Справа № 343/1274/25
Провадження № 11-кп/4808/94/26
Категорія ч. 2 ст. 286 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000286 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Долинського районного суду Івано-Франківської області від 03 листопада 2025 року, згідно з яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, військовослужбовця, інваліда війни 3-ї групи, розлученого, який має на утриманні неповнолітню дитину, раніше несудимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування основного призначеного судом покарання з випробуванням на іспитовий строк 2 (два) роки, поклавши на нього згідно зі ст. 76 КК України такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Відповідно до ч. 4 ст. 76 КК України, нагляд за ОСОБА_8 , як військовослужбовцем, звільненим від відбування покарання з випробуванням, покладено на командира військової частини НОМЕР_1 , у разі зміни місця служби на командира військової частини за новим місцем служби, а у разі звільнення з військової служби контроль за виконанням вироку покласти на уповноважений орган з питань пробації.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави 11 982,51 грн. (одинадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят дві гривні та 51 копійку) відшкодування витрат, пов`язаних з проведенням експертиз.

Скасовано обмеження ОСОБА_8 в праві на відчуження автомобіля марки «Opel Omega», реєстраційний номер НОМЕР_2 , накладене ухвалою слідчого судді Долинського районного суду Івано-Франківської області від 09 січня 2023 року.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_8 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, залишено без розгляду.

Вирішено питання речових доказів,

за участю прокурора ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_8 , керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілій ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження.

Злочин вчинено за таких обставин.

27 грудня 2022 року приблизно о 19:00 годині, в темну пору доби ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Opel» моделі «Omega», номерний знак НОМЕР_3 , рухаючись зі швидкістю приблизно 60 км/год. ділянкою автодороги H-10 сполученням Стрий-Чернівці-Мамалига в напрямку м. Стрий Львівської області з двостороннім рухом, яка має по одній смузі для руху в кожному напрямку, поблизу будинку № 26 по вулиці Богдана Хмельницького в м. Долина Калуського району Івано-Франківської області, тобто в межах населеного пункту, в порушення вимог ст.ст. 11,49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п. 1.5 Розділу 1, пп. «б» п. 2.3 Розділу 2, пп. «д» п. 2.3 Розділу 2, п. 4.16 Розділу 4, п.п. 12.1, 12.2, 12.3, 12.4 Розділу 12, п. 18.1 Розділу 18 Правил дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості для руху не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не обрав безпечної швидкості на даній ділянці дороги в темну пору доби, маючи об?єктивну можливість завчасно виявити небезпеку для руху - групу пішоходів, серед яких була, зокрема, ОСОБА_9 , які зліва направо відносно руху керованого ним автомобіля переходили проїзну частину дороги - вулиці Богдана Хмельницького по нерегульованому пішохідному переходу, позначеному інформаційно-вказівним дорожнім знаком 5.38.1 «Пішохідний перехід» та дорожньою розміткою 1.14.1 «Зебра» Правил дорожнього руху України, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості автомобіля, аж до його зупинки, внаслідок чого без причин технічного характеру не дав дорогу пішоходу ОСОБА_9 , яка перебувала на вказаному пішохідному переході, та вчинив наїзд на останню, чим заподіяв їй тілесні ушкодження у вигляді відкритого багатовідламкового перелому обох кісток правої гомілки у середній третині зі зміщенням і рваною раною в середній третині гомілки, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент спричинення.

Адвокат ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на 1 рік.

Вважає, вирок суду винесеним з порушенням матеріального та процесуального права.

Наголошує, що під час досудового розслідування та під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_11 проявляв щире каяття, його поведінка свідчила про те, що він у вчиненому розкається, з приводу наслідків ДТП він висловлював жаль та співпережиття з потерпілою. неодноразово звертався до потерпілої з вибаченнями, як під час досудового розслідування, так і в судовому засіданні. Відповідно така поведінка свідчить про щире каяття. ОСОБА_8 на час вчинення ДТП і на даний час проходить службу у Збройних Силах України, отримав ряд поранень, в результаті чого йому призначена 3 група інвалідності.

Звертає увагу, що у зв`язку із станом здоров`я ОСОБА_8 переведений для проходження служби у тиловий підрозділ, де перебуває на посаді головного сержанта. Виконання службових обов`язків пов`язане з використанням транспортного засобу, яким особовий склад доставляється до місця несення служби, проводяться логістичні дії.

Не погодившись із апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 прокурор подав заперечення у якому просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Вказав, що апеляційна скарга є безпідставна та необґрунтована.

Зазначає, що посилання адвоката на необхідність водіння обвинуваченим транспортним засобом спростовується посадою в обов`язки якої не входить водіння транспортних машин чи іншої бойової техніки.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_7 підтримали вимоги апеляційної скарги, з мотивів, викладених у ній;

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а вирок суду - залишити без змін, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За результатами апеляційного розгляду доводи сторін не знайшли свого підтвердження.

Так, частинами 1 та 2 ст. 65 КК України визначено, що суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

За приписами ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дослідив обставини, з`ясування яких має істотне значення для цього кримінального провадження, а висновки суду першої інстанції, викладені у судовому рішенні, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

За змістом ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону, а також враховував практику Європейського суду з прав людини.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, особу обвинуваченого ОСОБА_8 встановлено, що він розлучений, має на утриманні неповнолітню дитину, проходить військову службу за мобілізацією в Державній спеціальній службі транспорту на посаді головного сержанта 5 роти охорони 7 батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 , має військове звання - «головний сержант», є учасником бойових дій, інвалідом війни 3-ї групи, 28.10.2022 року отримав важке поранення внаслідок артилерійського обстрілу під час виконання обов`язків військової служби, під спостереженням у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога консультативно-діагностичного центру КНП «Долинська багатопрофільна лікарня» не знаходиться, за місцем проходження військової служби характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Також суд встановив відсутність обтяжуючих обставин та наявність пом`якшуючих обставин покарання обвинуваченого, до яких суд відніс щире каяття та добровільне відшкодування потерпілій завданих їй матеріальних збитків у повному обсязі.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься до тяжких, що вчинений з необережності, наявність кількох пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, та з урахуванням особи обвинуваченого, його суб`єктивного відношення до вчиненого вважає, що йому слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України на мінімальний строк, передбачений санкцією цією норми.

При цьому, врахував, що кримінальне правопорушення ОСОБА_8 вчинив вперше, у вчиненому щиро розкаявся, повністю відшкодував потерпілій завдану злочином матеріальну шкоду, враховуючи також відсутність обтяжуючих покарання обставин, думки прокурора та потерпілої, суд першої інтонації дійшов до правильного висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства, а тому відносно нього слід застосувати ст. 75 КК України та звільнити від відбування призначеного судом покарання з випробування на іспитовий строк 2 роки, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього передбачені ч. 1 ст. 76 КК України обов`язки.

Колегія суддів вважає, що перебування ОСОБА_8 на посаді головного сержанта і виконання ним його службових обов`язків пов`язане з використанням транспортного засобу не є підставою для зміни вироку суду, оскільки відповідно до довідки №5/28/3210 від 13 листопада 2025 року (а.п. 9) до обов`язків головного сержанта входить переміщення між об`єктами та ППД ввірених йому взводів службовим автомобілем лише за наявності посвідчення водія відповідної категорії, тобто вказане не є основним обов`язком головного сержанта і за відсутності посвідчення водія вказані обов`язки виконує інша відповідальна особа.

Крім того, з вказаної довідки не вбачається, що саме ОСОБА_8 є головним сержантом та іншого головного сержанта у військовій частині не існує.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інтонації про необхідність призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік, оскільки злочин вчинено внаслідок порушення правил безпеки дорожнього руху, обвинувачений грубо порушив ряд вимог Правил дорожнього руху, збив потерпілу на пішохідному переході, спричинивши їй тяжкі тілесні ушкодження, що свідчить про його недостатнє знання або нехтування Правилами дорожнього руху.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 286-1 КК України, яке на думку суду апеляційної інстанції є таким, що відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами. Також таке покарання є законним та справедливим, відповідає принципам індивідуалізації покарання та гуманізму, є балансом між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Колегія суддів дійшла до висновку, що призначене ОСОБА_8 покарання, як основне, так і додаткове, відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, а тому підстави для скасування вироку суду першої інстанції в частині призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на 1 рік відсутні.

За таких обставин, підстав для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 не здобуто, а тому його необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 403, 404, 405, 407, 415, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Долинського районного суду Івано-Франківської області від 03 листопада 2025 року щодо ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, обвинуваченим з часу отримання ухвали.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5