Номер провадження: 11-кп/813/1999/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції з ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор», матеріали кримінального провадження №0001319 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07.05.2025 року, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця в м.Ізмаїлі Одеської області, громадянина України, не одруженого, працюючого за наймом, із середньою освітою, проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 01.10.2024 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч.1 ст.125 Кримінального кодексу України (далі КК) до штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) грн;

- 01.10.2024 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ст.390-1 КК до пробаційного нагляду на строк один рік,

- 06.02.2025 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ст.390-1, ст.71 КК до пробаційного нагляду на строк два роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126-1 КК України,

встановив:

Оскарженим вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126-1 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю правопорушень за цим вироком та за попередніми вироками Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області 01.10.2024 та від 06.02.2025 року, шляхом поглинення менш суворих покарання більш суворим, визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік та 6 місяців.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому вироком залишений без змін до набрання вироком законної сили.

Строк покарання відраховується з моменту фактичного затримання, тобто з 17.04.2025 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_8 зараховано в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення, з 17.04.2025 року до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

У силу другого речення ч. 4 ст. 70 КК, ОСОБА_8 зараховано в строк покарання за цим вироком у виді позбавлення волі частково відбуте ним покарання у виді пробаційного нагляду за попереднім вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06.02.2025 року, з 13.03.2025 року до взяття його під варту за цим вироком, тобто до 17.04.2025 року, виходячи з розрахунку, встановленого підп.«а-1» п.1 ч.1 ст.72 КК України, а саме два дні пробаційного нагляду за один день позбавлення волі.

Вироком суду першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 в порушення вимог ст. 28 Конституції України, відповідно до якої кожен має право на повагу його гідності, та в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» № 2229-VІІІ від 07.12.2017 року, будучи особою, яка раніше неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень у виді домашнього насильства, відповідальність за які передбачена ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), у зв`язку з чим з 18.11.2023 року перебуває на превентивному обліку в Ізмаїльському РВП ГУНП в Одеській області за категорією «кривдник», продовжує систематичне вчинення домашнього насильства стосовно своєї матері ОСОБА_8 .

Так, 06.07.2024 року, близько 13:00 год., 04.08.2024 року, близько 15:00 год., 09.09.2025 року, близько 13:30 год., ОСОБА_8 , знаходячись за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , де також проживає і його матір ОСОБА_8 , вчиняв сварки з останньою, в ході яких висловлювався нецензурною лайкою на її адресу, принижуючи її честь і гідність, тим самим вчинив домашні насильства психологічного характеру, за що постановами Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11.07.2024 року від 08.08.2025 року та від 18.09.2025 року ОСОБА_8 був притягнутий до адміністративної відповідальності.

Не зупиняючись на вчиненому, ОСОБА_8 , 22.09.2024 року, в період часу з 14:30 год. до 15:30 год., знаходячись за вказаним місцем їх спільного мешкання з матір`ю ОСОБА_8 , маючи прямий умисел на вчинення психологічного насильства над останньою, на ґрунті неприязних відносин, знов вчинив сварку, кричав на неї висловлювався на її адресу нецензурною образливою лайкою, умисно словесно ображав та принижував її честь і гідність, погрожував фізичною розправою.

Таким чином, ОСОБА_8 , діючи цілеспрямовано, з метою приниження честі та гідності потерпілої, на ґрунті особистих неприязних відносин, систематично вчиняв домашнє насильство психологічного характеру щодо своєї матері ОСОБА_8 , що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої, що виразилось в емоційному виснаженні потерпілої, побоюванні за свою безпеку, перебування у постійному пригніченому стані та втомі.

Не погоджуючись з вироком суду захисник ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію дій обвинуваченого та доведеність його вини, просить змінити вирок в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_8 за ст.126-1 КК України покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік.

Вимоги апеляційної скарги захисник обґрунтовує тим, що обвинувачений повністю визнав свою вину, попросив вибачення у потерпілої, яка його пробачила та просила суд суворо не карати.

Захисник зазначає, що обвинувачений усвідомлює вчинене та має бажання виправитись.

Також захисник звертає увагу, що останній випадок домашнього насильства мав місце 22.09.2024 року, після чого аналогічних правопорушень ОСОБА_8 не вчиняв, влаштувався на роботу та проживав від матері окремо.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу; думку прокурора, який заперечував проти її задоволення; вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Згідно з положеннями ст.2 КПК України (далі КПК) завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура

Згідно вимог ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Оскільки в апеляційній скарзі захисника не оспорюються фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, встановлені судом першої інстанції, доведеність вини обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій, апеляційний суд не переглядає оскаржений вирок в цій частині.

За таких обставин, апеляційний суд вважає доведеною вину ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України за кваліфікуючими ознаками домашнього насильства, тобто умисного систематичного вчинення фізичного, психологічного насильства щодо особи з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи.

Відповідно до положень ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Норми закону України про кримінальну відповідальність наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги сторони захисту про можливість призначення більш м`якого покарання, оскільки суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме, що злочин був вчинений відносно матері обвинуваченого.

Обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого згідно ст.ст.66, 67 КК України, судами першої та апеляційної інстанції не встановлено..

Апеляційний суд враховує, що 01.10.2024 року та 06.02.2025 року, ОСОБА_8 був засуджений вироками Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області за ст.390-1 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 та 2 роки відповідно.

Нове кримінальне правопорушення ОСОБА_8 вчинив у період відбування покарання у виді пробаційного нагляду, а отже належних висновків для себе не зробив та на шлях виправлення не став.

Вказані обставини негативного характеризують обвинуваченого, свідчать про його підвищену суспільну небезпечність та явне небажання вести законослухняний спосіб життя, а тому виправлення обвинуваченого та його перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Крім того, ч.5 ст.59-1 КК України встановлено, що пробаційний нагляд не призначається особам, які під час відбування цього виду покарання вчинили кримінальне правопорушення.

Суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 покарання в межах санкції ст.126-1 КК України та на підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю правопорушень за оскарженим вироком та за попередніми вироками Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області 01.10.2024 та від 06.02.2025, шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим, визначив остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців

На переконання апеляційного суду призначене обвинуваченому остаточне покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі є справедливим, достатнім та необхідним для виправлення ОСОБА_8 та запобігання вчиненню ним нових злочинів. Таке покарання вочевидь не є занадто суворим із урахуванням обставин справи да даних про особу обвинуваченого.

За наведених обставин колегія суддів не вбачає підстав для призначення обвинуваченому більш м`якого покарання.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК України, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції має право залишити оскаржуване судове рішення без змін.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07.05.2025 року, яким

ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4