Справа № 197/1518/23
Провадження № 1-кп/177/57/26
У Х В А Л А

Іменем України

11.02.2026 Криворізький районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Кривому Розі Дніпропетровської області кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 18.11.2023 за № 0000570, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 129, ст. 126-1 КК України,

встановив:

У провадженні Криворізького районного суду Дніпропетровської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000570 від 18.11.2023 відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 129, ст. 126-1 КК України

В підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого. На думку прокурора наразі продовжують існувати ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу, свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення. Щодо клопотань про зміну запобіжного заходу на інший, не пов`язаний із позбавленням волі, заперечував.

На вказані ризики, на думку прокурора, вказують ті обставини, що ОСОБА_4 може переховуватись від суду є те, що він, усвідомлюючи тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку, може навмисно переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Ризиком того, що ОСОБА_4 може незаконно впливати на потерпілу є те, що остання його дружина, надала викривальні покази, обвинувачений вчиняв відносно неї домашнє насильство, погрожував фізичною розправою та вбивством, тому не виключена можливість незаконного впливу на неї.

Окрім того, ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки систематичність вчинення домашнього насильства з боку ОСОБА_4 свідчить про наявність у нього можливості продовжити вчиняти кримінальне правопорушення.

Також просив призначити кримінальне провадження до судового розгляду, вважає, що обвинувальний акт складений з дотриманням вимог ст. 291 КПК України. Підстави для закриття справи, внесення подання про визначення підсудності відсутні, зазначив, що необхідно розглядати кримінальне провадження у відкритому судовому засіданні.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 щодо призначення справи до судового розгляду не заперечував. Заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження тримання під вартою, зазначив, що чіткі підстави для продовження тримання під вартою прокурором не наведені. Обвинувачений раніше не судимий, працював, служив у ЗСУ, бажає і надалі захищати країну. Просив змінити запобіжний захід на інший, не пов`язаний із позбавленням волі.

Обвинувачений ОСОБА_4 не заперечував проти призначення справи до судового розгляду. Щодо клопотання прокурора заперечував, підтримав свого захисника. Зазначив, що не збирається переховуватися, хоче повернутися на службу в ЗСУ.

Потерпіла та її представник не заперечували проти призначення справи до судового розгляду. Клопотання прокурора підтримали, заперечували проти зміни запобіжного заходу на більш м`який, потерпіла пояснила, що обвинувачений був зареєстрований у с. Олександрівка, це будинок її матері і остання зняла його з реєстрації.

Заслухавши учасників судового провадження, розглянувши клопотання прокурора та заперечення сторони захисту, суд дійшов до наступного висновку.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Метою застосування запобіжного заходу відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінально-процесуальних обов`язків; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

За змістом ст. 199 КПК України, підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

При вирішенні питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, суд своїм рішенням має забезпечити не лише їх права, але і високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що саме по собі вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Розглядаючи заявлене клопотання прокурора відносно ОСОБА_4 суд приходить до висновку про необхідність та доцільність його задоволення та продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 спливає 13.02.2026.

Заявлені під час досудового розслідування ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема, ризик переховування від органів досудового розслідування та суду, вчинення іншого кримінального правопорушення та ризик незаконного впливу на потерпілу у цьому кримінальному провадженні, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшилися і виправдовують застосування обраного запобіжного заходу.

Беручи до уваги вищезазначені ризики, та обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, те, що ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, за яке законом передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років, вказаний злочин віднесений, відповідно до ст. 12 КК України, до категорії тяжких; ст. 126-1 КК України, за яке законом передбачена кримінальна відповідальність у виді громадських робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або пробаційного нагляду на строк до п`яти років, або обмеження волі на той самий строк, або позбавленням волі на строк до двох років, вказаний злочин віднесений, відповідно до ст. 12 КК України, до категорії нетяжких; ч. 1 ст. 129 КК України, за яке законом передбачена кримінальна відповідальність у виді пробаційного нагляду на строк до двох років або обмеженням волі на той самий строк, вказаний злочин віднесений, відповідно до ст. 12 КК України, до категорії нетяжких, таким чином за умов не перебування ізольованим від суспільства в межах запобіжного заходу може вчити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілу, а тому для запобігання вказаним ризикам є недостатнім застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою.

Також суд не може залишити поза увагою обставини інкримінованих кримінальних правопорушень, що також підтверджує соціальну неприйнятність вчинених діянь та виправдовує вимушене обмеження прав обвинуваченого.

Стосовно того, чи є інші більш м`які запобіжні заходи, які зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, суд зазначає наступне.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених статтею 177 КПК України (ч. 1 ст. 184 КПК України).

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачені при застосуванні до них більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушать покладені на них процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена п. п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

З огляду на викладене суд вважає, що на даному етапі кримінального провадження лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_4 та зможе запобігти ризикам, які передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та які були встановлені судом.

Оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі, суд дійшов висновку, що інтереси суспільства у забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого переважають інтереси забезпечення поваги до його особистої свободи.

Жодних інших обставин, які б спростовували правомірність подальшого тримання обвинуваченого під вартою судом не встановлено.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого таким, що підлягає задоволенню.

Вивчивши обвинувальний акт, суд вважає, що кримінальне провадження підлягає призначенню до судового розгляду з наступних підстав.

Дане кримінальне провадження підсудне Криворізькому районному суду Дніпропетровської області.

Підстав для прийняття рішень визначених п.п. 1-4 ч.3 ст. 314 КПК України не має.

Обвинувальний акт складено у відповідності до вимог ст. 291 КПК України.

Суд вважає, що судовий розгляд необхідно здійснювати одноособово у відкритому судовому засіданні з викликом у судове засідання прокурора, обвинуваченого та потерпілої.

Керуючись ст. 314 КПК України, суд

постановив:

Призначити судовий розгляд по кримінальному провадженню, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань №0000570 від 18.11.2023, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 129, ст. 126-1 КК України на 17 лютого 2026 року о 14-30 годині у відкритому судовому засіданні.

У задоволенні клопотання захисника про заміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який - відмовити.

Клопотання прокурора - задовольнити.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів, тобто до 10 квітня 2026 року, включно.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 11.02.2026 о 12-45 годині.

Суддя ОСОБА_1