КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0001534 стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 22.11.2021 Оболонським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України на 1 рік обмеження волі, із застосуванням ст. 75 КК України, з іспитовим строком 1 рік,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, за апеляційною скаргою зі змінами та доповненнями до неї прокурора у провадженні на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 21 червня 2023 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 21 червня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, та йому призначено покарання у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання до покарання за цим вироком невідбутої частини покарання за попереднім вироком Оболонського районного суду м. Києва від 22.11.2021, визначено _________________________________________________________________

Справа №11-кп/824/1477/2025 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8

Категорія: ч. 2 ст. 309 КК України Доповідач ОСОБА_1

ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді 1 року 1 місяця обмеження волі.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів та витрат, пов`язаних із залученням експерта.

Суд визнав доведеним, що ОСОБА_7 , будучи раніше судимим за ч. 1 ст. 309 КК України, на шлях виправлення не став та у невстановлений в ході досудового розслідування день та час у нього виник злочинний умисел, спрямований на повторне після засудження, незаконне придбання, зберігання, перевезення особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено, без мети збуту.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне придбання, зберігання, перевезення особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено, ОСОБА_9 , у невстановлений у ході досудового розслідування час, перебуваючи в Подільському районі міста Києва знайшов, тим самим повторно протягом року після засудження, придбав та почав зберігати, паперовий згорток з особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабіс. В подальшому, паперовий згорток з особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабіс, ОСОБА_9 привіз до адреси свого проживання.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, 10.11.2022 року приблизно о 16 год. ОСОБА_9 перебував за адресою: м. Київ, вул. Попова 9, та був зупинений працівниками поліції. На запитання останніх, щодо наявності у нього заборонених предметів чи речовин, останній повідомив, що в його рюкзаку, який був при ньому в той момент, знаходиться паперовий згорток з особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабіс, який він незаконно зберігав для власного вживання, без мети збуту. Як наслідок, на місце події було викликано СОГ Оболонського УП ГУНП у м. Києві, після приїзду яких, 10.11.2022 року за адресою: м. Київ, вул. Попова, 9, та у присутності двох понятих, ОСОБА_9 добровільно надав для огляду та вилучення зі свого рюкзаку паперовий згорток з речовиною рослинного походження зелено-коричневого кольору. Маса канабісу (в перерахунку на висушену речовину) становить - 22,48 г.

В апеляційній скарзі зі змінами та доповненнями до неї прокурор у провадженні, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність у вигляді застосування закону, який не підлягає застосуванню, а також застосування ст. 69 КК України, яка не підлягала застосуванню, і, як наслідок, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 309 КК України у виді 1 року позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, до призначеного покарання за цим вироком суду частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Оболонського районного суду м. Києва від 22.11.2021 та призначити остаточно покарання у виді 1 року 1 місяця позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що, призначаючи обвинуваченому покарання у розмірі нижчому за найнижчу межу санкції, суд обґрунтував мотиви такого рішення з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та даних про особу обвинуваченого. При цьому суд помилково врахував, як пом`якшуючі покарання обставини - щире каяття та активне сприяння у розкриті злочинів, не встановивши обставин, що могли б обтяжувати покарання.

Водночас, посилаючись у своєму рішенні на активне сприяння особи розкриттю злочину, суд не зазначив, у чому саме полягала його активність та ініціативність у сприянні правоохоронним органам, оскільки активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином, та беззаперечно, воно має бути активним, тобто певним чином ініціативним.

Отже, вважає, що висновок суду про наявність правових підстав для призначення кримінального покарання у розмірі, що є нижчим за найнижчі межі санкції, суперечить принципу справедливості покарання і не відповідає його меті - виправлення засудженого та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Також вказує й на те, що суд першої інстанції, всупереч вимогам закону, незаконно і невмотивовано застосував до обвинуваченого ст. 69 КК України, яка не підлягала застосуванню, тобто неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, і внаслідок такої помилки обвинуваченому призначено явно несправедливе, невиправдано м`яке покарання.

Окрім цього, зазначає, що суд у резолютивній частині взагалі не зазначив ст. 69 КК України та призначив обвинуваченому ОСОБА_10 покарання за ч. 2 ст. 309 КК України, яке не передбачено санкцією даної статті, а саме покарання у вигляді обмеження волі строком 1 рік. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного за даним вироком, невідбутої частини покарання за попереднім вироком Оболонського районного суду м. Києва від 22.11.2021, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання за сукупністю вироків у виді обмеження волі на строк 1 рік 1 місяць.

За таких обставин, вважає, що вирок суду стосовно ОСОБА_11 підлягає скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги, а також захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 394 КПК України, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у незаконному придбанні, зберіганні, перевезенні наркотичного засобу без мети збуту, вчинених протягом року після засудження за цією статтею, що відповідає юридичній кваліфікації діяння за ч. 2 ст. 309 КК України, за обставин, викладених у вироку, перевірці колегією суддів не підлягають, оскільки фактичні обставини кримінального провадження та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 учасниками судового провадження в суді першої інстанції не оспорювалися і докази щодо них, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджувались, як не заперечуються вони прокурором і в апеляційній скарзі.

При цьому колегія суддів не встановила істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції дійти правильних висновків в цій частині.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність у вигляді застосування закону, який не підлягає застосуванню при призначенні ОСОБА_7 покарання, зокрема - застосування положень ст. 69 КК України, то вони є непереконливими.

Так, відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Водночас положення ст. 50 КК України визначають, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Як вважає колегія суддів, цих вимог закону, при здійсненні судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , суд першої інстанції дотримався.

Так, при призначенні ОСОБА_7 покарання, як це слідує з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке належить до категорії нетяжких злочинів, відношення обвинуваченого до скоєного, яке полягає у визнанні вини, наявність обставин, що пом`якшують покарання - щире каяття і активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також звернення ОСОБА_7 до КНП «Соціотерапія» та проходження там лікування у період з 01.12.2022 року до 02.01.2023 року, відсутність обставин, які обтяжують покарання, конкретні обставини кримінального провадження та дані про особу винного, який на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, проживає з батьками похилого віку, раніше судимий за аналогічний злочин, за який покарання не відбув, на підставі чого, виходячи з положень ч. 1 ст. 69 КК України, призначив обвинуваченому більш м`яке покарання, ніж передбачене в санкції ч. 2 ст. 309 КК України, а саме у виді 1 року обмеження волі та на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Оболонського районного суду м. Києва від 22 листопада 2021 року, остаточно призначив ОСОБА_7 покарання у виді 1 року 1 місяця обмеження волі.

Проаналізувавши усі обставини, які повинні враховуватися судом при призначенні покарання в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до вірних висновків як щодо виду, так і розміру призначеного ОСОБА_7 покарання.

З таким рішенням суду першої інстанції колегія суддів погоджується, з урахуванням як ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії нетяжких злочинів, так і конкретних обставин кримінального провадження, зокрема того, що ОСОБА_7 сам повідомив працівникам поліції, що має при собі наркотичну речовину та добровільно її віддав, даних про особу ОСОБА_7 , який, хоча і судимий за вчинення аналогічного кримінального правопорушення (кримінального проступку), за яке не відбув покарання, проте має місце проживання, де характеризується позитивно, має батьків похилого віку, не перебуває на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра, ще у грудні 2022 року звернувся до КНП «Соціотерапія» для лікування від наркотичної залежності та перебував на лікуванні з 01.12.2022 року до 02.01.2023 року, свою вину у вчиненому визнав повністю та щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, що судом було визнано, як обставини, які пом`якшують покарання. Також враховує колегія суддів і відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Зазначені обставини справи та дані про особу ОСОБА_7 колегія суддів вважає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, а висновки суду першої інстанції про можливість призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, а саме більш м`якого покарання, ніж передбачене в санкції ч. 2 ст. 309 КК України, правильними.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, судом, відповідно до ст. 66 КК України, визнано ОСОБА_7 обставинами, що пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також те, що у грудні 2022 році ОСОБА_7 звернувся до КНП «Соціотерапія» для лікування від наркотичної залежності та перебував на лікуванні з 01.12.2022 року до 02.01.2023 року з діагнозом: розлади психіки і поведінки внаслідок вживання каннабіноїдів, синдром залежності.

При цьому на час розгляду справи в апеляційному суді ОСОБА_7 відбув частину призначеного йому покарання (7 місяців) та був звільнений на підставі постанови колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 16.04.2024 року про скасування ухвали Київського апеляційного суду від 26.07.2023 року про повернення апеляційної скарги та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

Доводи прокурора з приводу помилковості врахування ОСОБА_7 таких пом`якшуючих обставин, як щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, є необґрунтованими, зважаючи на наступне.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 15.11.2021 року у справі № 199/6365/19, щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Також Верховний Суд у постанові від 07.04.2021 року у справі № 263/15605/17 вказав, що активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином, зокрема таким, як повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, надання допомоги в їх затриманні, видача знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, ОСОБА_7 з самого початку визнавав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, при цьому він сам і зізнався, що має при собі наркотичний засіб і добровільно видав його працівникам поліції.

Пояснення ОСОБА_7 , надані як під час досудового розслідування, так і в суді першої інстанції, є логічними, послідовними, а тому не викликають у суду сумнівів щодо добровільності та істинності його позиції.

При цьому у судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_7 ще раз наголосив, що вину визнає повністю, у вчиненому щиро розкаюється, пройшов курс лікування від наркотичної залежності, після оголошення вироку сам поїхав до м. Бердичіва відбувати покарання, з якого відбув на даний час 7 місяців.

З наведеного вбачається, що ОСОБА_7 надав добровільну допомогу органу досудового розслідування та суду, яка виражається у добровільній видачі працівникам поліції наркотичного засобу та повідомлені органу досудового розслідування і суду фактичних обставин вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, що дало суду можливість розглянути справу відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, тобто за скороченою процедурою, про що не заперечував і прокурор.

При цьому, всупереч тверджень прокурора, суд першої інстанції виклав наведені обставини в мотивувальній частині оскаржуваного вироку.

Таким чином, на переконання колегії суддів, суд обґрунтовано визнав ОСОБА_7 обставинами, які пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що й в обвинувальному акті органом досудового розслідування було зазначено обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_7 , його щире каяття.

Також і та обставина, що у грудні 2022 році ОСОБА_7 добровільного звернувся до КНП «Соціотерапія» та пройшов лікування від наркотичної залежності в період з 01.12.2022 року до 02.01.2023 року, вказує на його бажання виправитись, і тому, на підставі ч. 2 ст. 66 КК України, обґрунтовано визнана судом першої інстанції обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 .

Що стосується інших доводів апеляційної скарги щодо безпідставності застосування положень ст. 69 КК України при призначенні ОСОБА_7 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, то вони не заслуговують на увагу, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону.

Аналіз норм закону дає підстави вважати, що основними умовами для застосування судом положень ст. 69 КК України є наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також вчинене кримінальне правопорушення не повинно бути пов`язане з корупцією, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, а також це не повинні бути кримінальні правопорушення, передбачені ст.ст. 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, які вчинені в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці. Також мають бути враховані дані про особу обвинуваченого.

Вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення не входить до переліку визначених у ст. 69 КК України, за які не можна призначити більш м`яке покарання, ніж передбачене законом.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора, що судом призначено ОСОБА_7 покарання, яке не передбачено санкцією ч. 2 ст. 309 КК України, а саме у виді обмеження волі, то, як зазначалося вище, ч. 1 ст. 69 КК України передбачає можливість, за наявності певних обставин, призначити обвинуваченому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався.

Що стосується тверджень прокурора, що судом першої інстанції не встановлено обставин, які обтяжують покарання, то колегія суддів зважає на таке.

Перелік обставин, які обтяжують покарання передбачений ч. 1 ст. 67 КК України.

Відповідно до частини третьої вказаної норми закону при призначенні покарання суд не може визнати такими, що обтяжують покарання, обставини не зазначені в частині першій цієї статті.

Крім того, відповідно до частини 2 ст. 67 КК України, суд має право, залежно від характеру вчиненого кримінального правопорушення, не визнати будь-яку із зазначених у частині першій цієї статті обставин, за винятком обставин, зазначених у пунктах 2, 6, 6 - 1, 7, 9, 10, 12 такою, що обтяжує покарання, навівши мотиви свого рішення у вироку.

Аналіз наведених норм свідчить, що рішення суду про визнання тих чи інших обставин такими, що пом`якшують або обтяжують покарання, є повністю самостійним і не ставиться у залежність від наведених в обвинувальному акті обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суд, зокрема, може не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання.

Як слідує з обвинувального акта, в ході досудового розслідування не було встановлено обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_7 .

В ході судового розгляду справи суд встановив відсутність обставин, які обтяжують покарання. З чим погоджується і колегія суддів. Не вказує на такі обставини і прокурор в поданій апеляційній скарзі.

Таким чином, сукупність вище наведеного, на думку колегії суддів вказує, що призначене ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 309 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді 1 року обмеження волі є таким, що відповідає особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення і є достатнім для виправлення та перевиховання ОСОБА_7 .

За наведеного, на переконання колегії суддів, призначене ОСОБА_7 покарання відповідає даним про особу обвинуваченого і тяжкості ним вчиненого і є необхідним, достатнім та справедливим для досягнення його мети.

Є безпідставними твердження прокурора, що відсутність посилання у резолютивній частині оскаржуваного вироку на ст. 69 КК України фактично вказує, що ОСОБА_7 призначено покарання, яке не передбачене санкцією ч. 2 ст. 309 КК України.

Застосування положень ст. 69 КК України суд першої інстанції детально навів у мотивувальній частині вироку з обґрунтуванням можливості призначити ОСОБА_7 більш м`який вид основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 2 ст. 309 КК України, тому відсутність посилання на цю норму закону в резолютивній частині вироку є помилкою, яка може бути виправлена шляхом зміни вироку в цій частині.

Згідно з ч. 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Таким чином, вирок Оболонського районного суду м. Києва від 21 червня 2023 року підлягає зміні шляхом викладу його резолютивної частини в такій редакції: вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 309 КК з призначенням покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді 1 року обмеження волі та на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання до покарання за цим вироком невідбутої частини покарання за попереднім вироком Оболонського районного суду м. Києва від 22 листопада 2021 року, визначити ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді 1 року 1 місяця обмеження волі.

У зв`язку з викладеним, апеляційна скарга із змінами і доповненнями до неї прокурора у провадженні не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу із змінами і доповненнями до неї прокурора у провадженні залишити без задоволення.

В порядку ст. 404 КПК України, вирок Оболонського районного суду м. Києва від 21 червня 2023 року стосовно ОСОБА_7 змінити та вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 309 КК з призначенням покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді 1 року обмеження волі та на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання до покарання за цим вироком невідбутої частини покарання за попереднім вироком Оболонського районного суду м. Києва від 22 листопада 2021 року, визначити ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді 1 року 1 місяця обмеження волі.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

___________________ ____________________ __________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3