Житомирський апеляційний суд
Справа №294/29/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/223/26
Категорія ч.2 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження № 0000257 за апеляційною скарг ою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Чуднівського районного суду Житомирської області від 21 жовтня 2025 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт Черняхів Черняхівського району Житомирської області, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, працюючого фізичною особою підприємцем, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 не оспорюючи фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, установлених судом, кваліфікації дій та доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 , просить вирок суду змінити, визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами. Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 рік з покладенням на нього обов`язки відповідно до ст.76 КК України. В решті вирок залишити без змін. Вважає, що вирок суду підлягає зміні у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначає, що призначаючи ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд першої інстанції не врахував належним чином наявність трьох пом`якшуючих покарання обвинуваченого обставин, те, що обвинувачений як під час досудового слідства, так і під час судового розгляду свою вину визнав повністю, щиро розкаявся, надавав матеріальну допомогу потерпілому, який у своїй розписці, вказав що претензій до ОСОБА_7 не має, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліках в спецзакладах не перебуває, поведінку обвинуваченого після події, який залишився на місці та надавав допомогу потерпілому, а також висновок досудової доповіді центру пробації, згідно якого ризик повторного вчинення правопорушення ОСОБА_7 , оцінюється як низький. Вказує, що суд першої інстанції безпідставно не врахував той факт, що ОСОБА_7 є самозайнятою особою, яка працює у сфері підприємницької діяльності, та для виконання професійної діяльності потребує керування транспортними засобами. Звертає увагу на те, що з моменту ДТП пройшло 5 років, і за цей період ОСОБА_7 , не притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, працює, а також веде нормальний спосіб життя.

Вироком Чуднівського районного суду Житомирської області від 21 жовтня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік, та відповідно до ст.76 КК України покладено на нього наступні обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Іспитовий строк ОСОБА_7 вирішено обчислювано з моменту проголошення вироку.

Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень.

У решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні №0000257: на проведення судових інженерно-транспортних експертиз № 11/2-1257, №11/2-1254 та №11/2-1255 від 23.12.2020 в сумі 3 922 (три тисячі дев`ятсот двадцять дві) грн. 80 коп. та на проведення судової автотехнічної експертизи №3493/20-25 в сумі 2451 (дві тисячі чотириста п`ятдесят одну) грн 60 коп.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили не обирався.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановлено судом та зазначено у вироку, 07.11.2020 року близько 15 год 20 хв ОСОБА_7 керував технічно справним легковим автомобілем марки «Honda Accord», д.н.з. НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 на праві власності належить ОСОБА_10 .

Рухаючись у вказаний час та день зазначеним транспортним засобом по 43 км автомобільної дороги загального користування державного значення Н-03 Житомир Чернівці у напрямку м. Чуднів Житомирської області, поблизу с Дриглів Житомирського району Житомирської області водій ОСОБА_7 в порушення вимог пунктів 10.1, 14.2.в) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2021, перед зміною напрямку руху не переконався у тому, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, рухаючись по дорозі із двостороннім рухом, яка має по одній смузі руху у кожному напрямку, перед початком обгону не переконався в тому, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з легковим автомобілем ЗАЗ-110307, д.н.з. НОМЕР_3 , на якому у зустрічному напрямку рухався водій ОСОБА_9 з пасажирами ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

В результаті даної дорожньо транспортної пригоди пасажир автомобіля ЗАЗ-110307, д.н.з. НОМЕР_3 , ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно мозкової травми, пластинчатої гематоми лівої гемісфери головного мозку, переломів лобної, клиноподібної, виличної, решітчастої кісток ліворуч, стінок лівої гайморової, основної пазух, посттравматичного полісинуситу, забою лівої орбіти, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень як небезпечних для життя в момент їх спричинення.

Порушення водієм ОСОБА_7 при керуванні транспортним засобом вимог пунктів 10.1, 14.2.в) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2021, знаходяться в причинному зв`язку зі створенням аварійної обстановки й виникненням даної дорожньо транспортної пригоди.

Таким чином, своїми необережними діями, які виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_11 тяжкі тілесні ушкодження, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

Потерпілий ОСОБА_11 будучи належним чином повідомленим про час та місце апеляційного розгляду, в судове засідання апеляційного суду не з`явився, клопотань про відкладення апеляційного розгляду не заявляв.

Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до ч.1ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У вироку суду зазначено, що на підставі ч.3 ст.349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом першої інстанції було визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким із учасників процесу не оспорювалися. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності та істинності їх позиції не було, їм роз`яснено, що у даному випадку, вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За таких обставин, висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та в апеляційній скарзі не оспорюється. Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст. 286 КК України кваліфіковані правильно.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції виходив із загальних засад призначення покарання - ст. 65 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, яке згідно ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого та врахував обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, судом зазначено, що обвинувачений ОСОБА_7 на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, неодружений, на утриманні малолітніх чи непрацездатних осіб не має, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, працює фізичною особою - підприємцем, раніше не судимий.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до вимог ч.1 ст.66 КК України, суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданої шкоди потерпілому ОСОБА_11 .

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , відповідно до вимог ч. 1 ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Враховуючи наведене, особу обвинуваченого, наявність кількох пом`якшуючих покарання обставин, відсутність обтяжуючих обставин, відношення обвинуваченого до вчиненого, а саме визнання ним своєї вини та добровільне відшкодування завданої матеріальної шкоди потерпілому, думку потерпілого, суд першої інстанції вважав за можливе призначити обвинуваченому ОСОБА_7 основне покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.2 ст.286 КК України, з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

Крім того, враховуючи обставини вчинення злочину, дані про особу винного, досудову доповідь, згідно з якою ризик вчинення ОСОБА_7 повторного правопорушення оцінюється як низький, а також відсутність будь яких порушень з боку ОСОБА_7 у сфері транспорту протягом майже п`яти років після скоєння ДТП, суд першої інстанції дійшов висновку, що перевиховання та виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а тому на підставі ст.75 КК України звільнив ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком.

З врахуванням наведеного, колегія судді погоджується з призначеним судом першої інстанції основним покаранням обвинуваченому ОСОБА_7 та вважає, що воно буде достатнім для перевиховання та виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів, з урахуванням пом`якшуючих обставин, а встановлений іспитовий строк буде необхідним контролем за поведінкою ОСОБА_7 з боку уповноваженого органу пробації.

Крім того, розмір та вид основного покарання апелянтом не оскаржується.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника щодо безпідставного, на його думку, призначення обвинуваченому ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 КК необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами.

Наведене свідчить про те, що рішення суду щодо застосування чи не застосування додаткового покарання повинно бути належним чином мотивовано у вироку.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку, суд першої інстанції належним чином мотивував своє рішення щодо застосування мінімального строку додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Так, вирішуючи питання щодо доцільності застосування до ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд першої інстанції врахував дані про особу винного, його критичне ставлення до вчиненого, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування матеріальної шкоди потерпілому, а також конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, зокрема грубе порушення обвинуваченим ОСОБА_7 Правил дорожнього руху (виїзд на зустрічну смугу), що призвело до дорожньо-транспортної пригоди з транспортним засобом, у якому знаходилось четверо осіб (водій з трьома пасажирами), одному з яких завдано тяжких тілесних ушкоджень, а також позицію цивільного позивача (водія пошкодженого транспортного засобу), який вважав за необхідне призначення додаткового покарання обвинуваченому.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що обвинуваченому ОСОБА_7 слід призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на мінімальний строк, передбачений ст. 55 КК України, а саме на 1 (один) рік.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, враховуючи наслідки вчиненого, та вважає, що саме такий строк додаткового покарання відповідатиме критерію справедливості, буде необхідним і достатнім обмеженням прав і свобод обвинуваченого з метою захисту інтересів суспільства та виступатиме в якості дієвого запобіжника вчиненню нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

Твердження апелянта про те, що призначаючи ОСОБА_7 додаткове покарання суд першої інстанції не врахував належним чином наявність трьох пом`якшуючих покарання обвинуваченого обставин, те, що обвинувачений як під час досудового слідства, так і під час судового розгляду свою вину визнав повністю, щиро розкаявся, надавав матеріальну допомогу потерпілому, який у своїй розписці, вказав що претензій до ОСОБА_7 не має, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліках в спецзакладах не перебуває, поведінку обвинуваченого після події, який залишився на місці та надавав допомогу потерпілому, а також висновок досудової доповіді центру пробації, згідно якого ризик повторного вчинення правопорушення ОСОБА_7 , оцінюється як низький, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказані встановлені під час судового розгляду кримінального провадження обставини, дані про особу обвинуваченого, а також висновки досудової доповіді центру пробації були враховані судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 додаткового покарання.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_7 з травня 2025 року є самозайнятою особою, яка працює у сфері підприємницької діяльності, та для виконання професійної діяльності потребує керування транспортними засобами, на переконання колегії суддів, не може бути достатньою підставою для незастосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, з огляду на обставини вчинення кримінального правопорушення та його наслідки у виді спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень.

Доводи захисника про те, що додаткове покарання, застосоване судом у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік, є таким, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки визначений судом першої інстанції ОСОБА_7 строк додаткового покарання є співрозмірним протиправному діянню, відповідає вимогам статей 50,65 КК України, принципу індивідуалізації призначеного покарання, яке є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень і не може вважитися несправедливим внаслідок суворості.

Факт відшкодування обвинуваченим ОСОБА_7 завданої потерпілому та цивільному позивачу шкоди та сплата процесуальних витрат за вироком суду, також не впливає на правильність висновків суду першої інстанції стосовно призначеного додаткового покарання.

Таким чином, переконливих аргументів, які б ставили під сумнів законність рішення суду першої інстанції, вмотивованість його висновків при призначенні обвинуваченому додаткового покарання за ч.2 ст. 286 КК України в апеляційній скарзі не наведено.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_7 є законним та обґрунтованим, а тому підстав для його скасування чи зміни колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Чуднівського районного суду Житомирської області від 21 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: