Справа № 638/8780/23
Провадження № 1-кс/638/2449/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2025 року Шевченківський районний суд м. Харкова в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

заявника ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові скаргу ОСОБА_3 на постанови старшого слідчого СВ ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 від 27.05.2025 та від 30.06.2025 про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 25.03.2023 за № 0000767,-

встановив:

17.09.2025 до Шевченківського районного суду м.Харкова скарга ОСОБА_3 на постанови старшого слідчого СВ ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 від 27.05.2025 та від 30.06.2025 про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 25.03.2023 за № 0000767. Вимоги скарги обґрунтовує тим, що в провадженні слідчого відділу Харківського районного управління поліції № 3 Головного управління Національної поліції в Харківській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000767 від 25.03.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України за фактом невиконання рішень суду службовими особами Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо здійснення та нарахування виплат. Підставами для відкриття кримінального провадження є повідомлення № 68688471 від 15.03.2023 головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ОСОБА_6 про вчинення кримінального правопорушення службовими особами ГУ ПФУ в Харківській області, відповідальних за виконання судового рішення в справі № 641/4242/16-а від 20.06.2021 Комінтернівського районного суду міста Харкова та невиконання виконавчого листа № 641/4242/16-а, виданого Комінтернівським районним судом міста Харкова 08.02.2022, стягувачем в якому є ОСОБА_3 . 26.05.2025 ОСОБА_3 звернувся до начальника ХРУП № 3 ГУ НП в Харківській області з письмовою заявою, зокрема про визнання його потерпілим від кримінального злочину передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України в даному кримінальному провадженні. Листами від 24.07.2025, від 29.07.2025 та № від заступника начальника СУ ГУ НП в Харківській області ОСОБА_7 , а також листами від 30.07.2025 та від 11.08.2025 заступника керівника Шевченківської окружної прокуратури ОСОБА_8 його повідомлено, що слідчим за результатами розгляду його заяв від 26.05.2025 та 24.06.2025 винесено постанову про відмову у визнання потерпілим від 27.05.2025 та постанову про відмову у задоволенні клопотання від 30.06.2025. Вважає ці постанови про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 незаконними та необґрунтованими і такими, що підлягають скасуванню. Мотивувальна частина постанов від 27.05.2025 та 30.06.2025 побудована таким чином, що слід зробити висновок, на думку слідчого, про відсутність в діях посадових осіб ГУ ПФУ в Харківській області ознак злочину, передбаченого статтею 382 КК України, що є підставою, на думку слідчого, для відмови у визнанні потерпілим ОСОБА_3 . Роблячи висновок про відсутність в діях посадових осіб ГУ ПФУ в Харківській області ознак злочину, передбаченого статтею 382 КК України, слідчий ставить під сумнів законність та обґрунтованість судового рішення № 641/4242/16-а від 22.06.2021 Комінтернівського районного суду міста Харкова, не виконання якого було підставою для відкриття кримінального провадження № 0000767. У зазначених постановах слідчого відсутні також посилання на матеріали кримінального провадження, які підтверджують факт того, що ОСОБА_3 не нанесено будь-якої шкоди, тоді як в заяві від 26.05.2025 про вчинення кримінального правопорушення та зверненні від 24.06.2025 чітко визначено, якими протиправними діями нанесено шкоду та яку саме, і для підтвердження чого слідчому необхідно було лише витребувати необхідні документи і інформацію з ГУ ПФУ в Харківській області, що на теперішній час можливо було зробити, оскільки досудове розслідування кримінального провадження здійснюється вже майже 2,5 роки.

22.09.2025 ОСОБА_3 подано доповнення до скарги, згідно з яким невиконання регіональним Управлінням судового рішення про перерахунок та виплату пенсії у визначеному судом розмірі спричинило йому матеріальну шкоду.

У судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав вимоги скарги та просив задовольнити, прокурор заперечував у задоволенні скарги.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали скарги та кримінального провадження №000767, дійшов до наступного.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому розслідуванні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Відповідно до ч. 1 ст. 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Ухвалою суду від 18.09.2025 клопотання ОСОБА_3 про поновлення строку на оскарження постанов задоволено.

В провадженні СВ ХРУП №3 ГУНП в Харківській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000767 від 25.03.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.382 КК України. Повідомлення про вчинення кримінального правопорушення надійшло з відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за фактом невиконання рішень суду Пенсійним фондом України в Харківській області щодо здійснення та нарахування виплат згідно рішення суду, відповідно до виконавчого листа.

Постановою старшого слідчого ХРУП №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 від 27.05.2025 та від 30.06.2025 відмолено у визнанні потерпілим ОСОБА_3 в кримінальному провадженні за №0000767 від 25.03.2023.

За положенням ч.1,2,3,5 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" діє в інтересах власників облігацій, яким кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого. За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Заявником же є фізична або юридична особа, яка звернулася із заявою або повідомленням про кримінальне правопорушення до органу державної влади, уповноваженого розпочати досудове розслідування, і не є потерпілим (ч.1 ст. 60 КПК України).

Основним критерієм розмежування заявника від потерпілого є фактор заподіяння моральної, фізичної або майнової шкоди. Така шкода заподіюється виключно потерпілій стороні.

Таким чином, при вирішенні питання про наявність підстав для залучення особи як потерпілого необхідно з`ясувати чи завдано кримінальним правопорушенням особі, яка подала відповідну заяву, моральної, фізичної або майнової шкоди.

Стаття 382 КК України віднесена до розділу ХVІІІ КК України «Кримінальні правопорушення проти правосуддя» та має назву «Невиконання судового рішення».

За ч. 1 ст. 382 КК передбачено кримінальну відповідальність за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню, при цьому ч. 2 цієї норми передбачено відповідальність за вчинення того самого діяння, якщо ті самі дії, вчинені службовою особою.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК, полягає в одному з таких альтернативно зазначених у диспозиції діянь, як: невиконання (ухилення від виконання) вироку, ухвали, постанови, рішення суду або перешкоджання їх виконанню. За цією нормою матеріального права склад злочину є формальним, адже його об`єктивна сторона вичерпується вчиненням одного із зазначених у законі діянь - дії (перешкоджання) чи бездіяльності (невиконання). Саме з цього моменту злочин визнається закінченим. Невиконання судового акта це бездіяльність, що полягає в незастосуванні заходів, необхідних для його виконання, за умови, якщо суб`єкт був зобов`язаний і мав реальну можливість виконати судовий акт.

Однією з форм (способу) невиконання судового рішення є пряма й відкрита відмова від його виконання, тобто висловлене в усній чи письмовій формі небажання його виконати.

Невиконання може мати і завуальований характер, коли зобов`язана особа хоча відкрито і не відмовляється від виконання судового акта, але вживає певних зусиль, які фактично роблять неможливим його виконання.

Предметом кримінального правопорушення за частинами 1-3 ст. 382 КК є судовий акт органів правосуддя (рішення, вирок, ухвала, постанова), який постановлений: а) судом будь-якої юрисдикції (загальної чи спеціалізованої); б) судом будь-якої інстанції (першої, апеляційної чи касаційної); в) судом із будь-якої категорії судових справ (цивільних, господарських, адміністративних, кримінальних) і г) набрав законної сили.

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду розглянув справу № 664/2551/18 та встановив, що невиконання судового акта - це бездіяльність, що полягає в незастосуванні заходів, необхідних для його виконання, за умови, якщо суб`єкт був зобов`язаний і мав реальну можливість виконати судовий акт.

Отже наявність такого елементу як завдання шкоди за конструкцією складу злочину не вимагається, тому доводи слідчого про відсутність доказів того, що заявнику спричинено шкоду є безпідставними.

Крім того, у рішенні ЄСПЛ «Шмалько проти України» п. 33 та «Далбан проти Румунії» п. 44 визначено, що термін «потерпілий» у сенсі статті 34 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод означає особу, яка безпосередньо постраждала від дії чи бездіяльності, яка є предметом судового розгляду; при цьому порушення Конвенції може мати місце навіть за відсутності шкоди. Отже, прийняття рішення чи вжиття заходу на користь заявника в принципі не є достатнім для позбавлення останнього статусу «потерпілого», якщо державні органи не визнали порушення Конвенції, чи то безпосередньо, чи по суті, і не надали за це порушення компенсації.

Особа, яка подала скаргу звертається про надання статусу потерпілого у кримінальному провадженні, відкритому за ч.2ст.382 КК України (невиконання судового рішення). Основним безпосереднім об`єктом невиконання судового рішення є система правовідносин, яка забезпечує реалізацію судової влади в цивільному, господарському, адміністративному, кримінальному та конституційному судочинстві, а також процесуальну та після процесуальну діяльність компетентних органів і осіб, які сприяють судовій діяльності та втілюють у життя її результати. Додатковим об`єктом цього злочину є виборчі, трудові та інші права і свободи людини та громадянина, власність, економічні інтереси суб`єктів господарювання, порядок виконання службовими особами своїх повноважень, державні та громадські інтереси.

Особа, яка подала скаргу - небезпідставно стверджує, що є саме тією особою, яка потерпає від надмірно тривалого невиконання рішення суду, ухваленого на її користь, і яке набуло статусу остаточного.

Також, тривале невиконання рішення суду заподіює особі шкоду і така позиція закріплена у рішення Європейського суду з прав людини зокрема у справах «Ромашов проти України» від 27 липня 2004 року та «Войтенко проти України» від 29 червня 2004 року.

Статтею 110 КПК України визначено, що процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, дізнавач, прокурор визнає це за необхідне. Постанова слідчого, дізнавача, прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

За змістом пунктів 1, 3 частини 1 статті 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат. Процес же доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження (ч. 2 ст. 91 КПК України), а обов`язок доказування цих обставин покладається на слідчого, прокурора.

За таких обставин, слідчий зобов`язаний був мотивувати своє рішення з урахуванням оцінки наявних доказів та аргументів про необхідність визнання ОСОБА_3 потерпілим, оскільки останній стверджує, що діями ГУПФ України в Харківській області йому завдано матеріальну, проте всупереч зазначеному слідчим не надано оцінку цим доводам.

Також, належним чином не було перевірено факту спричинення скаржнику шкоди. Зокрема, постанова не містить посилань на проведені слідчі чи інші процесуальні дії, які в своїй сукупності та взаємному зв`язку підтверджують відсутність завдання ОСОБА_3 шкоди, як потерпілому.

Фактично, чинний КПК України допускає можливість відмови у визнанні особи потерпілим. Процесуальною підставою для прийняття такого рішення є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в ч.1 ст.55 КПК України. «Очевидність та достатність» таких підстав є оціночним поняттям, яке визначається в кожному конкретному випадку, виходячи із обставин кримінального провадження і внутрішнього переконання особи, уповноваженої на визнання потерпілим, і може полягати, зокрема, у такому: очевидна відсутність події або складу кримінального правопорушення; відсутність шкоди з боку особи, яка подала відповідну заяву; очевидна відсутність причинного зв`язку між кримінальним правопорушенням і заподіяною шкодою; наявність завданої кримінальним правопорушенням шкоди іншого виду, ніж передбачено ч.1 ст.55 КПК, неможливість визнання потерпілим конкретної особи, виходячи з кримінально-правової характеристики кримінального правопорушення. При визначенні шкоди, як підстави для визнання особи потерпілим, необхідно виходити із того, що шкода має бути безпосередньо спричинена особі кримінальним правопорушенням, тобто повинен існувати прямий зв`язок, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Отже, законодавцем чітко визначено статус потерпілого у кримінальному провадженні та визначено момент виникнення прав та обов`язків потерпілого.

За таких обставин, слідчий зобов`язаний був мотивувати своє рішення з урахуванням оцінки наданих заявником доказів завдання шкоди.

Таким чином, постанови старшого слідчого ХРУП №3 ГУ НП в Харківській області від 27.05.2025 року та від 30.06.2025 про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим є не вмотивованою та не відповідає вимогам ст.110 КПК України, а відтак підлягає скасуванню.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 36; ч. 5 ст. 40 КПК України, прокурор та слідчий здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові та інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення прокурора та слідчого.

Межі втручання слідчого судді у діяльність прокурора та слідчого обмежуються ч. 1 ст. 303 КПК України.

Кримінальний процесуальний закон визначає, що під час досудового розслідування слідчий суддя не уповноважений на розгляд питань, які повинен вирішувати прокурор або слідчий, втручання в діяльність яких прямо заборонена ч. 1 ст. 36; ч. 5 ст. 40 КПК України.

Таким чином, скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню частково, шляхом скасування постанов старшого слідчого ХРУП №3 ГУ НП в Харківській області ОСОБА_5 від 27.05.2025 року та від 30.06.2025 про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим, а в частині зобов`язання визнати ОСОБА_3 потерпілим скарга не підлягає до задоволення, оскільки виходять за межі компетенції слідчого судді в межах розгляду скарги.

Керуючись ст.ст. 303,307 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на постанови старшого слідчого СВ ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 від 27.05.2025 та від 30.06.2025 про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 25.03.2023 за № 0000767 задовольнити частково.

Скасувати постанову старшого слідчого ХРУП №3 ГУ НП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_5 від 27.05.2025 про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 .

Скасувати постанову старшого слідчого ХРУП №3 ГУ НП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_5 від 30.06.2025 про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 .

В задоволенні іншої частини скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1