ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/818/2516/25 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Шпигунство
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Салтівського районного суду м.Харкова від 28 листопада 2025 року, -

УСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою судом задоволено клопотання прокурора та продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» обвинуваченій ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів - до 26.01.2026 року включно без застави.

В обґрунтування прийнятого рішення судом зазначено про те, що враховуючи наявність встановлених судом ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, приймаючи до уваги особу ОСОБА_7 , тяжкість та характер кримінальних правопорушень, які їй інкримінуються, суд вважає що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченої та не зможе запобігти вказаним ризикам.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, або визначити розмір застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів доходів громадян, що є достатнім для забезпечення процесуальних обов`язків.

Вказує що вже понад 2 місяці ОСОБА_7 тримається під вартою без фактичного оголошення обвинувачення.

Крім того, ЄСПЛ прийняв та розпочав провадження за скаргою ОСОБА_7 щодо тримання її під вартою.

Вважає, що ризики передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, у справі не доведені.

Наголошує на тому, що обвинувачена раніше не судима, немає наміру впливати на свідків у кримінальному провадженні, тим більше в матеріалах справи немає жодних показів свідків про незаконну діяльність обвинуваченої.

Немає наміру обвинувачена і переховуватись від органів досудового розслідування та суду, має чоловіка та двох малолітніх дітей.

Звертає увагу на те, що щодо обвинуваченої був обраний запобіжний захід у вигляді застави і вона сумлінно виконувала покладені на неї обов`язки, не переховувалась, з`являлась за першим викликом слідчого та суду, не спілкувалась з учасниками кримінального провадження та відповідно ні на кого не здійснювала вплив.

Окрім вказаного, закон не містить обмежень щодо визначення розміру застави у даній категорії справ

Заслухавши доповідь судді, дослідивши доводи апеляційної скарги, вислухавши думку захисника, який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Порядок продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачений положеннями ст. 199 КПК України.

Мотиви прийнятого суддею рішення викладені в ухвалі, яка в цілому відповідає вимогам КПК України.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо продовження існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченої переховуватися від суду, колегія суддів бере до уваги те, що існує певна ймовірність того, що остання з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується в тому числі у вчиненні особливо тяжкого злочину передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 13 років.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченій, усвідомлюючи, яке покарання їй загрожує, з метою його уникнення, вона може вчинити дії, направлені на переховування від суду.

Крім того, у зв`язку з тим, що ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання показань та дослідження їх судом, а ОСОБА_7 має реальну можливість впливати на вказаних осіб у даному кримінальному провадженні, в тому числі на тих, яким відомо про вчинення кримінального правопорушення, не можна виключати можливість такого впливу обвинуваченої на останніх з метою зміни їх свідчень на свою користь.

Разом з цим, слідчий суддя констатував відсутність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КПК України і з таким висновком колегія суддів погоджується в повному обсязі, оскільки прокурором не доведено існування вказаного ризику.

У зв`язку з вказаним, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що існують ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Більш того, судом першої інстанції вивчалась можливість застосування стосовно ОСОБА_7 більш м`якого або альтернативного запобіжного заходу, але з посиланням на ст.183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177 та 178 КПК України, було зроблено вмотивований висновок про те, що враховуючи об`єм пред`явленого обвинувачення необхідно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою та не визначати розмір застави у цьому випадку. З цим погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які інкримінуються ОСОБА_7 в період воєнного часу, а саме ч. 3 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 332 КК України, а також їх тяжкості, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Враховуючи викладене, на думку колегії суддів, в апеляційній скарзі не наведено беззаперечних та достатніх доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо необхідності продовження строків тримання під вартою обвинуваченій та не вбачається підстав для зміни раніше обраного останній запобіжного заходу на домашній арешт або визначення розміру застави.

За таких обставин, ухвала суду про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, винесена обґрунтовано, належним чином мотивована, відповідає вимогам КПК України, а тому підстав для її скасування або зміни з підстав зазначених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 392, 404, 405, 407, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Салтівського районного суду м.Харкова від 28 листопада 2025 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді