Справа №639/2137/23
Провадження №1-кп/639/369/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2025 року м. Харків

Новобаварський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

особи, відносно майна якої

вирішується питання про арешт - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000723 від 22.08.2025 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Новобаварського районного суду м. Харкова перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000723 від 22.08.2025 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

В судовому засіданні захисником обвинуваченого ОСОБА_6 адвокатом ОСОБА_5 заявлене клопотання в інтересах власника майна ОСОБА_7 про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Новобаварського районного суду м. Харкова від 27.08.2025, на автомобіль WOLKSVAGEN Passat, д.н. НОМЕР_1 . В подальшому адвокатом ОСОБА_5 уточнене зазначене клопотання та в його останній редакції ставиться питання про скасування заборони володіння та користування зазначеним автомобілем. З аналогічним клопотанням до суду звернувся і власник майна ОСОБА_7 .

В судовому засіданні ОСОБА_7 та адвокат ОСОБА_5 доводи клопотань підтримали та просили їх задовольнити. При цьому зазначили, що в ході судового розгляду досліджені всі докази у кримінальному провадженні (в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України), підстав для подальшого утримання автомобіля як речового доказу на штраф майданчику вже немає, а сам автомобіль при такому утриманні може бути знищений або пошкоджений в результаті обстрілів ворога. Крім того, ОСОБА_7 , є волонтером і автомобіль необхідний для здійснення йог своєї волонтерської діяльності.

Також клопотання підтримав і обвинувачений ОСОБА_6 .

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_4 проти задоволення клопотань заперечував, пояснивши, що скасування арешту майна може призвести до пошкодження або втрати речового доказу у кримінальному провадженні. Крім того, існує бездіяльність обвинуваченого та власника майна, який є батьком обвинуваченого, щодо відшкодування потерпілому ОСОБА_8 спричиненої шкоди, що також, на думку представника потерпілого, свідчить про безпідставність скасування арешту майна до остаточного вирішення питання про відшкодування шкоди. Також власником майна не надано доказів, які б свідчили про використання саме зазначеного автомобіля у своїй волонтерській діяльності.

Прокурор ОСОБА_3 також заперечував проти задоволення клопотань, вважав їх такими, що заявлені передчасно та зазначив, що при ухваленні остаточного рішення за результатами розгляду справи судом буде вирішено питання щодо долі речових доказів, в тому числі і вказаного у клопотанні автомобіля.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали судової справи та матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

З урахуванням положень ст. ст. 2, 7 КПК України при розгляді клопотань про скасування арешту на майно в порядку ст. 174 КПК України для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, суд повинен з`ясувати мету, правову підставу для накладення арешту на майно.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону. У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом».

Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "Агосі проти Об`єднаного Королівства"). Тобто, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Як вбачається з ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України визначено, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Частиною 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Судом встановлено, що на стадії досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000723 від 22.08.2025 постановою старшого слідчого СВ ВП № 1 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_9 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000723 від 22.08.2025 автомобіль «ЗАЗ-110307» д.н. НОМЕР_2 та «Volkswagen Passat» д.н. НОМЕР_1 , з характерними пошкодженнями.

Ухвалою слідчого судді Новобаварського районного суду м. Харкова від 27.08.2025 (справа № 639/6249/25) задоволено клопотання прокурора Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_10 . Накладено арешт, шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування на вилучені в ході огляду місця події у період часу з 21.08.2025 по 00 годин 59 хвилин 22.08.2025 за адресою: м. Харків, пр-т Ново-Баварський, 118-А, автомобіль «ЗАЗ-110307» д.н. НОМЕР_2 та «Volkswagen Passat» д.н. НОМЕР_1 , які було поміщено на майданчик, за адресою: м. Харків, вул. Григорія Сковороди, 107.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Частиною 4 ст. 174 КПК України встановлено, що суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Тобто, до ухвалення рішення по справі суд має право скасувати арешт майна лише з двох підстав, а саме: 1) у разі доведення існування обставин, які підтверджують, що арешт накладено необґрунтовано або 2) у подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

Кримінальний процесуальний кодекс Українине визначає перелік обставин, за наявності яких суд може встановити такі підстави, однак тлумачення зазначеної норми свідчить, що, перевіряючи наявність першої підстави, суд повинен враховувати обставини, які існували на час накладення арешту, а наявність другої - з огляду на існуючі обставини на час розгляду клопотання про скасування арешту майна.

Така підстава як необґрунтованість накладеного арешту не передбачає оцінку та перегляд по суті постановленого судового рішення про накладення арешту.Кримінальний процесуальний кодекс Українивизначає процедуру такого перегляду - виключно в апеляційному порядку. У протилежному випадку це становило би порушення принципу остаточності судового рішення «res judicata».

Обґрунтованість накладеного арешту може бути оцінена виключно з урахуванням обставин та доводів, які з тих чи інших причин не були предметом оцінки під час накладення арешту.

При цьому, відповідно до засади диспозитивності (ч. 3 ст. 26 КПК України) суд виходить тільки із тих обставин, на які посилаються учасники провадження. Саме на особу, яка звернулася із клопотанням про скасування арешту, покладається обов`язок довести те, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Поряд з цим, в ході розгляду вказаного клопотання не доведені обставини, які б давали підстави вважати, що на даний час відпала потреба у дії такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна або арешт накладений необґрунтовано.

У свою чергу, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі потреби кримінального провадження виправдовують таке обмеження для виконання завдань кримінального провадження, а також завдань арешту майна, визначених в абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, а тому таке втручання держави у право власності є розумним та пропорційним меті кримінального провадження.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав, визначених у ст. 174 КПК України, для скасування арешту автомобілю VOLKSWAGEN Passat, д.н. НОМЕР_1 , накладеного ухвалою слідчого судді Новобаварського районного суду м. Харкова від 27.08.2025, у зв`язку з чим вважає за необхідне у задоволенні клопотань власника майна ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_5 про скасування арешту майна відмовити.

При цьому суд додатково зазначає, що в ході досудового розслідування завдано шкоду як автомобілю, яким керував обвинувачений, так і автомобілю потерпілого. На обидва автомобілі накладено арешт та ними фактично не можуть володіти, користуватися та розпоряджатися обидва учасники ДТП та члени їх сімей. Тому надання переваги одній стороні перед іншою, зокрема, скасування арешту з автомобіля, яким керував обвинувачений при незмінності статусу заарештованого майна щодо автомобілю потерпілого, який до того ж і фізично постраждав в результаті події, суд не вважає справедливим.

Керуючись ст. ст. 174, 350, 369-372, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотань власника майна ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Новобаварського районного суду м. Харкова від 27.08.2025, на автомобіль VOLKSWAGEN Passat, д.н. НОМЕР_1 відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали може бути включено до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Повний текст ухвали складено 30.12.2025.

Суддя ОСОБА_1