Номер провадження: 11-сс/813/2304/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

перекладача ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, матеріали кримінального провадження №0000155 від 21.08.2024 року за апеляційними скаргами прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 07.11.2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щодо:

ОСОБА_8 ( ОСОБА_10 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Туреччини, з середньою освітою, який перебуває в цивільному шлюбі, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, офіційно не працевлаштованого, маючого посвідку на постійне проживання в Україні, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.1 ст. 14, ч.3 ст.305 КК України,

встановив:

06.11.2025 року прокурор відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 , в порядку ч.6 ст.199 КПК України звернулася до слідчого судді з клопотанням про продовження строку застосування до обвинуваченого ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Клопотання мотивоване тим, що обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні скеровано до Пересипського районного суду м. Одеси, підготовче судове засідання призначене на 05.12.2025 року, а строк дії обраного відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою спливає 07.11.2025 року.

В обґрунтування вимог клопотання прокурор посилається на дані про особу обвинуваченого, характер інкримінованих йому злочинів, продовження існування ризиків, які були встановленні під час застосування запобіжного заходу. Прокурор просив продовжити строк дії обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не здатні забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Оскарженою ухвалою слідчого судді частково задоволено клопотання та обвинуваченому ОСОБА_12 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком до 20.11.2025 року.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на: обґрунтованість підозри; доведеність продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК; тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання останнього винуватим у вчиненні інкримінованих йому дій за результатами розгляду кримінального провадження по суті; дані про його особу. Слідчий суддя дійшов висновку, що більш м`які запобіжні заходи не здатні забезпечити виконання покладених на обвинуваченого обов`язків.

Також слідчий суддя врахував положення ч.4 ст.183 КПК та вважав за необхідне не визначати розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, прокурор та захисник подали апеляційні скарги.

Прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою задовольнити її клопотання, та продовжити обвинуваченому ОСОБА_12 строк тримання під вартою на 60 днів, без визначення розміру застави. Прокурор зазначає, що місцевим судом безпідставно визначено строк дії ухвали 14 днів, тобто до 20.11.2025 року, з урахуванням дати призначення підготовчого судового засідання на 05.12.2025 року, оскільки ризики продовжують існувати та застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не зможе запобігти існуючим ризикам.

Захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою вирішити питання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу, визнати незаконним утримання ОСОБА_8 понад граничний строк та зобов`язати уповноважених осіб звільнити останнього з-під варти, або у разі залишення обвинуваченого під вартою, визначити розмір застави. Захисник посилається на необґрунтованість повідомлення про підозру та відсутність доказів вчинення ОСОБА_13 інкримінованих йому дій, відсутність доказів продовження існування ризиків. Захисник вважає, що слідчий суддя не мав повноважень на розгляд клопотання прокурора, з урахуванням направлення обвинувального акту до суду та зміною процесуального статусу особи з підозрюваного на обвинуваченого. Також на думку захисника, слідчий суддя мав підстави для застосування до обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу у виді застави, з урахуванням даних, що характеризують особу обвинуваченого, наявності у останнього постійного місця проживання, міцних соціальних зв`язків.

Також захисник зауважує, що слідчим суддею не були розглянуті клопотання сторони захисту, подані в порядку ст.ст. 201, 206 КПК України, у зв`язку з чим, просить їх розглянути та задовольнити.

Іншими учасниками кримінального провадження ухвала слідчого судді оскаржена не була.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу захисника та заперечували на задоволенні апеляційної скарги прокурора; думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення скарги захисника та підтримала свою апеляційну скаргу; дослідивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог п.2 ч.3 ст.197 КПК, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК, та сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, під час досудового розслідування у кримінальному проваджені щодо тяжких або особливо тяжких злочинів, не повинен перевищувати дванадцяти місяців.

Частиною 6 статті 199 КПК передбачено, що разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя виконав вимоги ст.199 КПК, та прийняв обґрунтоване рішення про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Із матеріалів судового провадження вбачається, що на стадії розгляду слідчим суддею питання про продовження строку тримання під вартоювідносно ОСОБА_8 складено обвинувальний акт, а матеріали кримінального провадження передані до Пересипського районного суду м. Одеси.

За наведених обставин доводи захисника щодо необґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_13 інкримінованих йому злочинів та відсутності у слідчого судді повноважень на розгляд клопотання прокурора є необґрунтованими, оскільки слідчий суддя діяв в межах своїх повноважень (ч.6 ст.199 КПК), а питання обґрунтованості підозри не входило в коло питань, які підлягали розгляду слідчим суддею з урахуванням того, що обвинувальний акт відносно обвинуваченого вже переданий до суду, однак ще не відбулось підготовче судове засідання.

Таким чином, слід констатувати, що на даній стадії кримінального провадження, слідчий суддя/суд не вправі вдаватися у кримінально-правову кваліфікацію інкримінованих обвинуваченому дій та давати оцінку обґрунтованості обвинувачення, з огляду на те, що остаточна оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті, на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, та оцінки кожного доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального судового рішення.

Апеляційний суд також визнає необґрунтованими доводи захисника в частині відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК, які зазначені в оскарженій ухвалі, з огляду на таке.

Так, підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст.177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним, обвинуваченим зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний, обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного, обвинуваченого, та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, СПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Обставини даного кримінального провадження, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_14 , розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

На думку апеляційного суду також існує ризик можливого впливу обвинуваченого на свідків в даному кримінальному провадженні (п.3 ч.1 ст.177 КПК), які мають бути допитані в подальшому безпосередньо судом відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК, а тому обвинувачений може вдатись до спроб схилити їх до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Мотивуючи неможливість застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано врахував те, що судовий розгляд обвинувального акту може стати неможливим у разі ухилення обвинуваченого від суду, внаслідок обрання останньому іншого запобіжного заходу.

Апеляційний суд також не вбачає підстав для визначення альтернативного запобіжного заходу у виді застави, з урахуванням положень п. 5 ч.4 ст.183 КПК, оскільки ОСОБА_14 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів.

Матеріали справи не містять даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою за станом здоров`я. Стороною захисту апеляційному суду також не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування обвинуваченого під вартою.

Таким чином, доводи захисника щодо можливості зміни обвинуваченому запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою або визначення розміру застави, колегія суддів визнає безпідставними, оскільки інший запобіжний захід з великою вірогідністю може виявитися недостатнім для запобігання існуючих ризиків.

Відомостей про існування обставин, які унеможливлюють перебування обвинуваченого під вартою за станом здоров`я, матеріали провадження не містять.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про існування достатніх підстав для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу обвинуваченого, який є громадянином іншої держави, і саме обвинувачення у вчиненні особливо тяжких злочинів, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Разом з цим, апеляційним судом встановлені обставини, які відповідно до положень п.2 ч.3 ст.407 КПК, тягнуть за собою скасування ухвали слідчого судді та прийняття апеляційним судом нової ухвали.

Апеляційним судом встановлено, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні завершено та 04.11.2025 року обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 скеровано до Пересипського районного суд м. Одеси, а підготовче судове засідання призначено на 05.12.2025 року.

Разом з тим, продовжуючи обвинуваченому строк тримання під вартою до 20.11.2025 року слідчий суддя жодним чином не мотивував свого рішення в цій частині, не врахувавши дату підготовчого судового засідання в даному кримінальному провадженні, за результатами якого місцевий суд має розглянути питання щодо подальшого застосування запобіжного заходу на стадії судового розгляду.

Крім того, слідчим суддею не були розглянути клопотання сторони захисту, подані в порядку ст.ст. 201, 206 КПК.

Більш того, з резолютивної частини оскаржуваної ухвали, зокрема з абзацу першого, слідчим суддею не зазначено яке клопотання ухвалою задоволено.

Апеляційний суд вважає, що обравши такий спосіб розгляду клопотання слідчого про продовження строку дії запобіжного заходу в порядку ч.6 ст.199 КПК обвинуваченому ОСОБА_12 , слідчий суддя не виконав вимоги процесуального закону, оскільки фактично залишив без розгляду заявлені клопотання сторони захисту в порядку ст.ст. 201, 206 КПК України, чим не забезпечив право сторони захисту на справедливий суд, яке є найважливішим принципом кримінального процесуального закону України та норм міжнародного права, який закріплений у Європейській Конвенції з прав людини та основоположних свобод, тобто не дотримався визначеної законом процедури судочинства, що свідчить про неналежний розгляд справи, який потягнув за собою ухвалення незаконного та необґрунтованого судового рішення.

Скасовуючи оскаржену ухвалу та ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд враховує наявність обвинувального акту, яким ОСОБА_12 висунуто обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.1 ст. 14, ч.3 ст.305 КК України та доведеність існування ризиків (п.п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК), особу обвинуваченого, який є громадянином іншої держави, а також те, що судовий розгляд у даному кримінальному провадженні ще не розпочато, що свідчить про необхідність забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, тому вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора та продовжити відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення альтернативного запобіжного заходу у виді застави, на 60 днів, тобто до 05.01.2026 року.

Враховуючі встановлені апеляційним судом обставини, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання сторони захисту, поданого в порядку ст.201 КПК.

Доводи сторони захисту в клопотанні, поданому в порядку ст. 206 КПК України, щодо незаконного утримання ОСОБА_8 під вартою, апеляційний суд визнає неспроможними, з огляду на таке.

Відповідно до вимог статті 206 КПК України, слідчий суддя отримавши відомості які створюють обґрунтовану підозру щодо можливого незаконного позбавлення волі особи, зобов`язаний: 1) прийняти заходи щодо доставляння позбавленої свободи особи до слідчого судді; 2) перевірити законність позбавлення волі особи; 3) негайно звільнити незаконно позбавлену свободи особу.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 09.05.2025 року Омер Ахмет буз затриманий в порядку ст.208 КПК України та 10.05.2025 року ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси до нього застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 07.07.2025 року.

У подальшому, 04.07.2025 року, строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_12 продовжено слідчим суддею Київського районного суду м. Одеси до 09.09.2025 року.

29.08.20205 року слідчим суддею Київського районного суду м. Одеси продовжено строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_12 до 27.10.2025 року.

24.10.20205 року слідчим суддею Київського районного суду м. Одеси продовжено строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_12 до 07.11.2025 року.

07.11.2025 року слідчим суддею Київського районного суду м. Одеси постановлено оскаржувану ухвалу про продовження строку дії запобіжного заходу до 20.11.2025 року.

Таким чином слід констатувати, що ОСОБА_14 утримується під вартою на підставі рішень слідчого судді, що свідчить про законність позбавлення волі останнього та відсутність підстав для його негайного звільнення з-під варти.

За наведених обставин, клопотання сторони захисту про негайне звільнення ОСОБА_8 з-під варти та визнання незаконним його утримання понад граничний строк, задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу.

З урахуванням встановлених судом обставин, апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, оскаржена ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, з постановленням нової ухвали.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 07.11.2025 року, якою обвинуваченому ОСОБА_12 ( ОСОБА_10 ), в кримінальному провадженні №0000155 від 21.08.2024 року, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000155 від 21.08.2024 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 ( ОСОБА_10 ) задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_12 ( ОСОБА_10 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 05.01.2026 року, без визначення застави.

Строк дії ухвали апеляційного суду становить до 05.01.2026 року.

Відмовити в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_15 , поданого в порядку ст.201 КПК України.

Відмовити в задоволенні скарги захисника ОСОБА_15 , поданої в порядку ст.206 КПК України.

Копію ухвали надіслати на адресу ДУ «Одеська виправна колонія №14».

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4