печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , звернулася до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27.02.2025 у справі № 757/6608/25-к, на майно, яке було вилучено 03.02.2025 під час проведення обшуку транспортного засобу в рамках кримінального провадження № 0001359 від 02.11.2021, а саме з: транспортного засобу BMW 530I VIN: НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_4 .

В обґрунтування вимог клопотання представник зазначає, що у накладенні арешту відпала потреба. В обгрунтування клопотання представник зазначає, що автомобіль куплено на законних підставах та належить ОСОБА_4 , яка не має процесуального статусу у вказаному кримінальному провадженні, тому вказаний транспортний засіб не має ознак речового доказу, визначених ст. 98 КПК України, відтак постанова про визнання речового доказу є формальною.

У судовому засідання представник клопотання підтримала, просила задовольнити клопотання в повному обсязі.

Слідчий та прокурор у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. Від прокурора надійшли письмові заперечення відповідно до яких прокурор заперечує проти задоволення клопотання, оскільки вказаним транспортним засобом користувався ОСОБА_5 , який може бути причетним до легалізації відмивання доходів, просить відмовити у його задоволенні.

Вивчивши матеріали клопотання та долучені до нього матеріали, заслухавши думку представника слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, згідно вимог ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Виходячи із аналізу викладеного, вказана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, із можливістю надання учасникам процесу, доказів та відомостей, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба та доведеності перед слідчим суддею їх законності та переконливості.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Будь-яке втручання державного органа у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення ЄСПЛ у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції" від 23.09.1982 р.). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21.02.1986 р.).

Аналогічний принцип відображено в актуальній правовій позиція ЄСПЛ у справі «Garayev v. Azerbaijan» від 02.02.2023, заява №30352/11, зокрема визначає, що оскільки утримання майна Заявника як доказу с заходом, який тимчасово обмежує користування та розпорядження майном, цей захід мас бути передбачений національним законодавством, переслідувати законну мету та бути їй пропорційним.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Судовим розглядом встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0001359 від 02.11.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311, ч. 3 ст. 209, ч. 1, 2 ст. 255 КК України.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва № 757/718/25-к від 14.01.2025 надано дозвіл на проведення обшуку автомобіля «BMW 530І», д.н.з. НОМЕР_2 , без вилучення транспортного засобу.

Під час проведення обшуку 03.02.2025, вказаний автомобіль «BMW 530І», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_4 , було вилучено.

Постановою старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_6 від 04.02.2025 транспортний засіб BMW 530I, VIN: НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_4 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0001359 від 02.11.2021, оскільки слідчий вважає, що вказаний автомобіль є знаряддям вчинення кримінальних правопорушень, на якому здійснювалося перевезення та збут прекурсору.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 27.02.2025 у справі № 757/6608/25-к накладено арешт на автомобіль «BMW 530І», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_4 .

З ухвали про арешт вбачається, що арешт накладено з метою збереження речових доказів та забезпечення конфіскації майна, як виду покарання.

Разом з тим, слідчий суддя погоджується з доводами представника, що органом досудового розслідування не надано будь-якого обґрунтування або доказу, що арештоване майно відповідає критеріям речових доказів, зазначеним в ст. 98 КПК України, тобто яким чином вилучений автомобіль відноситься до кримінального провадження, або те, що вказаний транспортний засіб є засобом, предметом кримінального правопорушення або міг бути набутий кримінально-протиправним шляхом.

Прокурором у письмових запереченнях вказані доводи представника не спростовані.

Крім того, суд бере до уваги доводи представника, що ОСОБА_4 не має процесуального статусу підозрюваної у кримінальному провадженні № № 0001359 від 02.11.2021, відтак не є особою, до якої можуть бути застосовані заходи кримінально-правового характеру.

Крім того, слідчий суддя бере до уваги доводи представника, що вказаний автомобіль набутий у законний спосіб, що підтверджується, зокрема, реєстраційною карткою транспортного засобу, долученою до матеріалів.

Також, суд також зважає на доводи представника, що придбання ОСОБА_4 вказаного транспортного засобу здійснювалося за кошти, набуті у правомірний спосіб, а саме за власні кошти, отримані з доходів від підприємницької діяльності та з особистих заощаджень, накопичених до початку досудового розслідування у 2021 році, походження яких підтверджується відомостями з декларації за 2019 рік, поданої ОСОБА_7 (матір`ю ОСОБА_4 ), де зазначено, що ОСОБА_8 мала у власності: Opel Vectra, 2007 року випуску (дата набуття 2016 р.); Ford Transit, 2012 року випуску (дата набуття 2017 р.); актив у сумі 20 000 доларів США; податковими декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця, згідно з якими дохід ОСОБА_4 від підприємницької діяльності становив: у 2022 році - 1 077 572, 16 грн; у 2023 році - 2 215 187, 28 грн; у 2024 році - 3 346 040 грн.

Крім цього, слідчий суддя також враховує наявність ухвали Печерського районного суду м. Києва про зобов`язання уповноважених осіб у вказаному кримінальному провадженні повернути вказаний транспортний засіб, яка залишилась не виконаною.

Вказані обставини слідчим чи прокурором не спростовані.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що наразі відсутні підстави вважати, що арештоване майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а визнання того, чи іншого майна речовими доказами за відсутності передбачених законом критеріїв не тягне безумовного обов`язку слідчого судді у збереженні арешту.

Кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

Надані слідчому судді матеріали не містять даних, які б давали підстави вважати, що вилучений у ОСОБА_4 , міг бути придбаний за кошти, отримані протиправним шляхом, або містить інші відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а його вилучення призводить до порушення прав власника майна.

Таким чином, суд вважає, що подальший арешт майна, який є тимчасовим заходом забезпечення, не відповідатиме меті кримінального провадження та буде надмірним втручанням у права особи володіти своїм майном.

Враховуючи викладене, а також те, що однією з засад кримінального провадження є змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, слідчий суддя вважає доведеною ту обставину, що потреба в арешті майна відпала, оскільки органом досудового розслідування не надано доказів та не доведено існування правових підстав для подальшого збереження арешту майна, зважаючи на його тривале перебування під арештом, а також неспівмірності розміру завданої шкоди, відтак клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 98, 169-170, 174, 309 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 27.02.2025 у справі за № 757/6608/25-к, на майно, яке було вилучено 03.02.2025 під час проведення обшуку транспортного засобу в рамках кримінального провадження № 0001359 від 02.11.2021, а саме з:

з транспортного засобу BMW 530I, VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1