10.2025 № 150 у обвинуваченої ОСОБА_6 виявлено розлади психіки та поведінки внаслідок вживання кількох лікарських засобів та інших психотропних речовин. Не рекомендовано застосування ст.96 КК України (примусове лікування) (а.с.167).

Крім цього, в ході підготовки даної справи до апеляційного розгляду апеляційним судом не було отримано будь яких даних про те, що обвинувачена ОСОБА_6 за станом здоров`я не може перебувати в умовах відбування покарання у виді позбавлення волі.

Отже, при апеляційному розгляді не встановлено обставин, які б унеможливлювали відбування обвинуваченою ОСОБА_6 призначеного їй місцевим судом покарання за вчинені нею кримінальні правопорушення.

Отже, при апеляційному розгляді не встановлено обставин, які б унеможливлювали відбування обвинуваченою ОСОБА_6 призначеного їй місцевим судом покарання за вчинені нею кримінальні правопорушення.

Крім цього, колегією суддів не встановлено підстави вважати, що призначене за оскаржуваним вироком обвинуваченій ОСОБА_6 покарання є явно несправедливим внаслідок суворості.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не містить правових підстав для зміни оскаржуваного вироку суду, а отже така визнається судом апеляційної інстанції необґрунтованою та до задоволення не підлягає.

Крім того, за наслідками апеляційного перегляду істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05 листопада 2025 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка утримується під вартою, в цей же строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий:

Судді: