Справа: № 148/1492/25
Провадження №1-кс/148/485/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 року м. Тульчин

Слідчий суддя

Тульчинського районного суду

Вінницької області ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання старшого слідчого СВ Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді - тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шура-Копіївська, Тульчинський район Вінницька область, зареєстрованого та проживаючого, за адресою: АДРЕСА_1 , з повною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, має на утриманні мати похилого віку, військовозобов`язаного, раніше не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, за участю сторін кримінального провадження: слідчого ОСОБА_5 , прокурора ОСОБА_6 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИВ:

Близько 09:00 год 16.06.2025 ОСОБА_4 , перебуваючи у м. Тульчин, Вінницької області, проходив повз кав`ярню «Просто кава», яка розташована по вул. Миколи Леонтовича, 80А, м. Тульчин, де на столі, який розміщений зовні, попід приміщення кав`ярні, виявив чоловічий гаманець «CALLENA» з особистими речами, належний ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає, за адресою: АДРЕСА_2 , який останній попередньо залишив там.

У подальшому, ОСОБА_4 , в гаманці, виявив дисконтну карту «Копійочка» №215, дисконтну карту «БРСМ нафта PLUS» № НОМЕР_1 , дисконтну карту «Конекс» №798, банківську карту АТ «Райффайзен Банк» № НОМЕР_2 , банківську карту АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_3 , банківську карту АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_4 , пенсійне посвідчення № НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_8 , серії НОМЕР_6 , посвідчення водія на ім`я ОСОБА_8 серії НОМЕР_7 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_8 , серії НОМЕР_9 .

Переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_4 діючи з прямим умислом безпосередньо спрямованим на заволодіння банківських карток та переслідуючи корисливу мету подальшого їх використання, шляхом розрахунку за товари в магазинах, усвідомлюючи протиправний і суспільно-небезпечний характер вчинюваних ним дій і свідомо бажаючи настання їх негативних наслідків, шляхом вільного доступу викрав чоловічий гаманець «CALLENA» із банківськими картками які згідно ст. 1 Закону України «Про інформацію», п.п. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність», п. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», є офіційним документом, тобто електронним платіжним документом, засобом доступу до банківського рахунку.

У подальшому, ОСОБА_4 використав викрадену банківську картку АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_4 , розрахувавшись нею 16.06.2025 окремими платежами в магазині «Грош-Експрес», що розташований за адресою: вул. Миколи Леонтовича, 33, м. Тульчин, Вінницька область, на загальну суму 251 грн.

Крім того, ОСОБА_4 17.06.2025 близько 16:30 год, у період воєнного стану в Україні, запровадженого Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 з подальшим його продовженням, перебуваючи на території домогосподарства, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помітив на підвіконні мобільний телефон торгової марки Redmi Note 8T, який належить ОСОБА_9 та в нього винник умисел незаконно збагатитися шляхом його крадіжки.

Усвідомлюючи належність на праві приватної власності вказаного майна іншій особі, ОСОБА_4 реалізовуючи свій злочинний умисел, з метою незаконного збагачення, розуміючи, що вчиняє протиправні дії в умовах воєнного стану, таємно, з корисливих мотивів, умисно шляхом вільного доступу переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, оскільки ОСОБА_9 перебувала за межами домогосподарства, з поверхні підвіконня, викрав мобільний телефон торгової марки Redmi Note 8T, вартістю 3252 грн.

Після заволодіння вищевказаним мобільним телефоном, ОСОБА_4 місце вчинення кримінального правопорушення покинув та з викраденим попрямував до власного домогосподарства, де залишив його собі на зберігання.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріального збитку на загальну суму 3252 грн.

У подальшому, 26.06.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України.

На час подання даного клопотання ОСОБА_4 був відсутній за місцем свого проживання, тим самим переховувався від органів досудового слідства, тому, постановою слідчого від 20.08.2025, останнього було оголошено в розшук.

Необхідність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , мотивована тим, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, за скоєння якого передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 8 років.

У судовому засіданні слідчий, прокурор підтримали клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просили його задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання, просив застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, та зазначив, що вину визнає у вчиненні кримінальних правопорушень.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 заперечив щодо задоволення клопотання та просив застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, оскільки, підозрюваний має на утриманні матір похилого віку, з якою проживає та здійснює догляд; ризики визначені ст. 177 КПК України, не підтверджені, так як підозрюваний визнає вину.

Заслухавши позицію учасників судового розгляду, дослідивши представлені матеріали клопотання, слідчий суддя прийшов до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам, переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Так, на підтвердження наявності підстав для застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, органом досудового розслідування надано витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с. 3), постанову про призначення групи прокурорів (а.с. 4), постанову про створення слідчої групи (а.с. 5), протокол допиту потерпілого (а.с. 6, 8), постанову про визнання речових доказів і передачу їх на зберігання (а.с. 7, 9), протокол огляду (а.с. 10, 11), повідомлення про підозру (а.с. 12, 13), протокол допиту підозрюваного (а.с. 15), довідку про склад сім`ї № 135 від 18.06.2025, відповідно до якої за адресою: АДРЕСА_1 , із ОСОБА_4 проживає його матір ОСОБА_10 (а.с. 17), довідку характеристику № 136 від 18.06.2025, згідно якої за місцем проживання характеризується задовільно (а.с. 18), перебуває на обліку у лікаря-нарколога з 2015 року, з діагнозом «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності ІІ ст.», до лікаря-психіатра не звертався (а.с. 20), в силу ст. 89 КК України раніше не судимий (а.с. 21-23), протокол допиту свідка (а.с. 25, 26), постанову про призначення амбулаторної судової психіатричної експертизи від 17.07.2025 (а.с. 28, 29), доручення про проведення слідчих (розшукових) дій у порядку ст. 40 КПК України (а.с. 30, 32), рапорт (а.с. 31, 33, 34), постанову про зупинення досудового розслідування та оголошення розшуку підозрюваного від 20.08.2025 (а.с. 35, 36), протокол затримання особи, на виконання ухвали суду від 23.09.2025 (а.с. 39, 40).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першої статті 177 КПК України.

На час розгляду клопотання, органом досудового слідства 26.06.2025 ОСОБА_4 , повідомлено про підозру у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України.

Відповідно до п. 1 ст. 5 Конвенції, яка полягає в недопущенні свавільного позбавлення свободи (рішення у справі «Олексій Михайлович Захаркін проти України» (Oleksiy Mykhaylovych Zakharkin v. Ukraine), заява № 1727/04, п. 84, від 24.06.2010). Для того, щоб позбавлення свободи можна було вважати несвавільним, відповідності цього заходу вимогам національного законодавства недостатньо; застосування такого заходу має також бути необхідним за конкретних обставин (рішення у справах «Нештяк проти Словаччини» (Nestak v. Slovakia), заява № 65559/01, п 74, від 27.02.2007, «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine) заява № 38717/04, п. 27, від 14.10.2010, і «Корнейкова проти України» (Korneykova v. Ukraine), заява № 39884/05, п. 34, від 19.01.2012).

Згідно рішення Європейського суду з прав людини, яке згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, які є джерелом законодавства, у справі «Бойченко проти Молдови» № 41088/05, рішення від 11.07.2006 - «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обгрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не с достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу».

Взяття під варту ніколи не повинно бути видом міри попередження, що застосовується в обов`язковому порядку абсолютно до всіх. Цей захід повинен розглядатися як виняткова міра і лише у випадку суворої необхідності. На цьому наголошується в Резолюції Комітету Міністрів Ради Європи (65)11 від 09.041965, "Взяття під варту".

При взятті під варту повинні бути дотримані процесуальні та матеріальні вимоги кримінального та кримінально-процесуального законодавства, необхідні для законності позбавлення особи свободи (Рішення ЕСПЛ «Nikolova v. Bulgaria» від 25.03.1999). Процес затримання повинен бути справедливим і належним. Правомірність позбавлення свободи означає відсутність свавільності такого позбавлення та відповідати меті, зазначеній в Конвенції з прав людини. При цьому ЄСПЛ в багатьох своїх рішеннях вказував, що національне законодавство щодо позбавлення людини свободи повинно відповідати Конвенції, інакше затримання буде законним однак не правомірним з точки зору Європейської Конвенції з прав людини.

Отже, відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, національні суди повинні з`ясувати, чи є тримання особи під вартою до судового розгляду справи єдиним запобіжним заходом, який забезпечив би належну процесуальну поведінку особи та виконання не процесуальних обов`язків, а також чи є можливість обмежитися в даному випадку застосуванням менш суворого (альтернативного) запобіжного заходу.

На підставі ч. 1, 4 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, що свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

В ході розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України.

Разом з тим, слідчим та прокурором не доведено існування ризиків визначених ст. 177 КПК України, зазначених у клопотанні, зокрема: підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, однак, оскільки у судовому засіданні встановлено, що підозрюваний визнає вину у вчиненні кримінальних правопорушень, за місцем постійного проживання характеризується задовільно, має на утриманні матір похилого віку, з якою проживає та здійснює догляд за нею, в силу ст. 89 КК України є не судимим, тому слідчий суддя вважає, що до підозрюваного можливо застосувати більш м`який запобіжний захід.

Беручи до уваги вимоги положень ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. У кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

З огляду на викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що у задоволенні клопотання слід відмовити, та у відповідності до вимог ч. 4 ст. 194 КПК України до підозрюваного ОСОБА_4 слід застосувати більш м`який запобіжний захід з метою запобігання встановлених ризиків, а саме: що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки усвідомлює, що він підозрюється у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України, та діяння за ч. 4 ст. 185 КК України є тяжким кримінальним правопорушенням, за скоєння якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 8 років з конфіскацією майна або без такої, забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків, у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

На підставі викладеного і керуючись ст. 177, 181 183, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді - тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шура-Копіївська, Тульчинський район Вінницька область, зареєстрованого та проживаючого, за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України відмовити та обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, заборонивши останньому залишати житло, за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 60 днів, до 23.11.2025 включно.

Зобов`язати підозрюваного ОСОБА_4 : прибувати за викликом до слідчого, прокурора та суду невідкладно; повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну місця проживання та роботи; не залишати місце постійного проживання без дозволу слідчого, прокурора, або суду.

Ухвалу вручити підозрюваному, захиснику, слідчому та прокурору, а також направити для виконання начальнику Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 25.09.2025.

Слідчий суддя: