Справа № 932/4779/24
Провадження № 1-в/202/140/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду міста Дніпра подання начальника Індустріального районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області ОСОБА_4 про звільнення від відбування покарання з випробуванням у зв`язку із закінченням іспитового строку:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Дніпропетровськ, громадянки України, зареєстрованої та мешкаючої за адресою: АДРЕСА_1 , засудженої вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.06.2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

Начальник Індустріального районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області ОСОБА_4 в зв`язку із закінченням іспитового строку, в обґрунтування якого вказав, що вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.06.2024 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільнену від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік. В період іспитового строку ОСОБА_6 обов`язки, покладені на неї судом, не виконувала через відсутність останньої, до кримінальної відповідальності не притягувалася, але притягувалася до адміністративної відповідальності. Іспитовий строк закінчився 03.06.2025 року.

В судове засідання засуджена ОСОБА_6 та представник органу пробації не з`явилися, представник органу пробації до суду надала заяву про розгляд подання без їх участі.

Прокурор не заперечував проти задоволення подання, оскільки іспитовий строк закінчився.

Вислухавши пояснення учасників, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість подання та необхідність його задоволення.

Судом встановлено, що вироком Бабашкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.06.2024 року ОСОБА_6 засуджено за ч. ч. 1 ст. 190 КК України до 1 обмеження волі, із застосуванням ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 1 року та із покладенням обов`язків згідно ст. 76 КК України.

Так, протягом іспитового строку ОСОБА_6 нового кримінального правопорушення не вчинила, протягом іспитового строку рішення про скасування засудженому звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення для відбування призначеного покарання судом не приймалось.

Натомість згідно з ч.2 ст. 78 КК України якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

При цьому, відповідно до ч.1 ст. 165 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Частина 4 ст. 75 КК України визначає мінімальний та максимальний іспитовий строк, який може бути визначений судом при ухваленні вироку.

Також відповідно до п.1 ч.1 ст. 89 КК України такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені відповідно до статті 75 цього Кодексу, якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового кримінального правопорушення і якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасоване з інших підстав, передбачених законом.

З вказаного слідує, що законом прямо визначено, що рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням може бути скасоване виключно до закінчення іспитового строку.

Ст. 164 КВК України передбачає цілий ряд заходів, які застосовуються до засуджених, які звільнені від відбування покарання з випробовуванням.

Виходячи зі змісту ст. 75 КК України та ст. 165 КВК України такі заходи щодо контролю за звільненим з випробуванням засудженим можуть здійснюватись виключно до закінчення чітко визначеного судом іспитового строку.

Крім того, ст. 78 КК України визначає три альтернативні наслідки звільнення особи від відбування покарання з випробуванням: 1)після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного йому покарання; 2)якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання. 3) у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 КК України.

За такого, останні два наслідки вказані вище виключають перший (звільнення від відбування покарання), проте мають бути підтверджені відповідними рішеннями: ухвалою суду про направлення засудженого для відбування покарання або вироком суду про вчинення засудженим в період іспитового строку нового кримінального правопорушення. І відмова засудженому у його звільненні від відбування покарання після спливу іспитового строку може ґрунтуватись виключно на вказаних вище судових рішеннях.

Отже визначений в ст. 78 КК України наслідок у виді звільнення засудженої особи від відбування покарання після закінчення іспитового строку можливо вважати загальним правилом, виключенням з якого є інші два наслідки, які можуть бути підтверджені виключно відповідним судовим рішенням.

При цьому, як вказувалось вище, скасування звільнення засудженого від відбування покарання з випробовуванням та його направлення для відбування призначеного покарання можливе виключно до закінчення іспитового строку.

Також засуджена ОСОБА_6 нових кримінальних правопорушень протягом іспитового строку не вчинила, тому застосування до неї о положень ст. 71, 72 КК України також неможливе.

Отже, цілком очевидно, що відмова засудженій особі у звільненні від покарання після спливу іспитового строку за відсутності відповідних рішень про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням чи її засудження із застосуванням ст. 71, 72 КК України за своєю суттю суперечитиме принципу правової визначеності долі засудженого та його статусу по спливу іспитового строку без будь-яких рішень щодо наслідків спливу такого строку.

Оскільки іспитовий строк визначений ОСОБА_6 вироком суду сплив та суду не надано відповідних судових рішень, які набрали законної сили, про направлення засудженої для відбування призначеного покарання за порушення обов`язків чи систематичне вчинення адміністративних правопорушень або про засудження за правилами ст.ст. 71, 72 КК України за вчинення засудженою нового кримінального правопорушення в період іспитового строку, в суду відсутні законні підстави для відмови в задоволенні клопотання про звільнення засудженої від призначеного основного покарання.

За такого, оскільки протягом іспитового строку засуджена не вчинила нового кримінального правопорушення та рішення про скасування звільнення щодо нього протягом вказаного іспитового строку не приймалося, у зв`язку з чим вона не може бути направлена для відбуття покарання за вказаним вироком, та засуджена підлягає звільненню від основного покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку.

Керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Звільнити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від призначеного покарання згідно вироку Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.06.2024 року за ч. 1 ст. 190 КК України у виді 1 року обмеження волі, у зв`язку із закінченням іспитового строку.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Індустріальний районний суд міста Дніпра протягом 7 днів з дня її оголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1