Провадження 11-кп/824/1215/2025 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

20 листопада 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючий),ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0006391 від 04.07.2018 за апеляційними скаргами заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 та захисника обвинуваченого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Дніпровського районного суду міста Києва 06 грудня 2023 року, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Дніпровського районного суду міста Києва 06 грудня 2023 року,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Руставі, Республіка Грузія, грузина, громадянина Грузії, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні сина ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 є, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки;

на підставі ст.75 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю в 2 роки із покладенням обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України;

вирішене питання про речові докази та процесуальні витрати.

Відповідно до вироку, 04 липня 2018 року, приблизно о 12 годині 30 хвилин, ОСОБА_12 , разом з особою № 1, яку оголошено в розшук та кримінальне провадження зупинене до його розшуку, та особою № 2, яку оголошено в розшук та кримінальне провадження зупинене до його розшуку, умисно, групою осіб, використовуючи заздалегідь заготовлені відмички, відкрили замок вхідних дверей квартири АДРЕСА_3 , та проникнувши до квартири викрали майно, яке належить потерпілому ОСОБА_13 . Після чого, ОСОБА_10 спільно з особою № 1 та особою № 2, з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, та в подальшому, цього ж дня, о 13 годині 50 хвилин по вулиці Антоновича, 176 в м. Києві разом із викраденим майном були затримані працівниками поліції.

В апеляційній скарзі прокурор указав на незаконність вироку у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтування доводів скарги указав на те, що судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_10 покарання з випробуванням не було належним чином обґрунтовано підстави, за наявності яких суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання. Вважав, що судом першої інстанції не взято до уваги суспільну небезпечність вчиненого ОСОБА_10 кримінального правопорушення, так і особи обвинуваченого. Вважав, що судом при призначенні покарання обвинуваченому не було належним чином враховано тяжкості злочину, який останньому поставлено у вину, а також обставини його вчинення. Окрім цього, прокурор звернув увагу на особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення у тому числі тяжких злочинів проти власності. Крім цього, у якості обставини, яка згідно п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України пом`якшувала покарання обвинуваченого, суд визнав щире каяття у вчиненому, що не підтверджується матеріалами кримінального провадження. Крім того, суд не взяв до уваги, що інкриміноване кримінальне правопорушення було вчинено 04.07.2018, тобто до ухвалення попереднього вироку Святошинського районного суду міста Києва від 22.10.2018, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК України є підставою для призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, незалежно від того, чи відбувалося покарання, призначене попереднім вироком. Однак місцевий суд не застосував положення ч. 4 ст. 70 КК України, що регулюють кримінальну відповідальність. Просив вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 призначити покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ч. 4 ст. ст. 70, 72 КК України вирок Святошинського районного суду міста Києва від 22.10.2018 виконувати самостійно.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 вказав на незаконність вироку у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості та істотним порушенням вимоги кримінального процесуального закону. В обґрунтування доводів скарги указав на те, що судом першої інстанції не враховані обставини, про застосування більш м`якого покарання, зокрема, що особу засуджено не за корупційний злочин; що особу засуджено не за злочини проти життя та здоров`я людини; особу винного; інші обставини справи, такі як думка потерпілого. При ухваленні оскарженого вироку, судом не надано самостійної оцінки обставинам, що характеризують тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи в аспекті їх впливу на можливість застосування більш м`якого покарання. Натомість, судом першої інстанції у вироку об`єднав обставини справи, які мають оцінюватись в різних аспектах для обґрунтування різних за змістом правових рішень - для призначення виду і міри покарання, яке є необхідним і достатнім для виправлення особи та запобігання новим злочинам, та для оцінювання застосування більш м`якого покарання. Окрім цього, судом не вказано в оскаржуваному рішенні, які саме ознаки чи обставини характеризують індивідуальний ступінь тяжкості вчиненого злочину, як вони вплинули на ухвалене рішення. Так, обираючи ОСОБА_12 вид та міру покарання, суд повинен враховувати тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких та дані про його особу. Окрім того, ОСОБА_12 на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, має постійне місце проживання та реєстрації на території міста Києва, де характеризується позитивно, неофіційно працевлаштований, де також характеризується позитивно, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину. Разом з цим, під час досудового розслідування та під час судового розгляду справи, ОСОБА_12 зазначав, що вину в скоєному злочині визнає в повному обсязі. Просив вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 06 грудня 2023 року змінити в частині призначеного покарання, пом`якшити призначене покарання ОСОБА_12 засудивши його до 3 років позбавлення волі та на підставі ч. 1 ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

захисника, який подану ним апеляційну скаргу підтримав, підтвердив доводи цієї скарги і просив її задовольнити; апеляційну скаргу прокурора вважав не обґрунтованою і просив залишити її без задоволення;

обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, а апеляційну скаргу захисника підтримав і просив її задовольнити;

прокурора, який апеляційну скаргу прокурора підтримав, підтвердив її доводи та просив її задовольнити; проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечував;

вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення обох апеляційних скарг з огляду на таке.

Висновки суду першої інстанції в частині доведеності винуватості ОСОБА_10 у вчиненні поставленого йому у вину злочину та правильності кваліфікації його дій учасниками судового провадження не оскаржуються, а тому вирок у цій частині відповідно до положень ч.1 ст. 404 КПК України, колегією суддів не перевірявся. Підстав для виходу за межі апеляційних скарг в порядку ч.2 ст. 404 КПК України колегія суддів не знаходить.

Щодо доводів обох апеляційних скарг в частині незаконності вироку в частині призначеного покарання, то вони не ґрунтуються ні на матеріалах кримінального провадження, ні на вимогах закону.

Відповідно до ч.1 і ч.2 ст. 65 КК України покарання судом призначається у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення; відповідно до положень Загальної частини КК України; із врахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Зазначених вимог закону при призначенні покарання Курашвілі Левані судом першої інстанції дотримано у повному обсязі. Так, судом була врахована тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким; ставлення обвинуваченого до скоєного, зокрема те, що він вину визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, приніс вибачення потерпілому. Судом враховані дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він має на утриманні малолітню дитину, 2011 року народження. Крім того судом враховано те, що потерпілий ОСОБА_13 не має претензій матеріального або морального характеру до ОСОБА_10 . Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого судом визнане щире каяття обвинуваченого у вчиненні злочину. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Врахувавши наведене суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі із застосуванням положень ст. 75 і ст. 76 КК України, тобто із звільненням його від відбування покарання з випробуванням, встановленням іспитового строку та покладенням на нього обов`язків, визначених п. п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, належним чином мотивувавши своє рішення. На думку колегії суддів, наведені судом обставини дають підстави стверджувати про те, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбування ним покарання, а призначене покарання із застосуванням звільнення від відбування покарання із випробуванням є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів. Підстав як для посилення цього покарання, так і для його пом`якшення, у том числі і шляхом зменшення тривалості іспитового строку колегія суддів не знаходить.

Обидві апеляційні скарги не містять доводів, які би указували на незаконність ухваленого судом першої інстанції вироку.

Захисником у апеляційній скарзі не наведено мотивів, які би заслуговували на увагу, були обґрунтованими, підтверджені доказами і давали би підстави для зменшення встановленої судом першої інстанції тривалості іспитового строку. Із урахуванням даних про особу обвинуваченого та обставин вчинення злочину встановлення обвинуваченому іспитового строку тривалістю у два роки колегією суддів не розцінюється як необґрунтоване, а сам іспитовий строк надмірним.

Прокурором у апеляційній скарзі не наведено мотивів посилення призначеного ОСОБА_10 покарання шляхом призначення цього покарання без застосування вимог ст. 75 КК України. Належних доводів того, чому висновки суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченого без відбування ним покарання є незаконними, невмотивованими чи необґрунтованими прокурором у апеляційній скарзі не наведено. Колегія суддів враховує те, що станом на момент вчинення злочину, за який його засуджено цим вироком ОСОБА_10 був особою, яка не притягувалась до кримінальної відповідальності, а тому його судимість за вироком Святошинського районного суду міста Києва від 22.10.2018 не може враховуватись при вирішення покарання за оскаржуваним вироком.

Колегія суддів враховує те, що злочин, за який його засудженим цим вироком ОСОБА_10 вчинив 04.07.2018, тобто до ухвалення попереднього вироку Святошинського районного суду міста Києва від 22.10.2018, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК України є підставою для призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень. Між тим, колегія суддів враховує те, що покарання за вироком Святошинського районного суду міста Києва від 22.10.2018 станом на час оскаржуваного вироку обвинуваченим відбуте повністю, що указує на недоцільність застосування положень ч. 4 ст. 70 КК України як таких, які будь-яким чином не можуть вплинути на остаточне рішення щодо призначеного покарання. Тобто, зазначене вище неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність будь-яким чином не впливає на законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого щодо ОСОБА_10 вироку, що указує на відсутність підстав як для скасування, так і для зміни вироку.

Наведене у своїй сукупності указує на необґрунтованість поданих апеляційних скарг та відсутність підстав для їх задоволення.

Вирок Дніпровського районного суду міста Києва 06 грудня 2023 року щодо ОСОБА_10 відповідає вимогам закону, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає у зв`язку із чим залишає цей вирок без змін, а у задоволенні апеляційних скарг відмовляє.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

В задоволенні апеляційної скарги прокурора відмовити.

В задоволенні апеляційної скарги захисника відмовити.

Вирок Дніпровського районного суду міста Києва 06 грудня 2023 року щодо ОСОБА_10 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців із моменту проголошення.

СУДДІ

____________________ _________________________ _______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4