Справа №487/9904/25
Провадження №1-кс/487/5603/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.12.2025 Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва клопотання заступника керівника Окружної прокуратури м.Миколаєва ОСОБА_3 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001635 від 29.12.2025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України про арешт майна

ВСТАНОВИВ:

30.12.2025 заступник керівника Окружної прокуратури м.Миколаєва ОСОБА_3 , в рамках здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 0001635 від 29.12.2025, за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, звернувся до суду з клопотанням, в якому просив накласти арешт на майно, вилучене в ході затримання в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_4 , а саме: мобільний телефон марки Redmi Note 14 Pro, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2 : НОМЕР_2 , із сім картками НОМЕР_3 , НОМЕР_4 .

В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що в провадженні СВ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 0001635 від 29.12.2025 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, а саме пропозиція чи обіцянка службовій особі надати їй або третій особі неправомірну вигоду, а так само надання такої вигоди за вчинення чи невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає таку вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища.

У вчиненні вказаного кримінального правопорушення підозрюється ОСОБА_4 .

29.12.2025 ОСОБА_4 було затримано в порядку ст. 208 КПК України, та в ході особистого обшуку затриманого було вилучено: мобільний телефон марки Redmi Note 14 Pro, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2 : НОМЕР_2 , із сім картками НОМЕР_3 , НОМЕР_4 .

Підставою для внесення клопотання стало те, що вилучений мобільний телефон є речовим доказом, а тому з метою забезпечення збереження доказів, недопущення його відчуження та знищення, прокурор просить накласти арешт на згаданий мобільний телефон.

Прокурор у судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, клопотання підтримує у повному обсязі.

З урахуванням приписів ч.1 ст.172 КПК України, розгляд клопотання було проведено за відсутності власника майна.

Дослідивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Із матеріалів клопотання встановлено, що в провадженні СВ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 0001635 від 29.12.2025 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України.

Відповідно до клопотання, 28.12.2025 приблизно о 20:32 годині, більш точний час у ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 , керуючи транспортним засобом «Ford Tranzit», білого кольору, державний номер НОМЕР_5 рухався по вул. Садовій в напрямку просп. Центрального в місті Миколаєві.

Останнього у відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» за порушення вимог дорожнього руху п. 8.7.3.е. «Проїзд на заборонний червоний сигнал світлофора» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (зі змінами та доповненнями) (далі ПДР України), зупинено працівниками Управління патрульної поліції в Миколаївській області ДПП НП України.

При перевірці документів т.в.о. командира взводу № 1 роти № 2 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Миколаївській області ДПП НП України старший лейтенант поліції ОСОБА_5 та інспектор взводу № 1 роти № 2 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Миколаївській області ДПП НП України старший лейтенант поліції ОСОБА_6 , які є службовими особами, згідно п. 2 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію», у ОСОБА_4 запросили для перевірки посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, яким він керував. У ході спілкування в останнього було виявлено характерні ознаки алкогольного сп`яніння. У результаті чого водієві ОСОБА_5 та ОСОБА_6 запропоновано пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку за допомогою алкотестера «Драгер» на місці зупинки або в медичному закладі. ОСОБА_4 погодився пройти огляд за допомогою алкотестера «Драгер», який показав рівень алкоголю у крові останнього, а саме 2.2 промілі та у подальшому ОСОБА_5 та ОСОБА_6 запропонували останньому почекати на складання протоколу про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та постанови за ч. 2 ст. 122 КУпАП - проїзд на забороняючий сигнал світлофору.

Розуміючи, що вказані дії входять до повноважень поліцейських, ОСОБА_4 висловив пропозицію т.в.о. командира взводу № 1 роти № 2 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Миколаївській області ДПП НП України старшому лейтенанту поліції ОСОБА_5 та інспектору взводу № 1 роти № 2 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Миколаївській області ДПП НП України старшому лейтенанту поліції ОСОБА_6 надати неправомірну вигоду у вигляді коштів, у сумі 20 000 гривень, за те, щоб поліцейські не притягували його до адміністративної відповідальності, на що поліцейськими відразу було повідомлено ОСОБА_4 про кримінальну відповідальність за ст. 369 КК України, а саме щодо пропозиції чи обіцянки службовій особі надати їй або третій особі неправомірну вигоду, а так само надання такої вигоди за вчинення чи невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає таку вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища.

У ході спілкування ОСОБА_4 , продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на пропозицію ОСОБА_6 надати неправомірну вигоду, за невчинення ним дій щодо не притягнення останнього до адміністративної відповідальності, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ст. 369 КК України, реалізуючи свій протиправний умисел, діючи умисно, бажаючи уникнути притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130, ч. 2 ст. 122 КУпАП, діючи умисно, в своїх інтересах, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки дістав зі своєї кишені штанів грошові кошти, а саме 20 000 гривень, висунув пропозицію надати неправомірну вигоду поліцейському ОСОБА_6 , однак останній повторно повідомив ОСОБА_4 про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 369 КК України, відмовився від такої неправомірної пропозиції та у подальшому повідомив про виявлене кримінальне правопорушення на спеціальну лінію «102».

У вчиненні вказаного кримінального правопорушення підозрюється ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючий на посаді водія ТОВ «Автодор».

29.12.2025 ОСОБА_4 було затримано в порядку ст. 208 КПК України, та в ході особистого обшуку затриманого було вилучено: мобільний телефон марки Redmi Note 14 Pro, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2 : НОМЕР_2 , із сім картками НОМЕР_3 , НОМЕР_4 .

Постановою слідчого СВ МРУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_7 , від 29.12.2025 вилучений мобільний телефон визнано речовим доказом.

Прокурор, посилаючись на те, що вилучені речі є речовим доказом, просить накласти арешт, з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

У відповідності до п. п. 1, 2, 3 ч. 2, ч. 3-5 статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Згідно положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

За змістом ч. 1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органівта органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно частин 1 та 2 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен, у тому числі, враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою ( якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Крім цього, вирішуючи питання щодо законності і обґрунтованості арешту майна враховує і сталу судову практику ЄСПЛ щодо «відповідності втручання в право володіння майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції», згідно якої підлягають оцінці три головні критерії, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

За наслідками перевірки матеріалів, наданих прокурором до клопотання, обставини та підстави для арешту вищезгаданого майна, зазначені в клопотанні, свого підтвердження не знайшли.

Жодних доказів того, що мобільний телефон відповідає критеріям ст. 98 КПК України, прокурором не надано.

Прокурором не доведено, та належним чином не обґрунтована необхідність застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту на мобільний телефон марки Redmi Note 14 Pro, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2 : НОМЕР_2 , із сім картками НОМЕР_3 , НОМЕР_4 .

В клопотанні не зазначено, які саме сліди або інші відомості кримінального правопорушення може зберегти на собі мобільний телефон, яким чином він може бути використаний, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Отже, з матеріалів кримінального провадження, наданих слідчому судді, не можливо зробити висновок, яким чином зазначені у клопотанні речі можуть мати значення речового доказу у кримінальному провадженні № 0001635 за ч.1 ст. 369 КК України.

Також у клопотанні не доведено наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу та існування необхідності накладення арешту на ці речі, для забезпечення збереження його як речового доказу та виконання завдань кримінального провадження.

Враховуючи, обставини кримінального правопорушення за якими проводиться досудове розслідування, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 98, 131-132, 167, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання прокурора відмовити.

Вилучене майно, а саме: мобільний телефон марки Redmi Note 14 Pro, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2 : НОМЕР_2 , із сім картками НОМЕР_3 , НОМЕР_4 - повернути власнику.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали оголошено 31.12.2025 о 16.40 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1