Справа №463/546/26
Провадження №1-кс/463/1009/26
У Х В А Л А

02 лютого 2026 року Личаківський районний суд м. Львова

Слідчий суддя - ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2

скаржника - ОСОБА_3

розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові щодо невнесення відомостей у Єдиний реєстр досудових розслідувань,

в с т а н о в и в :

скаржник звернувся до слідчого судді із скаргою щодо невнесення відомостей у Єдиний реєстр досудових розслідувань за його заявою від 7 січня 2026 року про вчинення кримінального правопорушення.

Скаргу обґрунтовує тим, що брав участь у судовому засіданні у справі №442/5687/25 у Восьмому апеляційному адміністративному суді 16 грудня 2025 року. Проте, в судовому рішенні зазначено, що сторони в судове засідання не прибули. У зв`язку із чим вважає, що суддями вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ст. 366 КК України. Вважає, що лише в межах досудового розслідування можливо встановити вказані обставини.

Скаржник в судовому засіданні скаргу підтримав, надав аналогічні пояснення.

Представник суб`єкта оскарження Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, в судове засідання не з`явився повторно, про час і місце розгляду заяви повідомлений належним чином, заперечення на скаргу не подав. У зв`язку із наведеним, враховуючи скорочені процесуальні строки для розгляду скарги, вважаю за можливе розглянути скаргу у відсутності суб`єкта оскарження на підставі наявних доказів.

Заслухавши пояснення скаржника, дослідивши матеріали скарги, приходжу до наступного висновку.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення може бути оскаржена заявником, представником заявника, потерпілим або його представником.

Із матеріалів скарги убачається, що до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, було направлено заяву ОСОБА_3 від 7 січня 2026 року про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366 КК України, яке вчинили, на думку заявника, судді Восьмого апеляційного адміністративного суду ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у ході розгляду справи №442/5687/25, в частині зазначення про відсутність, зокрема, ОСОБА_3 в судовому засіданні.

Із вищенаведеного слідує, що скаржник фактично не погоджується із судовим рішенням.

Статтею 126 Конституції України визначено гарантії незалежності і недоторканності суддів, згідно з якими вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.

У відповідності до положень ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Законом України «Про судоустрій і статус суддів» визначено умови виконання професійних обов`язків суддів та правові засоби, за допомогою яких забезпечується реалізація конституційних гарантій самостійності судів та незалежності суддів. Зокрема, статтею 6 Закону встановлено заборону втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповагу до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації в будь-якій формі з метою завдання шкоди авторитету суддів чи впливу на безсторонність суду.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 № 8 «Про незалежність судової влади» визначено, що відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України (254к/96-ВР) судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Рада суддів України у своїх зверненнях неодноразово зазначала, що незгода учасника судового процесу у справі з прийнятим судовим рішенням не може бути приводом до реєстрації заяви, повідомлення про вчинене суддею кримінальне правопорушення. Рада суддів України переконана, що ініціювання кримінального переслідування судді у згаданому контексті є способом незаконного впливу на суд. Така ситуація є загрозливою для засад демократичного устрою, забезпечення прав та свобод людини і громадянина через можливе зниження їх рівня захисту судом.

У Висновках №3 (2002) та №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи зазначено, що є неприйнятною притягнення судді до відповідальності за здійснення своїх обов`язків, крім випадку умисного правопорушення при здійснені судових функцій. Консультативна рада європейських суддів наголошує, що зміст конкретних судових рішень контролюється головним чином за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Згідно з пунктом 57 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів, зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Згідно з пунктом 21 Великої хартії суддів (Основоположних принципів), затвердженої Консультативною радою європейських суддів 17 листопада 2010 року, засоби для виправлення суддівських помилок мають бути передбачені відповідною системою апеляційного оскарження. Виправлення будь-яких інших помилок в адмініструванні правосуддя є виключною відповідальністю держави.

Отже, вчинення (не вчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені судові рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом.

Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, можуть бути усунуті лише у межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допущені.

Оскарження вчинення (не вчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді).

Отже, звернення в даному випадку до правоохоронних органів із заявою про внесення до ЄРДР відомостей про вчинення суддями злочину, за заявою особи, яка не згідна із прийнятим процесуальним судовим рішення є порушенням конституційних гарантій незалежності суду, що є недопустимим і ніхто крім суду у встановленому законом порядку не вправі надавати оцінку судовому рішенню.

З огляду на викладене, вважаю, що Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, не мало законних підстав для внесення відомостей до ЄРДР щодо вчинення кримінального правопорушення суддями під час розгляду справи та прийняття процесуальних рішень.

Слід також зазначити, що згідно ухвали Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2026 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/133575721) судом виправлено описку в описовій частині постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2025 року у справі 442/5687/25, виключивши на 2 сторінці абзаци 3 та 4: «Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце. У відповідності до ч. 3 ст. 268 і ч. 4 ст. 229 КАС України неприбуття сторін не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу».

Тому скаргу слід відхилити.

Керуючись вимогами ст.ст. 214, 303, 306, 307, 372 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

у задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, щодо невнесення відомостей у Єдиний реєстр досудових розслідувань за його заявою від 7 січня 2026 року про вчинення кримінального правопорушення відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошенняшляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 5 лютого 2026 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_7