Справа № 700/583/24
Провадження № 1-кп/700/71/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2025 р. Лисянський районний суд Черкаської області в складі головуючого - судді: ОСОБА_1 , за участю секретаря: ОСОБА_2 , прокурора: ОСОБА_3 , захисника: ОСОБА_4 , обвинуваченого: ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Лисянка кримінальне провадження відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, працюючого майстром виробничого навчання Лисянського професійного аграрного ліцею, не судимого, який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України,

встановив:

ОСОБА_5 , являючись військовозобов`язаним, відповідно до довідки військово - лікарської комісії № 27/44 від 30.05.2024 визнаний придатним до проходження військової служби та підлягав призову на військову службу під час загальної мобілізації.

Перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , 30.05.2024 о 15 год. 30 хв. було запропоновано отримати повістку на призов по мобілізації на 05 год. 00 хв. 06.06.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_3 для призову на військову службу до лав Збройних Сил України під час загальної мобілізації для подальшої відправки на проходження служби у лавах Збройних Сил України, але останній від отримання та підпису повістки відмовився.

ОСОБА_5 , будучи у встановленому законом порядку належним чином повідомленим працівниками вищевказаного центру про призов на військову службу під час загальної мобілізації, а також про наслідки відмови бути призваним та проходити військову службу, достовірно знаючи, що відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543-ХІІ, Указу Президента України №64-2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану на території України», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, в Україні запроваджено введення воєнного стану, відповідно діє особливий період та Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року №69-2022 проводиться призов на військову службу за мобілізацією, діючи умисно, з метою ухилення від призову за мобілізацією, після визнання його військово-лікарською комісією придатним до військової служби за станом здоров`я та не маючи права на відстрочку від призову, в порушення вимог статті 65 Конституції України, статей 1, 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу України» від 25 березня 1992 року № 2232-ХП, статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543-ХП, та Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року №69-2022, 06 червня 2024 року без поважних причин не прибув на визначений час та дату до ІНФОРМАЦІЯ_3 , та у такий спосіб ухилився від призову на військову службу під час мобілізації в особливий період.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 336 КК України - ухилення від призову на військову службу під час мобілізації.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_5 вину свою визнав повністю та щиро розкаявся у вчиненому пояснивши, що раніше був обмежено придатним і не мав наміру ухилятися від мобілізації, а до ТЦК з`явився для поновлення облікових документів, що б влаштуватись на роботу, а взамін отримав бойову повістку, по якій не з`явився через стан здоров`я та оскільки мав право на відстрочку. Просить його суворо не карати і призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Крім визнання вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, його вина підтверджується доказами, що перевірені та оцінені з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності кожен окремо та у взаємозв`язку для ухвалення даного процесуального рішення, які суд враховує та бере до уваги.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що військово - обліковий документ був сформований на обвинуваченого 04.05.2024 року. ОСОБА_5 було викликано у військкомат і йому вручено повістку для проходження ВЛК. 30.05.204 року він пройшов комісію і рішенням був визнаний придатний до військової служби. Військово - обліковий документ і є військовий квиток. Формування військового документа відбулося раніше, а до нього по мірі необхідності вносяться зміни.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що працює в ІНФОРМАЦІЯ_3 . ОСОБА_5 відмовився від отримання повістки за станом здоров`я, коли це було не пам`ятає. Був складений акт про відмову про отримання повістки в його присутності.

Згідно рапорту чергового Звенигородського РВП ГУ НП в Черкаській області від 09 червня 2024 року, ОСОБА_8 повідомив про порушення законодавства про мобілізацію громадянином ОСОБА_5 , який вчинив правопорушення передбачене ст. 336 КК України.

Повідомленням начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 08 червня 2024 року підтверджується, що ОСОБА_5 не з`явився 06 червня 2024 року на 05:00 для відправки по мобілізації за повісткою.

Вказане вбачається і з рапорту майора ОСОБА_9 від 06 червня 2024 року.

Згідно рапорту від 30 травня 2024 року майора ОСОБА_9 , ОСОБА_5 відмовився від отримання повістки на призов по мобілізації.

Актом про відмову військовозобов`язаного від отримання повістки на призов по мобілізації від 30 травня 2024 року та копією повістки стверджується, що ОСОБА_5 відмовився від отримання повістки за мобілізацією. Вказаний акт підписаний ОСОБА_5 без зауважень.

Вказану відмову ОСОБА_5 підтвердив також власноручно написаною заявою від 30 травня 2024 року.

Згідно військово-облікового документа від 04 травня 2024 року ОСОБА_5 30 травня 2024 року взято на військовий облік.

Відповідно довідки ВЛК від 30 травня 2024 року № 27/44 та картки обстеження та медичного огляду, ОСОБА_5 визнаний придатним до військової служби.

Оцінюючи вище досліджені в судовому засіданні докази, вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 336 КК України є доведеною.

Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини зазначені у ст. 91 КПК України, та вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

При встановлених обставинах суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю, а його дії слід кваліфікувати за ст. 336 КК України, як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Згідно ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченим і передбачене ст. 336 КК України, класифікується як нетяжкий злочин.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину шляхом послідовного і повного визнання вини, стан здоров`я обвинуваченого та наявність у нього на час винесення вироку відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

На обліку у лікаря нарколога та психіатра обвинувачений не перебуває, офіційно працевлаштований, раніше не судимий, орган місцевого самоврядування компрометуючими матеріалами не володіє.

Згідно довідки ІНФОРМАЦІЯ_3 від 15 жовтня 2025 року № 2/2119 ОСОБА_5 як педагогічний працівник має відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації до 31 серпня 2026 року (а.с. 132 т.2).

Відповідно до медичного висновку від 26 липня 2024 року ОСОБА_5 має вроджену ваду серця (МКФ Q 23.83).

З довідки ДНЗ «Лисянський професійний аграрний ліцей» від 11 жовтня 2024 року № 514 вбачається, що ОСОБА_5 згідно наказу від 06 червня 2024 року № 31-к працює на посаді майстра виробничого навчання на повну ставку.

Право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, особливого періоду, кореспондується з обов`язком військовозобов`язаного дотримуватися правил військового обліку, зокрема щодо своєчасного повідомлення органу про виникнення законних підстав для надання відстрочки від призову на військову службу.

Подібний висновок за в цілому схожих обставин міститься у постанові Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі № 280/6033/22.

За таких обставин суд визнає, що ймовірна наявність у обвинуваченого нереалізованого права на відстрочку на час вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, не перешкоджає притягненню останнього до кримінальної відповідальності за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, але це може бути враховано судом при призначенні покарання.

Згідно статті 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а згідно статті 65 КК України встановлено, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Покарання є засобом примусу, що забезпечується силою державної влади в межах закону, є ефективним засобом забезпечення виконання кожною особою конституційного обов`язку неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Мета покарання є кара засудженого, яка повинна відповідати принципу справедливості; виправлення засудженого - такі зміни його особистості, які роблять його безпечним для суспільства, характеризують його схильність до правомірної поведінки, поваги до правил і традицій людського співжиття; запобігання вчиненню засудженим нового злочину; запобігання вчиненню злочинів іншими особами.

Ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а й від спроможності правоохоронних органів не допустити безкарності злочинних діянь та спроможності виконати його обвинуваченим.

Виходячи з вищанаведеного, обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , виходячи з принципу індивідуалізації покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення та його особу, а саме те, що він раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, офіційно працевлаштований, має вади серця, відстрочку від мобілізації, тому суд вважає за можливе призначити покарання з застосуванням ч.1 ст.69 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цьогоКодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Обираючи ОСОБА_5 інший, більш м`який вид покарання, не зазначений в санкції ст. 336 КК України, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Санкцією ст. 336 КК України, в редакції закону, який діяв на момент вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, та і на даний час, передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від трьох до п`яти років.

Законодавець при встановленні альтернативних видів покарання, ніж позбавлення волі, також неодноразово відмічав, що однією з причин застосування найсуворішого виду покарання з ізоляцією особи від суспільства є те, що перебування засудженої особи у суспільстві становить небезпеку для суспільства. Водночас, сам по собі встановлений судом факт ухилення особи від призову на військову службу не свідчить про те, що перебування такої особи в суспільстві становить небезпеку для суспільства, для оточення, для окремих людей. Тому, застосування інших видів покарань (замість позбавлення волі) дозволить зекономити бюджетні, матеріальні та людські ресурси держави, спрямовуючи вивільнені у такий спосіб ресурси, зокрема, на забезпечення обороноздатності і Національної безпеки України. Адже, застосування покарання у виді позбавлення волі зобов`язує державу створювати відповідні умови для виконання покарання: мати необхідну кількість установ виконання покарань; мати необхідну кількість вільних місць і вільного простору у цих установах для розміщення засуджених до позбавлення волі; витрачати ресурси на направлення засуджених до місць відбування покарань і, в разі необхідності, на переміщення під вартою; нести різноманітні витрати на утримання засуджених (створення відповідних житлово-побутових умов, санітарно-гігієнічних умов, витрати на електроенергію, опалення, водопостачання, водовідведення, харчування, одяг, взуття, медичне забезпечення) тощо. Також після відбування покарання засуджена особа потребуватиме соціалізації, допомоги із працевлаштуванням (можливо, зокрема, також і перекваліфікації) та, цілком ймовірно, лікування - це також може призвести до витрачання додаткових ресурсів держави у зв`язку з засудженням особи до позбавлення волі (а не до іншого виду покарання).

Застосування ж інших видів покарань (замість позбавлення волі) - це додаткові надходження до державного та місцевих бюджетів в період воєнного стану та після його завершення. Адже застосування таких видів покарань як штраф, виправні роботи, матиме наслідком додаткові надходження до бюджету. Застосування покарання у виді громадських робіт - це виконання суспільно корисних робіт безоплатно (тобто додаткова економія бюджетних грошей та сприяння вирішенню питання дефіциту кадрів для виконання певних необхідних робіт). Застосування покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, - це можливість для засудженого працювати та заробляти доходи, з яких сплачуються податки, збори, єдиний соціальний внесок (що забезпечить додаткові бюджетні надходження в період воєнного стану та після нього); це сприяння вирішенню питання дефіциту кадрів в різних галузях економіки в період воєнного стану (оскільки засуджений до покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, може працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а не відбувати покарання у виді позбавлення волі з ізоляцією від суспільства), що забезпечить додаткові бюджетні надходження, посилить економічну стійкість держави та, як наслідок, посилить обороноздатність України. Трудова діяльність таких засуджених на підприємствах в різних галузях економіки (замість відбування покарання у виді позбавлення волі з ізоляцією від суспільства) допоможе зберегти економічну активність вітчизняних підприємств та українську економіку (чимало підприємств зараз відчуває дефіцит кадрів), а ізоляція від суспільства таких засуджених може лише поглибити проблему дефіциту кадрів у різних галузях економіки.

У постанові Верховного Суду від 10 квітня 2025 року у справі №585/3430/23 суд вважає за можливе на підставі ч. 1 ст. 69 КК перейти до більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції ст. 336 КК, яке слід відбувати реально.

В застосуванні ст. 75 КК України суд не вбачає підстав, оскільки це не буде повною мірою слугувати меті покарання.

У даному випадку немає законодавчих заборон з урахуванням ч. 1 ст. 69 КК України, призначити ОСОБА_5 покарання у виді виправних робіт, але у максимальному розмірі яке слід відбувати реально за місцем роботи.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів. Тому, саме покарання у виді виправних робіт у даному випадку буде необхідним і достатнім для досягнення мети покарання.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 349, 370, 371, 373, 374, 376, 395 КПК України суд,

ухвалив:

Визнати винним ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вчиненні злочину, передбаченого ст. 336 КК України та призначити йому покарання з урахуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді двох років виправних робіт з відрахуванням в дохід держави двадцять відсотків його заробітку.

Вирок може бути оскаржений до Черкаського апеляційного суду через Лисянський районний суд Черкаської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1