ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/2858/25 Номер провадження 11-кп/814/1629/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 07.07.2025,

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою відмовлено у задоволені подання Державної установи «Божковська виправна колонія (№16)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Слабин Чернігівського району Чернігівської області, громадянина України, із повною загальною середньою освітою, маючого на утриманні малолітню дитину, засудженого 15.05.2024 вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області за ч. 1 ст. 382, ч. 1 ст. 286-1 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України, на 1 рік 1 місяць позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 5 років.

Таке рішення суд мотивував тим, що лише позитивна характеристика засудженого не доводить що він став на шлях виправлення та заслуговує на застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення, оскільки позитивні зміни у поведінці ОСОБА_7 були протягом короткого проміжку часу.

У поданій апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити заяву про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Свої вимоги мотивує тим, що місцевий суд при розгляді подання не надав можливості висловити засудженому думку з приводу подання установи про його умовно дострокове звільнення.

Зазначає, що суд при вирішенні зазначеного питання не в повній мірі врахував позитивну характеристику засудженого, а саме наявність 2 заохочень, відсутність стягнень та те, що засуджений протягом усього строку перебування в установі був працевлаштований. Також просить врахувати наявність на його утриманні малолітньої доньки.

Вважає, що вказані факти дають підстави вважати, що він своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Колегія суддів заслухавши доповідача, прокурора, який просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню.

Інші учасники судового розгляду ухвалу суду не оскаржили.

За змістом положень п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України в редакції, що діяла на момент вчинення ОСОБА_7 злочину, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбула покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 засуджений вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області за ч. 1 ст. 382, ч. 1 ст. 286-1 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України, на 1 рік 1 місяць позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 5 років.

ОСОБА_7 покарання відбуває з 16.09.2024 та на момент звернення до суду із заявою відбув не менше двох третин строку призначеного покарання та має право на застосування положень ст. 81 КК України. Звільнений по відбуттю строку покарання 16.10.2025.

З характеристики вбачається, що засуджений з 16.09.2024 відбував покарання в Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор», де характеризувався задовільно, заохочень та стягнень не мав.

З 04.10.2024 відбуває покарання у Державній установі «Божковська виправна колонія (№16)», де на теперішній час характеризується позитивно, отримав 2 заохочення, стягнень не має. Працює робітником виробничої майстерні установи.

Дотримується правомірних відносин з працівниками установи. Підтримує соціальні зв?язки з родиною. Відповідно до ст. 123 КВК України бере особисту участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених «Подолання алкогольної залежності».

За вироком суду вину визнає. До установи виконавчі листи не надходили.

Верховний Суд України в п.17 постанови Пленуму №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» наголошує, що при розгляді питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потреб у наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

При цьому, умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що дійсно, як зазначено у апеляційній скарзі, засуджений на теперішній час характеризується позитивно, працює, має 2 заохочення, стягнень не отримував, має на утриманні малолітню дитину, проте зазначені у апеляційній скарзі доводи не є беззаперечними доказами того, що засуджений своєю поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Крім того, дотримання порядку та умов відбування покарання, а також, добросовісна поведінка засудженого, відповідно до ст. 9 КВК України, є його обов`язком, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, не завжди характеризувався позитивно, відповідно до характеристики має середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення, що вказує на нестабільну поведінку та свідчить про недосягнення ОСОБА_7 такого стану, за якого від нього не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів.

Крім того, у матеріалах справи наявна заява засудженого щодо проведення судового розгляду у суді першої інстанції без його участі, тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 щодо ненадання йому можливості висловити свою думку у судовому засіданні, є безпідставними.

Також колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 на теперішній час повністю відбув покарання та звільнений з установи відбування покарання.

Всупереч доводам обвинуваченого, суд першої інстанції належним чином врахував усі обставини справи та дані про особу засудженого, в тому числі і ті, які зазначені в апеляційній скарзі, та обґрунтовано прийняв рішення про відмову у задоволенні клопотання про умовно - дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського районного суду полтавської області від 07.07.2025, щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4