ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1122/26 Справа № 216/2315/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року м. Кривий Ріг

11 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривий Ріг в режимі відеоконференції матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Центрально - Міського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 15 січня 2026 року, якою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 4, 5 ст. 190, ч. 3 ст. 28 ч. 5 ст. 361 КК України, ОСОБА_7 ,до 15 березня 2026 року включно,з визначенням застави в розмірі 163 072 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Центрально - Міського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 15 січня 2026 року, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 4, 5 ст. 190, ч. 3 ст. 28 ч. 5 ст. 361 КК України, ОСОБА_7 ,до 15 березня 2026 року включно,з визначенням застави в розмірі 163 072 грн. Мотивуючи вказане рішення, суд зазначив, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, за які законом України про кримінальну відповідальність передбачене покарання за ч. 5 ст. 190 КК України до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна, за ч. 5 ст. 361 КК України до 15 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю на строк до 3 років, а також, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, не зникли та не змінились під час розгляду клопотання. Вік та стан здоров`я обвинуваченого дозволяють застосування до нього запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_7 не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу на ухвалу Центрально - Міського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 15 січня 2026 року, в якій він просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Наголошує, що у нього значні проблеми зі здоров`ям, вказує, що визначений розмір застави є не посильним та не підйомним для нього та відповідає його майновому стану. Вказує, що він має міцні соціальні зв`язки, наявність рідної сестри та її сім`ї. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно продовжив йому запобіжний захід у виді тримання під вартою, ризики передбачені за ст. 177 КПК України є не доведеними.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали доводи своєї апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти доводів апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали справи в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 5 ст. 394 КПК України ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором.

Згідно вимог ст. 12 КПК України кожен, кого затримано через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення або інакше позбавлено свободи, повинен бути в найкоротший строк доставлений до слідчого судді для вирішення питання про законність та обґрунтованість його затримання, іншого позбавлення свободи та подальшого тримання. Таким чином, законність та обґрунтованість обмеження права на свободу та особисту недоторканність має бути перевірена судом у найкоротший строк.

Згідно з практикою Європейського Суду, зокрема рішенням у складі Великої палати у справі «Labita v.Italy» від 06.04.2000 р., тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

Як встановлено з наданих судом першої інстанції матеріалів, запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 продовжений під час судового провадження в суді першої інстанції до 15 березня 2026 року включно,з визначенням застави в розмірі 163072 грн.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості та законності застосованого до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів враховує, що він обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушеннях, за які законом України про кримінальну відповідальність передбачене покарання за ч. 5 ст. 190 КК України до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна, за ч. 5 ст. 361 КК України до 15 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю на строк до 3 років, а тому обвинувачений, усвідомлюючи відповідальність, яка йому загрожує у випадку доведеності його вини, може переховуватися від суду.

Колегія суддів зазначає, що судовий розгляд кримінального провадження не закінчено, у зв`язку з чим, враховуючи принцип безпосереднього дослідження доказів судом, обвинувачений може незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому провадженні, які ще не допитані судом.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду I інстанції, що з огляду на те, що обвинувачений ОСОБА_7 , не має постійного та законного джерела доходу, ніде офіційно не працює, не перебуває у шлюбі, на утриманні неповнолітніх та інших непрацездатних осіб не має, а отже у обвинуваченого ОСОБА_7 відсутні міцні соціальні зв`язки. ОСОБА_7 обвинувачується в тяжких та особливо тяжких злочинах, які скоєнні з бажанням швидкого та незаконного збагачення, а отже існує доволі великий ризик вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Колегія суддів зазначає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не буде гарантувати виконання ОСОБА_7 своїх процесуальних обов`язків.

Можливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою передбачають вимоги 183 КПК України. Вік та стан здоров`я обвинуваченого дозволяє застосувати до нього запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Тяжкість, характер та обставини інкримінованованих злочинів свідчить про вагомість заявлених ризиків, які дійсно на теперішній час не зменшились, і яким не здатні запобігти більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою.

Розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 домашнього арешту, колегія суддів зазначає, що наразі «достатніми» та «належними» підставами тримання обвинуваченого під вартою є не лише очікування суду, а дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує подальше утримання обвинуваченого під вартою.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про зміну йому запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід на домашній арешт, не є слушними, оскільки обмеження його права на свободу в даному випадку є виправданим та необхідним, через неможливість в жодний інший спосіб запобігти його втечі та забезпечити належне виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Європейським судом з прав людини визнано виправданим тривале тримання під вартою за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Таким чином, перевіривши ухвалу суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що підстави для її скасування відсутні, всі доводи апеляційної скарги обвинуваченого були предметом розгляду в суді І інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Центрально - Міського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 15 січня 2026 року про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: