Справа № 462/7429/25
провадження 1-кп/462/605/25
У Х В А Л А

01 жовтня 2025 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

представника потерпілого ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

представника Служби у справах дітей ОСОБА_11 ,

розглянувши у закритому підготовчому судовому засіданні у залі суду у місті Львові клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_8 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000094 від 29.03.2025 про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.15 - ч.2 ст.113 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.15 - ч.2 ст.113 КК України,

встановив:

В провадженні Залізничного районного суду м. Львова перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000094 від 29.03.2025 про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.15 - ч.2 ст.113 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.15 - ч.2 ст.113 КК України.

В ході судового розгляду прокурором заявлено клопотання про продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В обґрунтування такого покликається на те, що ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.15 - ч.2 ст.113 КК України, тобто у вчиненні закінченого замаху на вчинення з метою ослаблення держави підпалів (диверсії) спрямованих на зруйнування або пошкодження об`єктів, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення в умовах воєнного стану та в період збройного конфлікту. Таким чином, ОСОБА_8 обвинувачується у низці епізодів закінчених замахів на вчинення особливо тяжкого кримінального правопорушення, за вчинення якого, у разі визнання судом останнього винуватим, йому може загрожувати безальтернативне покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна. 23.09.2025 ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (без визначення розміру застави) у межах строків досудового розслідування, тобто до 04.10.2025 включно. На даний час існують ризики того, що ОСОБА_8 може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема шляхом погодження показань з особами, причетними до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення. Окрім цього, просить врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме: зібрані докази є вагомими та підтверджують причетність ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.15 - ч.2 ст.113 КК України; обвинувачений вчинив три епізоди особливо тяжких кримінальних правопорушень, за вчинення якого, у разі визнання судом останнього винуватим, йому може загрожувати безальтернативне покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна; вік та стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_8 , які дозволяють йому перебувати у слідчому ізоляторі, що є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого. Відтак з метою запобігання вказаним ризикам є об`єктивна необхідність застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без права внесення застави.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник щодо задоволення клопотання заперечили, просили обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Представник потерпілого не заперечила щодо задоволення клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу, випливає зі змісту ст. 331 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінює в сукупності всі обставини, зокрема ті, що перелічені цією статтею. Так, суд враховує, зокрема, тяжкість покарання, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків.

Крім того, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини з приводу того, що наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з врахуванням її особливостей. Суд своїм рішенням зобов`язаний забезпечити не тільки права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони суспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою належності її продовжуваного тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 23.09.2025 ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у межах строків досудового розслідування, тобто до 04.10.2025.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

За змістом закону тримання під вартою як запобіжний захід може бути застосовано лише у разі, якщо прокурор наявною сукупністю дозволених законом при прийнятті даного рішення засобів доказування доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим в ст.177 КПК України. Неможливість запобігти даним ризикам слід розуміти як недостатність інших запобіжних заходів для того, щоби убезпечити їх настання.

За змістом ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого, суд враховує вимоги п.п. 3, 4 і 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного кримінального правопорушення; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила кримінальне правопорушення; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 №33977/96 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Ризиками, які дають підстави суду продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слід вважати той факт, що ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, ч.2 ст.28, ч.2 ст.15 - ч.2 ст.113 КК України, що є особливо тяжким злочином, за яке встановлено безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк 15 років або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна, може мати можливість незаконно впливати на свідків чи інших учасників кримінального провадження, які ще не допитані судом, з метою надання недостовірних показів, зміни раніше наданих у кримінальному провадженні показів і уникнення кримінальної відповідальності, перешкоджатиме кримінальному провадженню іншим чином, оскільки докази у судовому засіданні ще не досліджувались.Крім цього, суд враховує, особу обвинуваченого, його стан здоров`я, а також характер та особливу зухвалість вчинення кримінального правопорушення, вчиненого в умовах воєнного стану в Україні. Відтак, наявні всі підстави для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою не суперечить приписам п.4 ч. 2 ст. 183 КПК України.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Подвезько проти України» крім іншого зазначає, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, недостатньо самого факту застосування цього заходу згідно з національним законодавством - він також повинен бути необхідним за конкретних обставин. На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «c» пункту 1 статті 5 Конвенції має відповідати вимозі пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, в якому здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення.

Питання наявності зазначених ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, було встановлено судом при обранні та продовженні застосування запобіжних заходів. При обранні запобіжного заходу відносно обвинуваченого були враховані всі дані про особу обвинуваченого, на які посилається сторона захисту, як на підстави для зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Суду не надано беззаперечних доказів, які б вказували на те, що обвинувачений ОСОБА_8 не може в подальшому перебувати під вартою за станом здоров`я, чи з будь яких інших причин.

Суд вважає, що встановлені раніше ризики, визначені ч. 1 ст. 177 КПК України, при застосуванні запобіжного заходу відносно обвинуваченого на даний час продовжують існувати, а тому дані заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого.

Таким чином, судом не встановлено підстав для зміни запобіжного заходу, а стороною захисту не підтверджено, що більш м`які запобіжні заходи зможуть запобігти зазначеним ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

У відповідності до п.п. 61, 62 рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинності, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.

Продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, незважаючи на презумпцію невинуватості, з урахуванням серйозності висунутого обвинувачення, наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на даному етапі є адекватним превентивним заходом.

Оскільки заявлені при обранні та продовженні запобіжного заходу ризики щодо поведінки обвинуваченого не зменшилися, що виправдовує подальше його тримання під вартою, суд знаходить доцільним продовження раніше застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 до 60 днів, тобто по 29.11.2024.

Стосовно визначення застави, то згідно з ч. 1 ст. 182 КПК України можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

Частиною 4 ст. 183 КПК України визначено випадки, коли суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України, підстав для застосування до ОСОБА_8 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави суд не вбачає.

Керуючись ст.ст.177, 178, 183,193, 194, 197, 372 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокуроразадовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 діб, тобто по 29 листопада 2025 року.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Копія ухвали про застосування запобіжного заходу вручається обвинуваченому негайно після її оголошення.

Головуючий суддя:

Суддя:

Суддя: