У Х В А Л А

іменем України

08 грудня 2025 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області:

головуючий - суддя ОСОБА_1

за участі: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0002358 за обвинуваченням ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Таужне Гайворонського району Кіровоградської області, проживає в АДРЕСА_1 , у кримінальних правопорушеннях, передбачених частиною 1 статті 263, частиною 4 статті 408 Кримінального кодексу України,

у с т а н о в и в :

Згідно обвинувального акта від 27.11.2025 ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Таужне Гайворонського району Кіровоградської області, є громадянином України, на час вчинення правопорушень перебував на посаді кулеметника 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , проживає в АДРЕСА_1 , раніше не судимий, обвинувачується у незаконному придбанні, зберіганні, носінні бойових припасів без передбаченого законом дозволу, а також у дезертирстві, тобто не з`явленні на службу з лікувального закладу з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану за наступних обставин:

1. Солдат ОСОБА_4 , наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 07.07.2024 №191 (по стройовій частині), був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначений на посаду кулеметника 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти.

Являючись військовослужбовцем Збройних сил України, ОСОБА_4 був обізнаний з діючим законодавством щодо заборони придбання, зберігання та носіння, вибухових пристроїв, бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Так, відповідно до ст. 178 Цивільного кодексу України, п. п. 1-4, 9, 15 "Положення по дозвільну систему", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 №576, додатку №1, затвердженого п.1 постанови Верховної Ради України від 07.06.1992 №2471-ХІІ "Про право власності на окремі види майна", п.п. 2.3.2, 2.6, 8.1, 8.3, 8.8, 8.9, 12.1, 12.2, 12.17 "Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів", затвердженої наказом Міністра внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998 року, зброя, боєприпаси (крім мисливської і пневматичної зброї і боєприпасів до неї. а також спортивної зброї і боєприпасів до неї, що придбаються громадськими об`єднаннями з дозволу органів внутрішніх справ), вибухові речовини й засоби вибуху не можуть перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України. Право носіння, зберігання, придбання, виготовлення, ремонт, передача, чи збут вогнепальної зброї, бойових припасів здійснюється на підставі передбачених законом дозволів, проте, в порушення вимог вищезазначених нормативних актів, ОСОБА_4 , діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та, бажаючи їх настання, підозрюється у вчиненні злочину проти громадської безпеки за наступних обставин.

Так, 22 вересня 2024 року командиром військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_4 було надано витяг із наказу №268 від 22.09.2024 про направлення на медичний огляд військово-лікарської комісії з метою визначення придатності до військової служби, після чого останній залишивши місце дислокації військової частини НОМЕР_1 , обернув у свою власність, таким чином придбав два корпуси від ручних осколкових гранат "РГН" та два підривачі "УДЗ" до ручних осколкових гранат типу "РГН", "РГО", котрі у своїй сукупності (при штатному з`єднанні) будуть являти собою дві ручні осколкові гранати РГН, які відносяться до категорії вибухових пристроїв - бойових припасів, після чого у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на незаконне носіння та зберігання придбаних ним вибухових пристроїв.

Надалі, ОСОБА_4 , реалізуючи свій прямий умисел, направлений на незаконне придбання вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, достовірно знаючи, що вищевказані предмети являються бойовими припасами та вибуховими речовинами, а також розуміючи, що не має передбаченого законом дозволу на поводження з вищевказаними предметами, поклав їх до свого рюкзака, таким чином здійснивши їх придбання та носив їх при собі без передбаченого законом дозволу, після чого, через деякий час, 07.11.2024 прибувши до залізничного вокзалу станції "Харків-Пасажирський", розташованому за адресою: м. Харків, Привокзальна площа, 1, маючи при собі два корпуси від ручних осколкових гранат "РГН" та два підривачі "УДЗ" до ручних осколкових гранат типу "РГН", "РГО", котрі у своїй сукупності (при штатному з`єднанні) будуть являти собою дві ручні осколкові гранати РГН, які відносяться до категорії вибухових пристроїв - бойових припасів, на території вокзалу за спрацюванням рапіскану, цього ж дня о 14:40 годин ОСОБА_4 був зупинений співробітниками поліції та згідно ст. 31 Закону України "Про Національну поліцію" у нього було перевірено документи, проведено бесіду, в ході якої останній повідомив, що при ньому знаходяться вибухові пристрої.

Після чого, працівниками поліції у ОСОБА_4 було виявлено та вилучено два корпуси від ручних осколкових гранат "РГН" та два підривачі "УДЗ" до ручних осколкових гранат типу "РГН", "РГО", котрі у своїй сукупності (при штатному з`єднанні) будуть являти собою дві ручні осколкові гранати РГН, які відносяться до категорії вибухових пристроїв - бойових припасів та придатні для здійснення вибуху.

2. Солдат ОСОБА_4 , наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 07.07.2024 №191 (по стройовій частині), був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та призначений на посаду кулеметника 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти.

Вимоги ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України "Про оборону України", ч. 1 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" зобов`язують солдата ОСОБА_4 захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.

У відповідності до вимог ст. ст. 9, 11, 12, 14, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (зі змінами), ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та інше.

Пунктом 3 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: на території військової частини або в іншому місці роботи протягом робочого часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком; на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Згідно вимог ст. ст. 12, 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків він зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові. Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Статтями 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, визначено необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні", який затверджено Верховною радою України, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який на теперішній час продовжено.

Так, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, достовірно знав та усвідомлював, що повинен неухильно дотримуватись вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України "Про оборону України", ст. ст. 1, 2, 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, які зобов`язують його: свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку, віддано служити українському народу, сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків.

Однак, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів 19.11.2024, вирішив стати на злочинний шлях та діючи умисно, в умовах воєнного стану без дозволу командування та поважних причин, вирішив незаконно ухилитися від проходження військової служби.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 в порушення вищевказаних нормативно-правових актів, діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою ухилитися від військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без відповідних дозволів командирів та начальників, за відсутності законних підстав та поважних причин, скориставшись тим, що командуванням військової частини НОМЕР_1 був скерований на реабілітаційне лікування до Державного закладу "Центр Психологічного здоров`я та реабілітації ветеранів "Лісова Поляна" МОЗ України, розташованого за адресою: м. Київ, Пуща-Водиця, 7-ма лінія, який самовільно залишив 19.11.2024 та направився за місцем свого мешкання.

Після чого, у зв`язку з неприбуттям на реабілітаційне лікування, 19.11.2024 ОСОБА_4 було виключено зі списків пацієнтів вказаного медичного закладу та останній без відповідних дозволів командирів і начальників, без поважних причин, в умовах воєнного стану, не з`явився до тимчасового розташування військової частини НОМЕР_1 особовий склад якої на той час виконував бойові завдання поблизу АДРЕСА_2 та з 20.11.2024 незаконно, постійно перебуває поза межами місця проходження служби, проводячи час на власний розсуд.

За час відсутності на службі ОСОБА_4 , обов`язки з військової служби за посадою не виконував, в медичні установи не звертався, правоохоронні органи, органи державної влади або органи місцевого самоврядування про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення від військової служби та про його причини не повідомляв, вільний час проводить на власний розсуд.

Кримінальне провадження надійшло до суду 02.12.2025.

Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 03.12.2025 призначено підготовче судове засідання на 08.12.2025.

До початку підготовчого судового засідання прокурор ОСОБА_3 надіслав клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 у виді тримання під вартою.

Під час підготовчого судового засідання прокурор ОСОБА_3 спочатку висловив думку щодо можливості призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта. Водночас, в подальшому повідомив, що вказане кримінальне провадження підсудне Чугуївському міському суду Харківської області, оскільки н. п. Бугаївка відноситься до Вовчанської територіальної громади у Чугуївському районі Харківської області.

Захисник ОСОБА_5 просив вирішити питання про направлення зазначеного кримінального провадження за підсудністю.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку захисника.

Вислухавши учасників судового провадження щодо питань, які підлягають вирішенню під час підготовчого провадження, суд дійшов наступного:

Відповідно до частини 1 стаття 21 Кримінального процесуального кодексу України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Частиною 2, пунктом 1 частини 4 статті 291 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3-1) анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 8-1) розмір пропонованої винагороди викривачу; 9) дату та місце його складення та затвердження.

До обвинувального акта додається: 1) реєстр матеріалів досудового розслідування.

Згідно пункту 3 частини 3 статті 314 Кримінального процесуального кодексу України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: 3) повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Обвинувальний акт не відповідає вимогам частини 2 статті 291 Кримінального процесуального кодексу України з наступних підстав:

Відповідно до частини 1 статті 32 Кримінального процесуального кодексу України кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування. Дія цього абзацу не поширюється на кримінальні провадження, що віднесені до предметної підсудності Вищого антикорупційного суду згідно з правилами статті 33-1 цього Кодексу.

Кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 263 Кримінального кодексу України, є тяжким злочином відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України.

Кримінальне правопорушення, передбачене частиною 4 статті 408 Кримінального кодексу України, є особливо тяжким злочином відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України.

В обвинувальному акті в частині обвинувачення за частиною 4 статті 408 Кримінального кодексу України, місце вчинення правопорушення визначене - н. п. Бугаївка Зміївського району Харківської області.

Саме за зазначеним місцем вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 408 Кримінального кодексу України, прокурором було визначено територіальну підсудність кримінального провадження Зміївському районному суду Харківської області.

Разом з тим, Постановою Верховної Ради України "Про утворення та ліквідацію районів" від 17 липня 2020 року № 807-IX ліквідовано у Харківській області: Балаклійський, Барвінківський, Близнюківський, Богодухівський, Борівський, Валківський, Великобурлуцький, Вовчанський, Дворічанський, Дергачівський, Зачепилівський, Зміївський, Золочівський, Ізюмський, Кегичівський, Коломацький, Красноградський, Краснокутський, Куп`янський, Лозівський, Нововодолазький, Первомайський, Печенізький, Сахновщинський, Харківський, Чугуївський, Шевченківський райони.

На цей час до територіальної підсудності Зміївського районного суду Харківської області відносяться кримінальні правопорушення, вчинені на території Чугуївського району Харківської області в межах Зміївської та Слобожанської територіальних громад.

Населеного пункту Бугаївка в межах Зміївської та Слобожанської територіальних громад не існує.

Населений пункт - село Бугаївка, про який ідеться в обвинувальному акті, за відомостями, повідомленими прокурором у підготовчому судовому засіданні, відноситься до Вовчанської територіальної громади у Чугуївському районі Харківської області.

Отже, під час направлення зазначеного кримінального провадження прокурором, з причини помилкового віднесення н. п. Бугаївка до Зміївського району визначено територіальну підсудність за Зміївським районним судом Харківської області всупереч вимогам частини 1 статті 32 Кримінального процесуального кодексу України.

Зазначені обставини, в сукупності, вказують на невідповідність обвинувального акта вимогам частини 2 статті 291 Кримінального процесуального кодексу України, а також складення обвинувального акта та направлення його до суду з порушенням територіальної підсудності.

Виявлені невідповідності обвинувального акта вимогам Кримінального процесуального кодексу України не є формальними і перешкоджають призначенню судового розгляду на підставі обвинувального акта. Також, невідповідність обвинувального акта в частині зазначення місця кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 408 Кримінального кодексу України, перешкоджає і вирішенню питання про направлення кримінального провадження за територіальною підсудністю.

Оскільки зазначені невідповідності обвинувального акта вимогам статті 291 Кримінального процесуального кодексу України виявлені на стадії підготовчого судового засідання, суд має діяти відповідно до вимог пункту 3 частини 3 статті 314 Кримінального процесуального кодексу України.

За таких обставин, суду належить прийняти рішення, яким повернути прокурору обвинувальний акт, оскільки він не відповідає вимогам статті 291 Кримінального процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 21, 291, 314 Кримінального процесуального кодексу України, суд

п о с т а н о в и в:

1. Повернути прокурору Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_6 обвинувальний акт, затверджений 27.11.2025 у кримінальному провадженні № 0002358 від 08.11.2024 за обвинуваченням ОСОБА_4 у кримінальних правопорушеннях, передбачених частиною 1 статті 263, частиною 4 статті 408 Кримінального кодексу України.

2. Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд Харківської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий: ОСОБА_1