Провадження № 1-кп/466/445/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2025 року м.Львів

Шевченківський районний суд м.Львова

у складі : головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові кримінальне провадження №0000650 від 21.11.2024 р. про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, українця, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого 22.12.2023 р. Залізничним районним судом м.Львова за ч.1 ст.309 КК України до штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів дозході громадян, ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 26.06.2024 р. штраф замінено на громадські роботи,

-за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України,-

у с т а н о в и в :

Обвинувачений ОСОБА_4 вироком Залізничного районного суду м.Львова від 22.12.2023 р. засуджений за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень. Згідно ухвали Залізничного районного суд м. Львова від 26.06.2024 покарання у виді штрафу замінено на покарання у виді 240 (двісті сорок) годин громадських робіт.

06.09.2024 ОСОБА_4 у відповідності до п. 7 глави 2 розділу IV Порядку здійснення нагляду та проведення соціально-виховної роботи із засудженими до покарань не пов`язаних з позбавленням волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.01.2019 № 272/5, відповідальною посадовою особою Шевченківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області роз`яснено порядок виконання покарання у виді громадських робіт, повідомлено, що останній у відповідності до ст.37 Кримінально-виконавчого кодексу України, зобов`язаний додержуватися встановлених відповідно до закону порядку та умов відбування покарання, сумлінно ставитися до праці, працювати на визначеному об`єкті і відпрацьовувати встановлений судом строк громадських робіт, з`являтися за викликом до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, без погодження уповноваженого органу з питань пробації не виїжджати за межі України.

Водночас, ОСОБА_4 попереджено про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, а також видано направлення у ЛКП «Балатон-409» для відбування покарання у виді громадських робіт, починаючи з 09.09.2024.

Однак, ОСОБА_4 , маючи умисел на ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт та в порушення обов`язків визначених ст. 37 Кримінально- виконавчого кодексу України, з 09.09.2024 не з`являвся для виконання призначеного судом покарання у виді 240 годин громадських робіт без поважних причин, чим ухилився від відбування цього покарання.

У судовому засіданні обвинувачений вину свою у вчиненні кримінальних правопорушень визнав повністю та суду пояснив, що після заміни йому ухвалою суду покарання на громадські роботи ухилявся від виконання таких робіт через стан здоров`я, хоча фактично міг їх виконувати. У вчиненому розкаюється, просить суворо не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений не заперечував фактичні обставини та судом було встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, переконавшись у добровільності та істинності його позиції, суд, роз`яснивши всім учасникам судового провадження правові наслідки ч.3 ст. 349 КПК України та отримавши на це їх згоду, визнав недоцільним дослідження інших доказів у справі.

З огляду на наведене, суд дійшов переконання, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому інкриміновано, доведена повністю. Кваліфікацію дій обвинуваченого суд вважає вірною за ч.2 ст.389 КК України, оскільки він вчинив ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт.

Обставиною, яка відповідно до вимог ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого, вважати щире каяття.

Обставини, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого - відсутні.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У той же час згідно зі ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно з п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

У справі №205/7091/16-к від 17.10.2019 ВС розтлумачив судову дискрецію у кримінальному судочинстві та звернув увагу на міжнародно-правове регулювання зазначеного інституту. Так, поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду, принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який розкаявся у вчиненому, раніше притягався до кримінальної відповідальності та вважає, що йому слід обрати покарання у виді пробаційного нагляду із покладенням на засудженого обов`язків.

Питання речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Керуючись ч.3 ст.349, ст.ст.371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України та обрати покарання у вигляді 1 (одного) року пробаційного нагляду.

Покласти на ОСОБА_4 обов`язки :

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації,

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання,

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом пробації,

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Контроль за поведінкою ОСОБА_4 покласти на орган з питань пробації за місцем реєстрації та проживання останього: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 49-2 КВК України, строк покарання у виді пробаційного нагляду обчислювати з дня постановки засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Речовий доказ, який постановою про приєднання документа до матеріалів кримінального провадження від 22.11.2024, приєднано до матеріалів кримінального провадження, а саме: - особову справу ОСОБА_4 - повернути органу пробації.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляції через Шевченківський районний суд м.Львова.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 статті 349 КПК України.

Суддя ОСОБА_1