Справа № 362/7036/25
Провадження № 1-кп/362/700/25
ВИРОК

Іменем України

19.09.2025 м. Васильків

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

його захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Василькові Київської області матеріали кримінального провадження № 0000284, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.07.2025, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Тараща Київської області, громадянина України, неодруженого, з повною середньою освітою, курсанта 3-го курсу Військового інституту телекомунікацій та інформатизації імені Героїв Крут, у військовому званні "солдат", який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

ВСТАНОВИВ:

28 вересня 2022 року солдата ОСОБА_6 , призваного на строкову військову службу, призначено на посаду курсанта Військового інституту телекомунікацій та інформатизації імені Героїв Крут.

Під час проходження військової служби солдат ОСОБА_6 повинен як військовослужбовець Збройних Сил України керуватися вимогами статей 4, 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статтею 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, які зобов`язують його свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, бути дисциплінованим, захищати і поважати конституційні права і свободи людини і громадянина, бути зразком високої культури, скромності та витримки, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, бути дисциплінованим, під час перебування поза розташуванням військової частини не допускати негідних вчинків.

Зі змісту статті 3 Конституції України вбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Разом з тим, приблизно об 11 годині 13.07.2025 у ОСОБА_6 , який перебував поблизу будинку № 14 по вулиці Річній у селищі Глеваха Фастівського району Київської області, під час сварки з ОСОБА_4 , з якою останній перебував у близьких стосунках, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин через ревнощі раптово виник умисел на спричинення ОСОБА_4 тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_6 приблизно об 11 годині 13.07.2025, перебуваючи поблизу будинку № 14 по вулиці Річній у селищі Глеваха Фастівського району Київської області, діючи умисно, у порушення зазначених вимог законодавства, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, дістав правою рукою з правої кишені шортів, у які був одягнений, ніж та наніс лезом ножа один удар в праве передпліччя та один удар в правий лікоть раніше знайомої йому ОСОБА_4 , та у подальшому наніс один удар лезом цього ж ножа в область черевної порожнини ОСОБА_4 , яка в цей час перебувала y положенні стоячи та знаходилася навпроти ОСОБА_6 , внаслідок чого, остання отримала тілесні ушкодження у вигляді рани правого передпліччя та ліктя, проникаючого поранення черевної порожнини з ушкодженням печінки, яке за ступенем тяжкості відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

Отже, ОСОБА_6 своїми умисними діями, які полягали у нанесенні тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною першою статті 121 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений вину у вчиненні даного кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся, погодився з фактичними обставинами, викладеними в обвинувальному акті, та правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, надав показання, відповідно до яких з потерпілою ОСОБА_4 знайомий близько шести років, останні три місяці зустрічались з нею, планували одружитись, йому відомо, що в потерпілої є дитина віком до 2-х років, він навіть допомагав їй матеріально, давав гроші на лікування дитини, загалом близько 30 тис.грн. Проте, 08.07.2025 потерпіла висловила бажання розстатись з ним. 13.07.2025 обвинувачений зателефонував потерпілій, хотів поспілкуватись, щоб з`ясувати відносини, однак коротка телефонна розмова його не задовольнила, тому він поїхав до потерпілої в селище Глеваха за місцем її проживання, щоб поспілкуватись з нею безпосередньо. Але в розмові з ним потерпіла виражала лише агресію, кричала на нього, висловлювала невдоволення від його приїзду, сказала, що в неї інший хлопець, зателефонувала цьому хлопцю та розмовляючи з ним по телефону продовжувала свою агресію щодо обвинуваченого, ображаючи почуття останнього. Це вивело з рівноваги та розлютило ОСОБА_6 , він хотів припинити це, дістав ніж з правої кишені шортів та наніс потерпілій декілька ударів. Повідомив, що заздалегідь не планував наносити тілесні ушкодження потерпілій, просто хотів з нею поговорити, ніж лежав в сумці, коли приїхав до селища Глеваха, то переклав його до кишені для самооборони, оскільки напередодні на нього був здійснений хуліганський напад, внаслідок якого його побили, і він боявся повторного нападу. У скоєному розкаюється, попросив вибачення у потерпілої, зрозумів, що був неправий, повідомив, що оплатив витрати потерпілої на лікування за шість діб, які вона перебувала в лікарні, в сумі 1500 грн., готовий був відшкодувати потерпілій моральну шкоду в сумі 80 тис.грн., але потерпіла хоче більше (900 тис.грн.), таких грошей в нього немає, тому він відшкодує те, що присудить суд. Просив суд суворо не карати, дати йому випробувальний термін, обіцяв, що подібного більше не повториться.

Показання ОСОБА_6 є послідовними і логічними, не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння ним змісту обставин кримінального провадження, а тому суд вважає ці показання достовірними.

Потерпіла та її представник повідомили суду, що в кримінальному провадженні заявляти цивільний позов не планують, звернуться з позовом до обвинуваченого в порядку цивільного провадження, не заперечили часткове відшкодування шкоди обвинуваченим. В частині призначеного покарання просили суд застосувати до обвинуваченого реальне відбуття покарання з ізоляцією від суспільства з огляду на тяжкість вчиненого ним злочину та небезпечність для життя потерпілої, в щире каяття обвинуваченого не вірять, вважають це способом уникнення покарання.

Учасники судового провадження просили суд розглядати справу відповідно до вимог частини третьої статті 349 КПК України. Суд роз`яснив учасникам судового провадження зміст зазначеної норми, упевнився, що суть такого роз`яснення сприйнята ними правильно та переконався у добровільності їх позицій.

Враховуючи, що учасники судового провадження вважають недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позицій, а також з`ясовано, що вони усвідомлюють неможливість далі оспорити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, роз`яснивши учасникам процесу положення частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України), суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, крім допиту обвинуваченого, вивчення даних, які характеризують особу обвинуваченого, та дослідження матеріалів кримінального провадження, що стосуються речових доказів.

Оскільки учасники кримінального провадження вважають, що фактичні обставини справи підтверджені доказами, що знаходяться в матеріалах провадження та не потребують дослідження під час судового розгляду, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, так само визнає фактичні обставини справи доведеними.

Допитавши обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження стосовно характеристики його особи, суд вважає, що подія кримінального правопорушення мала місце, вина ОСОБА_6 доведена повністю поза розумним сумнівом і кваліфікує його дії за частиною першою статті 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, що є небезпечним для життя в момент заподіяння.

Під час обрання виду та міри покарання суд, реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним вчиненому і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення нових злочинів.

При призначенні обвинуваченому покарання суд виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання та відповідно до статті 65 КК України бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Кримінальне правопорушення, передбачене частиною першою статті 121 КК України, є умисним тяжким злочином.

Дослідивши матеріали, які характеризують особу обвинуваченого, суд установив, що він має повну середню освіту, є курсантом 3-го курсу Військового інституту телекомунікацій та інформатизації імені Героїв Крут, у військовому званні "солдат", неодружений, за місцем навчання характеризується переважно з негативної сторони (зокрема, у складних обставинах орієнтується погано, має нестабільний емоційний стан), на обліку у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, раніше не судимий.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та часткове добровільне відшкодування завданої шкоди.

При цьому як прояв щирого каяття суд визнає повне визнання обвинуваченим своєї вини, правдиву розповідь про всі відомі йому обставини вчиненого злочину, осуді своєї поведінки, висловлення жалю через скоєне та вибачення перед потерпілою в судовому засіданні, бажання виправити ситуацію шляхом відшкодування завданої шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання, суд не встановив.

Ураховуючи зазначене, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією частини першої статті 121 КК України, що з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення та особи обвинуваченого відповідатиме меті покарання.

Разом з тим суд бере до уваги, що загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Як зазначив Верховний Суд в ухвалі від 16.08.2018 у справі №183/163/14, з огляду на положення статті 75 КК України законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.

Отже, ураховуючи тяжкість та усі фактичні обставини вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, зокрема обставини, що характеризують поведінку обвинуваченого до, під час та після вчинення злочину, з огляду на щире каяття обвинуваченого у вчиненому, активне сприяння ним розкриттю кримінального правопорушення, часткове добровільне відшкодування завданої шкоди, відсутність обставин, які обтяжують покарання, зважаючи на особу обвинуваченого його молодий вік, те, що він офіційно навчається у Військовому інституті телекомунікацій та інформатизації імені Героїв Крут, у військовому званні "солдат", тобто перебуває в умовах, що здатні забезпечити ресоціалізацію обвинуваченого, раніше не судимий, на обліку в лікаря психіатра та/або нарколога не перебуває, беручи до уваги позицію прокурора, висловлену у судових дебатах, думку потерпілої, яка однак не є вирішальною, виходячи з принципів законності, справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, з огляду на обумовлену статтею 50 КК України мету покарання, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання і вважає за можливе, застосувавши статтю 75 КК України, звільнити його від відбування покарання з випробуванням і покладенням на нього обов`язків у відповідності до статті 76 КК України.

На думку суду, таке покарання, без ізоляції від суспільства, є достатнім для виправлення обвинуваченого (тобто здатне вплинути на свідомість обвинуваченого з метою усунення його негативних рис, що призвели до вчинення кримінального правопорушення, внести корективи у соціально-психологічну поведінку обвинуваченого, виховати у нього повагу до положень закону, в тому числі кримінального) та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, крім того, відповідатиме меті гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

Підстави для застосування статей 69, 69-1 КК України відсутні.

Судом установлено, що ухвалою слідчого судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16.07.2025 у справі № 381/3753/25 до ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на два місяці, до 13.09.2025, дію якого продовжено до 10.11.2025 (включно) ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11.09.2025.

У зв`язку із застосуванням до обвинуваченого покарання з випробуванням запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту суд вважає за можливе скасувати.

Як вбачається із зазначеної ухвали слідчого судді Фастівського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_6 було фактично затримано 13.07.2025 о 15 годині 02 хвилини у порядку статті 208 КПК України до обрання запобіжного заходу.

Таким чином, суд вважає за необхідне відповідно до частин п`ятої, сьомої статті 72 КК України зарахувати в строк покарання ОСОБА_6 строк його попереднього ув`язнення, починаючи з 13.07.2025 до 16.07.2025 (включно), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, а також строк перебування на цілодобовому домашньому арешті, починаючи з 17.07.2025 до 19.09.2025 (включно), з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Документально підтверджені процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

З урахуванням положень частини четвертої статті 174 КПК України суд вважає за доцільне скасувати арешт, що був накладений ухвалою слідчого судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16.07.2025 у справі № 381/3753/25 на вилучене майно.

Питання щодо речових доказів суд вирішує в порядку статті 100 КПК України.

На підставі викладеного та статей 12, 50, 65-67, 72, 75, 76, 121 КК України, керуючись статтями 100, 174, 349, 368-371, 374, 394 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

2. На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 (три) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Іспитовий строк ОСОБА_6 обчислювати з моменту проголошення вироку, тобто з 19 вересня 2025 року.

3. Відповідно до статті 76 КК України покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- не наближатися на відстань менше 100 метрів до місця, де потерпіла ОСОБА_4 може постійно чи тимчасово проживати, тимчасово або систематично перебувати у зв`язку з роботою, навчанням, лікуванням чи з інших причин;

- не спілкуватися у будь-який спосіб із потерпілою ОСОБА_4 .

4. На підставі статті 72 КК України зарахувати ОСОБА_6 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 13.07.2025 до 16.07.2025 (включно), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, а також строк цілодобового домашнього арешту з 17.07.2025 до 19.09.2025 (включно), з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.

5. Скасувати застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

6. Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16 липня 2025 року у справі № 381/3753/25 на вилучений ніж.

7. Речовий доказ у кримінальному провадженні ніж зі слідами речовини бурого кольору, зовні схожої на кров, який упаковано до паперового конверту та передано на зберігання до камери зберігання речових доказів Фастівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, після набрання вироком законної сили знищити.

Вирок може бути оскаржено з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому і прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1