Справа №705/258/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року м.Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

засудженого ОСОБА_3 (у режимі відеоконференції з ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)»,

представника установи виконання покарання ОСОБА_4 (у режимі відеоконференції з ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)»,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 14 квітня 2020 року за ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 187 КК України, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

ВСТАНОВИВ:

Засуджений ОСОБА_3 , який відбуває покарання у виді позбавлення волі в ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)», звернувся до суду із заявою про його умовно-дострокове звільнення, в якій просив суд застосувати до нього ст. 81 КК України, оскільки він має 5 заохочень, а стягнень не має.

Засуджений ОСОБА_3 у судовому засіданні подану заяву підтримав, просив суд її задовольнити. Зазначив, що має бажання звільнитися умовно-достроково та намір долучитися до Збройних Сил України з метою захисту своєї Батьківщини та відсічі збройної агресії російської федерації на території України.

Представник установи виконання покарань ОСОБА_4 у судовому засіданні у вирішенні клопотання засудженого поклався на розсуд суду. Зазначив, що засуджений характеризується посередньо, при цьому не зовсім сумлінно ставиться до праці, оскільки погоджується лише на виконання обов`язків днювального відділення СПС, оскільки там легші умови праці, при цьому іноді намагається висловлювати своє незадоволення в адресу працівників установи.

Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні клопотання. Вказав, що матеріали клопотання та особової справи не доводять, що засуджений ОСОБА_3 своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Представник спостережної комісії у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розгляд клопотання розглядати у його відсутність.

Суд, дослідивши матеріали клопотання та особової справи засудженого, враховуючи думку представника адміністрації, засудженого та прокурора, дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Під виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, а ще краще, нехай навіть під страхом покарання, прищепити повагу до закону. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що саме по собі важливий результат застосування покарання, суттєвий показник його ефективності.

Одним з найважливіших засобів виправлення засуджених виступає суспільно-корисна праця. Залучення до праці спрямоване, насамперед, на приучення засуджених ставитися до праці, як до позитивної та необхідної складової їх життя, у тому числі й подальшого життя на волі. Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та ставленню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання. Суд не може не врахувати, що примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намагання своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

За змістом ст. 50 КК України покарання має на меті виправлення засуджених та запобігання нових злочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КВК України виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Відповідно до вимог п. 17 Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким»: оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, то суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно-корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Крім того, відповідно до п. 2 вказаної Постанови умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 раніше засуджений: 18.03.1999 Маньківським районним судом Черкаської області за ст. 140 ч. 3, 44 КК України до 3 років позбавлення волі із застосуванням ст. 46-1 КК України з відстрочкою виконання вироку на 1 рік та штрафом у розмірі 100 грн; 21.07.1999 Маньківським районним судом Черкаської області за ст. 140 ч.3, 43 КК України до 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений 15.09.2000 умовно-достроково на не відбутий термін 2 роки місяців; 06.07.2001 Маньківським районним судом Черкаської області за ст. 140 ч. 2, 43 KK України до 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений 23.04.2005 по відбуттю строку покарання; 11.06.2007 Драбівським районним судом Черкаської області за ст. 309 ч.1 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільнений з іспитовим строком на 2 роки; 27.11.2007 Драбівським районним судом Черкаської області за ст. 307 ч. 2, 70 ч. 4 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, Постановою Верховного Суду вказаний вирок було змінено та виключено з нього рішення суду про часткове зарахування засудженому покарання призначеного за вироком Драбівського районного суду Черкаської області від 11.06.2007 у виді 6 місяців позбавлення волі та визначено рахувати засудженим за ст. 307 ч. 2 КК України до 5 років позбавлення волі та на підставі ст. 70 ч. 4 КК України визначено за цим вироком та вироком від 11.06.2007 покарання виконувати самостійно та виключити з вироку конфіскацію майна, звільнений 14.11.2012 по відбуттю строку покарання; 21.06.2013 Пирятинським районним судом Полтавської області за ст. 185 ч. 3 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі; 07.10.2013 Драбівським районним судом Черкаської області за ст. ст. 185 ч. 3, 26 ч. 1, 395, 70 ч. 1, 70 ч. 4 КК України до 4 років 10 місяців позбавлення волі, звільнився 25.06.2016 умовно-достроково на 1 рік 6 місяців 15 днів; 19.09.2016 Драбівським районним судом Черкаської області за ст. ст. 185 ч. 3, 71 ч. 4, 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільнився 10.09.2019 по відбуттю покарання.

Як вбачається із зазначеного, засуджений ОСОБА_3 , крім іншого, двічі вчиняв кримінальні правопорушення, будучи звільненим умовно-достроково.

За даною справою ОСОБА_3 засуджений 14.04.2020 Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за ст. ст. 186 ч. 3, 187 ч. 3, 70 ч. 1, 70 ч. 3 КК України до 8 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання 27.12.2019. Кінець строку відбування покарання 27.12.2027.

На думку суду, засуджений не довів зразковою поведінкою та сумлінним ставленням до праці протягом усього строку відбування покарання, що він підлягає умовно-достроковому звільненню. Враховуючи особу засудженого; його поведінку за весь період відбування покарання; надану установою характеристику, відповідно до якої засуджений ОСОБА_3 виконує обов`язки днювального відділення СПС, до праці та виконання покладених обов`язків ставиться сумлінно та старанно. Проте, стикаючись із проблемою, він не здатний знайти шляхи її вирішення або легко здається та відступає перед труднощами, стоїть на профілактичному обліку як схильний до самогубства, хоча на даний час, відбуваючи покарання, має позитивні плани на майбутнє. Під час відбування покарання намагається дотримуватися правил та порядку установи. При цьому у відношенні до працівників установи ввічливий не завжди, але виконує їх законні вимоги. На заходи виховного та профілактичного характеру реагує посередньо, робить належні висновки не завжди. Має 5 заохочень, стягнень не має. При цьому у характеристиці на засудженого від 08.05.2025 зазначено про те, що він не має бажання офіційно працювати в УВП (зі слів засудженого).

Враховуючи вище зазначене та те, що засуджений раніше звільнявся умовно-достроково та вчиняв нові умисні злочини через незначний проміжок часу після звільнення, суд вважає, що наведене в сукупності свідчить про те, що ОСОБА_3 не став на шлях виправлення і перевиховання, а його поведінка з дотримання вимог режиму відбування покарання та ставлення до праці не є такою, що може на даний час бути підставою для умовно-дострокового звільнення.

З огляду на зазначене, посилання в судовому засіданні засудженого на те, що він виправився, з урахуванням положень ст. 81 КК України, не дають можливості дійти безумовного висновку, що засуджений ОСОБА_3 своєю поведінкою довів своє виправлення, зокрема, що цілі покарання були досягнуті та виправлення засудженого настало раніше строку, визначеного вироком суду. У зв`язку з чим відсутні обґрунтовані підстави для задоволення заяви ОСОБА_3 щодо його умовно-дострокового звільнення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 369, 371, 372, 376, 537, 539 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 7 днів з дня оголошення ухвали, а засудженим протягом 7 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1