ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2025 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

головуючого: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2

ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченої ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

представника потерпілої ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000817 від 13 серпня 2024 року відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки с. Порубне, Глибоцького району, Чернівецької області, мешканки АДРЕСА_1 , із середньою освітою, не працюючої, пенсіонерки, одруженої, яка має на утриманні дочку ОСОБА_10 інваліда 3 групи, раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Чернівецького районного суд м. Чернівці від 26 травня 2025 року, -

Провадження № 11-кп/822/239/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_11

Категорія: ст. 129 КК України Доповідач: ОСОБА_12

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Чернівецького районного суду м. Чернівці від 26 травня 2025 року ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України, та призначено їй покарання у виді пробаційного нагляду строком на 2 (два) роки.

Покладено на ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ч. 2, 3 ст. 59-1 КК України.

Вирішено долю речових доказів.

Згідно з вироком суду першої інстанції, 12 серпня 2024 р., близько о 15 год. 00 хв. обвинувачена ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою м. Чернівці, вул. Шкільна, 1, діючи умисно, протиправно, на грунті тривалих неприязних відносин, з метою залякування потерпілої ОСОБА_8 та маючи умисел викликати у неї побоювання за своє життя, висловила погрозу вбивством останньої та з метою демонстрації реальності своєї погрози, тримала у правій руці господарсько-побутовий ніж та при цьому направила його в бік потерпілої ОСОБА_8 , чим викликала у останньої реальні підстави побоюватися здійснення висловленої ОСОБА_13 погрози зі словами «Я тебе заріжу».

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України, тобто у погрозі вбивством, за наявності реальних підстав побоюватись здійснення цієї погрози.

На вищевказаний вирок суду першої інстанції обвинувачена ОСОБА_6 та її захисник - адвокат ОСОБА_7 подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати вирок Чернівецького районного суду м. Чернівці від 26 травня 2025 року та ухвалити новий виправдувальний вирок відносно ОСОБА_6 .

Вказує, що висновки суду першої інстанції, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Стверджує, що суд безпідставно не взяв до уваги покази свідка ОСОБА_14 та не надав належної оцінки відеозапису, який є додатком до протоколу огляду речей від 27 серпня 2024 року.

Зазначає, що покази потерпілої ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_15 спростовується наявним у справі відеозаписом.

На вказану апеляційну скаргу прокурор Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_5 подала заперечення, в яких просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисник - адвоката ОСОБА_7 та залишити вирок суду першої інстанції без змін.

Подані заперечення обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при постановленні вироку встановив всі обставини кримінального правопорушення, дослідив докази та надав їм належну оцінку.

Вказує, що вина ОСОБА_6 та правильність кваліфікації її дій підтверджується сукупністю досліджених у справі доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст оскаржуваного вироку, доводи викладені в апеляційній скарзі, доводи обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника - адвоката ОСОБА_7 , які просили задовольнити подану апеляційну скаргу, доводи потерпілої ОСОБА_8 , її представника адвоката ОСОБА_9 та прокурора ОСОБА_5 , які просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а вирок суду першої інстанції залишити без змін, обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, надавши останнє слово обвинуваченій, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Указаним вимогам закону вирок районного суду відповідає в повному обсязі.

Обвинувачена ОСОБА_6 свою вину у висунутому їй обвинуваченні не визнала та в судовому засіданні апеляційної інстанції показала, що 12 серпня 2024 року біля 15 год. 00 хв. вона стояла на розі вулиці Шкільної в м. Чернівці. В той день вона вирішила зробити зауваження потерпілій про те, що остання обважує людей, оскільки на неї було багато скарг від покупців. Після чого, потерпіла їй відповіла і почала погрожувати своїм сином. Через кілька хвилин підійшов її чоловік. Вона продовжувала сваритися з потерпілою, але ножа в її руках не було.

Потерпіла ОСОБА_8 в судовому засіданні апеляційної інстанції показала, що 12 серпня 2024 року біля 15 години з чоловіком приїхали на вул. Шкільну в м. Чернівці, де здійснювала торгівлю. Обвинувачена займається в тому місці обміном валют і часто, в нетверезому стані, безпричинно чіпляється, як до неї, так і до інших людей, які там здійснюють торгівлю. В той день вона продавала груші і біля неї був кухонний ніж, щоб різати груші і давати людям пробувати їх на смак. Обвинувачена підійшла до неї і почала безпричинну сварку, лихословила на її сина і на неї, схопила її ніж і почала махати перед обличчям, погрожуючи при цьому фізичною розправою. Вона сприйняла погрозу обвинуваченої як реальну, оскільки обвинувачена була в нетверезому стані, вела себе дуже агресивно, а тому могла свої погрози реалізувати. Конфлікт був у людному місці, багато людей це бачили. Згодом до обвинуваченої підійшов її чоловік і намагався її заспокоїти. Після події викликала швидку, оскільки не могла заспокоїтись та піднявся тиск.

Свідок ОСОБА_15 надав показання в суді першої інстанції, що обвинувачена є конфліктною особою. Того дня бачив, як ОСОБА_6 виражалась нецензурною лексикою та розмахувала ножем перед потерпілою, погрожуючи їй при цьому. На його зауваження чоловік ОСОБА_6 її відтягнув, після чого конфлікт закінчився.

Свідок ОСОБА_16 надав показання в суді першої інстанції, що випадково став свідком конфлікту між ОСОБА_6 та потерпілою. Він чув та бачив, як під час конфлікту обвинувачена кричала в сторону потерпілої: «я тебе приб`ю» та махала якимось предметом перед обличчям потерпілої.

Свідок ОСОБА_17 надав показання в суді першої інстанції, що в той день, перебуваючи біля будинку 1 по вул. Шкільній, бачив конфлікт між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 . Обвинувачена кричала та проклинала потерпілу, при цьому розмахувала перед обличчям потерпілої якимось предметом. Згодом потерпіла почала відходити від ОСОБА_6 , однак обвинувачена йшла за нею та кричала їй у слід. В обвинуваченої були ознаки алкогольного сп`яніння.

Свідок ОСОБА_18 , який є чоловіком потерпілої ОСОБА_8 , надав показання в суді першої інстанції, що того дня, перебуваючи у автомобілі по вул. Боженка, він бачив конфлікт між його дружиною та ОСОБА_6 . Під час конфлікту ОСОБА_6 погрожувала потерпілій, розмахуючи при цьому ножем. Після цього він забрав дружину, вона була схвильована.

Свідки ОСОБА_19 та ОСОБА_20 в суді першої інстанції підтвердили наявність словесного конфлікту 12 серпня 2024 року біля 15 год. 00 хв. по вул. Шкільній в м. Чернівці між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 . Обставини конфлікту їм не відомо

Свідок ОСОБА_21 в суді першої інстанції пояснив, що є сином потерпілої, очевидцем конфлікту не був, йому подзвонила схвильована мати та повідомила, що їй погрожувала ножем обвинувачена. Після чого викликали поліцію та поїхали на місце події.

Свідок ОСОБА_14 , який є чоловіком обвинуваченої, надав показання в суді першої інстанції, що його дружина зробила зауваження потерпілій ОСОБА_8 через те, що остання обважує людей, у зв`язку з чим між ними виник конфлікт. Потерпіла погрожувала йому та його дружині, проте поліцію вони не викликали. Дружина нецензурною лексикою не виражалась, алкоголь не вживала та ножа в неї не було. Дружину він заспокоював, щоб припинити конфлікт.

Відповідно до протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 12 серпня 2024 року, потерпіла ОСОБА_8 звернулась до правоохоронних органів, у зв`язку із тим, що ОСОБА_6 погрожувала їй ножем та висловлювалась в її сторону нецензурною лайкою (т.1 а.с. 8-9).

З протоколу огляду місця події від 12 серпня 2024 року вбачається, що слідчим було оглянуто пішохідну частину АДРЕСА_2 , зокрема бетонну опору, на якій, зі слів потерпілої, знаходився ніж, яким ОСОБА_6 їй погрожувала (т. 1 а.с. 10-15). Протоколом огляду речей від 14 серпня 2024 року, згідно якого був оглянутий предмет, схожий на ніж, із білим руків`ям (т.1 а.с.16-19).

З протоколу проведення слідчого експерименту від 24 червня 2024 року та відеозапису до нього вбачається, що потерпіла ОСОБА_8 , перебуваючи на місці конфлікту із ОСОБА_6 пояснила та показала, яким чином обвинувачена погрожувала їй ножем (т.1 а.с. 29-32).

З протоколу проведення слідчого експерименту від 18 вересня 2024 року та відеозапису до нього вбачається, що свідок ОСОБА_15 , перебуваючи на місці конфлікту ОСОБА_6 з ОСОБА_8 пояснив та показав, яким чином ОСОБА_6 погрожувала потерпілій ножем(т.1 а.с. 45-48).

З протоколу огляду речей (т. 1 а.с. 51-56) та відеозапису до нього (т. 1 а.с. 58) вбачається, що на відеозаписі у крайньому правому куті зображено двох осіб жіночої статі, які вели діалог, одна з яких опералася на бетонну споруду, а інша розмахувала руками.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з критичною оцінкою, наданою показанням свідка ОСОБА_14 .

Твердження апелянтів про те, що районний суд безпідставно не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_14 , є необґрунтованими, оскільки він є чоловіком обвинуваченої, а надані ним показання суперечать показанням потерпілої ОСОБА_8 та свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 та ОСОБА_17 .

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що під час дослідження доказів суд першої інстанції дотримався вимог ст. 94 КПК України. Відтак доводи сторони захисту про неналежне дослідження доказів та, як наслідок, безпідставне визнання ОСОБА_6 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Кримінальна відповідальність за ч. 1 ст. 129 КК України настає за погрозу вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози.

Погроза вбивством передбачає залякування (усне, письмове, жестами, через демонстрацію зброї чи інших небезпечних для життя предметів тощо) іншої особи, котра сприймає такий психічний вплив як реальний і конкретний, такий, що може будь-якої миті бути реалізованим.

Для остаточної оцінки реальності погрози потрібно встановити, що потерпіла особа мала всі необхідні підстави побоюватися того, що погроза буде здійснена. При цьому треба враховувати ступінь сприйняття погрози потерпілою особою, спосіб, характер, місце, час, обстановку та інтенсивність її висловлення, характер попередніх взаємовідносин між винним і потерпілим тощо.

Злочин вважається закінченим з моменту сприйняття погрози потерпілим.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що потерпіла реально сприйняла погрозу вбивством обвинуваченої ОСОБА_6 на свою адресу, що викликало у неї реальні підстави побоювання за своє життя.

Показання потерпілої ОСОБА_8 повністю узгоджується з показаннями свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які, будучи очевидцями конфлікту між потерпілою та обвинуваченою, вказали, що ОСОБА_6 кричала та погрожувала потерпілій, розмахуючи при цьому ножем перед її обличчям.

Наведені обставини також підтверджуються протоколами огляду місця події та огляду речей від 14 серпня 2024 року, якими було вилучено та оглянуто ніж з білим руків`ям, який тримала в руках ОСОБА_6 під час здійснення погроз вбивством ОСОБА_8 .

Крім того, наведені обставини повною мірою узгоджуються з протоколом проведення слідчого експерименту з потерпілою, під час проведення якого ОСОБА_8 відобразила обставини конфлікту з ОСОБА_6 та своє сприйняття погроз обвинуваченої.

Достовірність показань потерпілої ОСОБА_8 , наданих суду першої інстанції та відображені в ході проведення з нею слідчого експерименту відомості також підтверджується протоколом слідчого експерименту, проведеного з свідком ОСОБА_15 , та відеозаписом з камер зовнішнього спостереження, з якого вбачається, як потерпіла під час конфлікту з обвинуваченою відходить в сторону, заступивши при цьому за бетонний стовп, що вказує на реальність сприйняття нею погроз ОСОБА_6 та побоювання за своє життя.

За таких обставин колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що обставини, встановлені під час конфлікту між обвинуваченою ОСОБА_6 та потерпілою ОСОБА_8 , зокрема поведінка обвинуваченої, висловлені нею погрози на адресу потерпілої, а також розмахування перед обличчям останньої предметом, небезпечним для життя ножем, свідчать про наявність у потерпілої ОСОБА_8 реальних підстав побоюватися здійснення обвинуваченою ОСОБА_6 погроз убивством.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вина обвинуваченої ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України, тобто у погрозі вбивством за наявності реальних підстав побоюватися здійснення цієї погрози, є доведеною поза розумним сумнівом.

Колегія суддів відхиляє посилання сторони захисту на відеозапис з зовнішніх камер спостереження, як на доказ невинуватості ОСОБА_6 , оскільки на останньому зафіксовано конфлікт між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , те, як обвинувачена розмахувала перед обличчям потерпілої руками.

Суд відхиляє доводи сторони захисту про недопустимість протоколів слідчих експериментів, оскільки вказані слідчі дії з потерпілою ОСОБА_8 та свідком ОСОБА_15 проведені у відповідності до вимог КПК України.

Доводи сторони захисту не спростовують сукупність досліджених доказів, які доводять, що обвинувачена ОСОБА_6 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.129 КК України.

Невизнання вини ОСОБА_6 , колегія суддів розцінює, як намагання уникнути кримінальної відповідальності за скоєне.

Перевіряючи вирок районного суду в частині призначеного покарання, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винуватою у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України, під час призначення покарання у кожному конкретному випадку, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при ухваленні вироку вказаних вимог закону дотримався повністю.

Районний суд, призначаючи покарання, належно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до проступку. Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання не встановлено. Суд врахував дані про особу обвинуваченої ОСОБА_6 , зокрема те, що вона не працює, раніше не притягувалася до кримінальної відповідальності, не перебуває на обліку у лікаря психіатра та у лікаря нарколога, має на утриманні доньку з інвалідністю 3 групи.

З урахуванням всіх обставин справи і даних про особу обвинуваченої призначене покарання у виді пробаційного нагляду строком на 2 роки - є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження скоєння нових злочинів.

Підстав для зміни чи скасування вироку колегією суддів не встановлено, а тому у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника адвоката ОСОБА_7 необхідно відмовити.

Керуючись ч. 2 ст. 376 ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Чернівецького районного суду м. Чернівці від 26 травня 2025 року щодо обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий [підпис] ОСОБА_12

Судді [підпис] ОСОБА_2

[підпис] ОСОБА_3