В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасників провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000150 від 15.06.2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця м.Актюбинськ, Республіка Казахстан, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з вищою освітою, директора ПП «КЛІМАТ-ТРЕЙД», раніше не судимого, одруженого, батька трьох неповнолітніх дітей, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, яке пред`явлено обвинуваченому і визнане судом недоведеним

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Актюбинськ, Республіка Казахстан, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, з вищою освітою, директор ПП «КЛІМАТ-ТРЕЙД», раніше не судимий, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, за наступних обставин:

14.04.2021 на підставі договору купівлі-продажу від 14.04.2021 №512, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , за останнім зареєстровано право приватної власності земельну ділянку з кадастровим номером :24:001:0592 площею 0,5179 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури, адреса розташування земельної ділянки: АДРЕСА_2 .

Разом з цим, під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000174 від 18.05.2021 за фактом незаконної видачі посадовими особами Ужгородської міської ради дозвільних документів щодо забудови земельної ділянки з кадастровим номером :24:001:0592, а також незаконної зміни її цільового призначення, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 16.12.2021 (із змінами внесеними ухвалою цього ж суду від 28.12.2021), справа № 308/9006/21, накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :24:001:0592 площею 0,5179 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури, яка перебуває у власності ОСОБА_4 , що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , із забороною розпорядження та користування цією земельною ділянкою. З моменту проголошення вищевказаної ухвали, остання набула законної сили.

Розгляд питання про накладення арешту на вищевказану земельну ділянку в суді апеляційної інстанції відбувався за участі власника майна, а саме ОСОБА_4 .

В подальшому, в ході підготовчого судового засідання з розгляду обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000174 стосовно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 366 КК України за результатами розгляду клопотання ОСОБА_4 , Ужгородським міськрайонним судом 20.11.2023 у справі №308/10888/23 винесено ухвалу про скасування арешту на вищезазначену земельну ділянку.

Разом з тим, в період дії ухвали Закарпатського апеляційного суду від 16.12.2021 у справі №308/9006/21 про накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :24:001:0592 із забороною розпорядження та користування, а саме з 16.12.2021 по 20.11.2023, точний час органом досудового розслідування не встановлено, що в свою чергу підтверджується проведеними 17.11.2022 та 20.02.2023 оглядами місця події, з відома ОСОБА_4 на вищевказаній земельній ділянці проводилися роботи з будівництва багатоквартирного житлового будинку із вбудованими приміщеннями комерційного призначення, чим самим фактично в цей період часу здійснювалося користування земельної ділянки для цих потреб. При цьому виконанням будівельних робіт згідно з договором підряду від 12.02.2021 №5 займалося ПП «КЛІМАТ-ТРЕЙД» (, адреса розташування: вул. Шевченка, 15/8, м. Ужгород), директором якого з 15.06.2021 є ОСОБА_4 .

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_4 в період часу з 16.12.2021 по 20.11.2023, будучи достовірно обізнаним про наявність ухвали суду про накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :24:001:0592 із забороною розпорядження та користування такою, отримавши копії зазначеної ухвали, маючи реальну можливість для її виконання, всупереч вимогам закону, умисно не вжив заходів щодо припинення користування вищевказаною земельною ділянкою, та умисно не виконуючи ухвалу суду, продовжив користуватися такою земельною ділянкою, що виразилося у проведенні на ній будівельних робіт.

З урахуванням вище викладеного, ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 Кримінального кодексу України, а саме в умисному невиконанні ухвали суду, що набрала законної сили.

Позиція учасників провадження

Прокурор підтримав пред`явлене в обвинувальному акті обвинувачення, зазначивши, що дослідженими в судовому засіданні доказами повністю підтверджується вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.1 ст.382 Кримінального процесуального кодексу України.

Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину заперечував, винним в інкримінованому йому правопорушенні себе не вважає. Вимоги ухвали Закарпатського апеляційного суду від 16.12.2021 не порушував, скільки заборони визначені вказаною ухвалою стосувались відчуження, розпорядження та користування земельною ділянкою, що не є тотожним забороні будівництва. Крім того, замовниками, а відповідно й особами, які отримали дозвільні документи на здійснення будівельних робіт та здійснювали їх, є ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_10 в судових дебатах зазначив, що у цьому кримінальному провадженні сторона обвинувачення так і не змогла довести поза розумним сумнівом вину його підзахисного.

Слід зазначити, що постанова про виділення матеріалів досудового розслідування в окреме провадження від 15.06.2023 року була винесена прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_11 у кримінальному провадженні за №0000174 від 18.05.2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.2 ст.382, ч. 1 ст.366 КК України.

При винесені вказаної постанови прокурор дійшов до висновку (абз. 4 ст.3 цієї постанови) про те, що «Вина ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, підтверджується доказами, та підлягає направленню до суду в порядку ст.290-291 КПК України. Водночас, так як доказів, щодо вчинення кримінальних правопорушень, службовими особами, передбаченого ч.2 ст.364 КК України та забудовниками та особами, які проводять будівельні роботи, передбаченого ч.2 ст.382 КК України, на даний час не здобуто, а виділення матеріалів досудового розслідування щодо вчинення кримінальних правопорушень, службовими особами та забудовниками та особами які проводять будівельні роботи викликано необхідністю та не може негативно вплинути на повноту досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження №0000174». Пред`явлене обвинувачення ОСОБА_4 , відповідно до змісту обвинувального акту ґрунтується та підтверджується виділеними матеріалами, а саме проведеними оглядами місця події від 17.11.2022 року та від 20.02.2023 року.

Тобто прокурор, який приймав це процесуальне рішення, дослідивши матеріали кримінального провадження, зокрема і протоколи огляду місця події від 17.11.2022 року та від 20.02.2023 року, вважав що доказів щодо вчинення злочину передбаченого ч.2 ст.382 КК України не здобуто та такі не встановлені. Вказані доводи суперечать доводам викладеним у обвинувальному акті, тобто є такими які суперечать одне одному, а тому можна дійти до висновку, що обвинувачення вже з цих підстав є необґрунтоване.

Інших письмових доказів, окрім як виділених матеріалів відповідно до вищевказаної постанови стороною обвинувачення в подальшому тобто від 15.06.2023 року здобуто не було, та такі в судовому порядку не досліджувались.

Також захисник посилається на неналежність та недопустимість окремих доказів сторони обвинувачення з мотивів, викладених у письмових поясненнях та оголошених ним під час дослідження таких доказів.

Щодо ухвали Закарпатського апеляційного суду від 16.12.2021 року у справі №308/9006/21 про накладення арешту на земельну ділянку із забороною розпорядження, відчуження та користування та ухвали Закарпатського апеляційного суду від 28.12.2021 року у справі №308/9006/21 про виправлення описки, захисник зазначає наступне.

Прокурор оскаржуючи рішення суду першої інстанції в апеляційній скарзі просив накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :24:001:0592, яка належить ОСОБА_4 із забороною розпорядження відчуження та користування, у тому числі шляхом заборони проведення будь-яких будівельних та земляних робіт на цій земельній ділянці відповідно до поданого клопотання слідчого та прокурора.

Відповідно до мотивувальної частини вищевказаної ухвали про накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :24:001:0592 зазначено (абз. 4 ст. 10,11) зазначено, що «колегія суддів не може погодитись з доводами слідчого про необхідність накладення арешту на земельну ділянку, в тому числі й шляхом заборони проведення будь-яких будівельних робіт, оскільки ні слідчим у клопотанні ні прокурором в апеляційній скарзі не доведено належними та допустимими доказами той факт, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника майна ОСОБА_4 , який хоч і придбав цю земельну ділянку після винесення всіх вищезазначених рішень Ужгородською міською радою та згідно законодавства є добросовісним набувачем, однак не являється забудовником, з огляду на те, що жоден із наявних в матеріалах провадження дозволів не видавався на його ім`я»

Відповідно ж до резолютивної частини вказаної ухвали: було прийнято рішення про часткове задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :24:001:0592, площею 0,5179 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури, яка перебуває у власності ОСОБА_4 , що розташована за адресою АДРЕСА_2 із забороною розпорядження та користування цією земельною ділянкою.

Враховуючи наведене, можна дійти висновку, що підстави для зупинення та заборони проведення будь-яких будівельних та земляних робіт на вказаній земельній ділянці, були відсутні відповідно до вищевказаної ухвали суду.

Покази свідків

Свідок ОСОБА_9 , директор «ТсМ Інвест», в судовому засіданні повідомив, що є замовником об`єкту будівництва. Генпідрядником будівництва є ПП «Клімат-Трейд». Наскільки йому відомо ніяких заборон здійснювати будівництво ОСОБА_4 та йому, як замовнику будівництва, не було. На здійснення будівельних робіт ним було отримано відповідний дозвіл у встановленому законом порядку у 2021 році. Про наявність ухвали суду, якою було заборонено здійснювати будівельні роботи, дізнався у 2022 році з публікацій у ЗМІ. Чи проводились на будівельному майданчику які-небудь роботи точно не пам`ятає, скоріш за все здійснювались якісь підготовчі роботи.

Свідок ОСОБА_8 зазначив, що на скільки йому відомо, в ухвалі суду не було заборонено здійснювати будівельні роботи, про це, зокрема, було вказано в мотивувальній частині ухвали апеляційного суду. Крім того, дозвіл на здійснення будівельних робіт ОСОБА_4 не отримував, тому самостійно виконувати які-небудь будівельні роботи він не міг. Свідок ( ОСОБА_8 ) у свою чергу є замовником як фізична особа і саме він та ОСОБА_9 мають дозвіл на виконання будівельних робіт, а відтак і прийняття рішень про їх продовження чи зупинення. Обвинувачений ОСОБА_4 є тільки власником земельної ділянки. Які саме будівельні роботи проводились в період дії ухвали апеляційного суду він не пам`ятає. Стверджує, що на час проведення слідчої дії огляду місця події його не було. Під час повторного огляду був присутній його представник ОСОБА_13 . Щодо підстав проведення огляду представнику було повідомлено, що на лінію 102 надійшов дзвінок про незаконне будівництво на набережній (вул.Воз`єднання).

Досліджені у судовому засіданні докази сторони обвинувачення

Згідно зі ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Отже, суд позбавлений вважати доказами процесуальні документи: витяги з ЄРДР, постанови про створення групи прокурорів, постанови про створення групи слідчих, постанови про перекваліфікацію, клопотання слідчих, ухвали слідчих суддів, накази, супровідні листи, адже ці документи не є джерелами доказів, а свідчать лише про рух кримінального провадження.

Так з постанови прокурора від 15.06.2023 встановлено, що з матеріалів кримінального провадження №000174 від 18.05.2021 за підозрою ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.366 КК України в окреме провадження виділено матеріали досудового розслідування щодо вчинення службовими особами, забудовниками та особами, які проводять будівельні роботи кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.364 та ч.2 ст.382 КК України. Виділеним матеріалам присвоєно №00150.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 04.08.2021 (справа №308/9006/21 провадження 1-кс/308/3018/21) у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000174 від 18.05.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України, клопотання слідчого про арешт майна задоволено частково. Накладено арешт у вигляді заборони розпорядження земельною ділянкою, яка є речовим доказом у кримінальному провадженні з кадастровим номером :24:001:0592, площею 0,5179 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури, яка перебуває у власності ОСОБА_4 , та розташована за адресою: АДРЕСА_2 . В задоволенні решти клопотання відмовлено за необґрунтованістю.

Задовольняючи клопотання про арешт майна частково слідчий суддя не погодився із доводами слідчого про необхідність накласти арешт у вигляді заборони користування, у тому числі шляхом заборони на проведення будь-яких будівельних та земляних робіт, на цю земельну ділянку, оскільки слідчим не доведено належними та допустимими доказами той факт, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника майна - ОСОБА_4 , який придбав цю земельну ділянку після винесення всіх вищезазначених рішень Ужгородською міською радою та згідно законодавства є добросовісним набувачем.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 16.12.2021 №308/9006/21, з урахуванням ухвали від 28.12.2021, ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.08.2021, якою накладено арешт із забороною розпорядження на земельну ділянку з кадастровим номером :24:001:0592, площею 0,5179 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури, яка перебуває у власності ОСОБА_4 , та розташована за адресою: АДРЕСА_2 , - скасовано. Клопотання слідчого про накладення арешту задоволено частково. Накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :24:001:0592, площею 0,5179га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури, яка перебуває у власності ОСОБА_4 , що розташована за адресою АДРЕСА_2 , із забороною розпорядження та користування цією земельною ділянкою.

Приймаючи вказане рішення колегія суддів не погодилася з викладеними у оскаржуваній ухвалі висновками слідчого судді в частині відсутності підстав для встановлення заборони користуватися вищевказаною земельною ділянкою.

Разом з тим колегія суддів враховувала доводи клопотання слідчого про те, що посадові особи Ужгородської міської ради, якими незаконно видано дозвільні документи щодо забудови земельної ділянки за кадастровим номером :24:001:0592, а також якими незаконно змінено її цільове призначення та дії осіб, яким надано дозвільні документи на забудову, свідчать про підтверджений намір змінити зовнішній вигляд земельної ділянки шляхом її забудови, що в свою чергу дає достатні підстави вважати, що невжиття заходів щодо організації заборони розпорядження та користування у будь-якому вигляді, можуть призвести до її продажу або ж незаконної забудови, що порушить права осіб, які набудуть право власності на земельну ділянку або об`єкти нерухомого майна на даній земельній ділянці, тим більше, що клопотання слідчого зумовлене забезпеченням збереження речового доказу у незмінному правовому статусі, без зміни її зовнішнього вигляду, щоб запобігти перетворенню та забудові. Тому, колегія суддів дійшла висновку, що обмеження прав ОСОБА_4 щодо розпорядження та користування земельною ділянкою відповідає завданням кримінального провадження, передбаченим ст.2 КПК України, і таке втручання у права та інтереси ОСОБА_4 , як накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :24:001:0592 у вигляді заборони розпорядження та користування, є виправданим.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів не погодилась з доводами слідчого про необхідність накладення арешту на земельну ділянку, в тому числі й шляхом заборони на проведення будь-яких будівельних та земляних робіт, оскільки ні слідчим у клопотанні, ні прокурором в апеляційній скарзі не доведено належними та допустимими доказами той факт, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника майна ОСОБА_4 , який хоч і придбав цю земельну ділянку після винесення всіх вищезазначених рішень Ужгородською міською радою та згідно законодавства є добросовісним набувачем, однак не являється забудовником, з огляду на те, що жоден із наявних в матеріалах провадження дозволів не видавався на його ім`я.

З протоколу огляду місця події від 17.11.2022, проведеного за участі представників ОСОБА_8 та ОСОБА_14 , об`єктом якого є земельна ділянка з кадастровим номером :24:001:0592, огороджена металевою огорожею, встановлено, що на момент огляду на ділянці наявна бетонна будівельна конструкція багаторівневої будівлі майбутнього багатоквартирного житлового будинку. На будівництві перебувають працівники будівельної організації «Будімпекс», які проводять будівельні роботи на підставі договорів підряду. На будівництві працює будівельний підйомний кран. На запитання слідчого ОСОБА_14 про те чи відомо йому про рішення про заборону виконання будівельних робіт заперечив, зазначивши, що виконує вказівки свого роботодавця про продовження будівництва.

З протоколу огляду місця події від 20.02.2023 встановлено, що в напрямку спірної земельної ділянки з вулиці на металевому паркані міститься вивіска ««UZH-TOWERS» свобода, статус, контроль, відділ продажу +07» та наявна картинка майбутнього житлового комплексу. З вулиці помітно, що на земельній ділянці наявна будівельна конструкція, яка складається з колон з бетону між якими на рівні третього поверху залите перекриття. Частково колони залиті на рівні четвертого поверху. На об`єкті помітні люди, які виконують якісь роботи. Також біля об`єкту будівництва наявний будівельний кран. До протоколу додані фото таблиці на яких зафіксована вказана інформація.

На фото паспорту об`єкту вказано, що замовником є гр. ОСОБА_8 , гр. ОСОБА_9 , підрядник Приватне підприємство «Клімат-Трейд», відповідальна особа за авторський нагляд ОСОБА_15 , особа відповідальна за здійснення технічного нагляду ОСОБА_16 , особа відповідальна за виконання робіт: ОСОБА_14 .

На запит слідчого відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СУ ГУНП в Закарпатській області виконавчим комітетом Ужгородської міської ради супровідним листом від 18.02.2022 надано копії матеріалів перевірки, яка проводилась по об`єкту будівництва: «Будівництво багатоквартирного будинку із вбудованими приміщеннями комерційного призначення» по АДРЕСА_3 з яких встановлено, що спеціалістами управління державного архітектурно-будівельного контролю виконкому Ужгородської міської ради на підставі абз.8 п.7 постанови КМУ від 23.05.2011 травня 2011р. №553 «Про затвердження порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю» (далі Постанова N? 553), з 28.09.2021 р. по 11.10.2021р. проведено позапланову перевірку по об?єкту «Будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями комерційного призначення» по АДРЕСА_3 (кадастровий номер зем. ділянки: :24:001:0592) в м.Ужгород з виходом на місце. Згідно відомостей з Реєстру будівельної діяльності, на об?єкт за адресою: вул. Возз?єднання, 19 в м.Ужгород, зареєстровано дозвіл на виконання будівельних робіт від 25.03.2021р. №3К 603. В ході перевірки виявлені грубі, суттєві відхилення від затвердженої / проєктної документації, державних будівельних норм.

За результатами позапланової перевірки складено відповідні матеріали передбачені п. 16, 17 Постановою №553, а саме: акт складений за результатами проведеного планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності від 11.10.2021; протоколи про адміністративні правопорушення від 11.10.2021; протоколи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 11.10.2021; припис про зупинення підготовчих та будівельних робіт від 11.10.2021; приписи про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 11.10.2021.

Відповідальних осіб 20.10.2021 притягнуто до адміністративної відповідальності згідно чинного законодавства. Штрафні санкції сплачено в повному обсязі авторським наглядом - ОСОБА_15 , технічним наглядом - ОСОБА_16 та частково сплачено генеральним підрядником ПП «КЛІМАТ-ТРЕЙД». Не сплачено штрафні санкції: генеральним проєктувальником - ФОП ОСОБА_15 , головним інженером проєкту - ОСОБА_15 .

У зв?язку з необхідністю перевірки виконання суб?єктами містобудування: генеральним підрядником - ПП «КЛІМАТ-ТРЕЙД», вимог приписів від 11.10.2021р. про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил та про зупинення підготовчих та будівельних робіт; ФОП ОСОБА_15 , вимог припису від 11.10.2021р. про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил виданих по об?єкту за адресою: вул. Возз?єднання, 19, (кадастровий номер :24:001:0592) м.Ужгород, «Будівництво багатоквартирного житлового будинку із вбудованими приміщеннями комерційного призначення», з 24.11.2021р. по 03.12.2021р. проводились позапланові перевірки з виходом на місце.

В подальшому ФОП ОСОБА_15 у зв?язку з оскарженням постанови та припису, подав клопотання про забезпечення позову щодо зупинення дії припису. Ухвалою від 09.12.2021р. в справі №260/7576/21 Закарпатського окружного адміністративного суду зупинено дію припису від 11.10.2021р. про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил виданого ФОП ОСОБА_15 за вищевказаною адресою. На даний час триває судовий розгляд справи.

3 24.11.2021р. по 03.12.2021р., 10.12.2021р. по 21.12.2021р., 20.01.2022р. по 28.01.2022р. у зв?язку з необхідністю перевірки виконання суб?єктом містобудування: генеральним підрядником - ПП «КЛІМАТ-ТРЕЙД», вимог приписів від 11.10.2021р. про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил та про зупинення підготовчих та будівельних робіт; виданих по об?єкту за адресою: вул. Возз?єднання, 19, (кадастровий номер :24:001:0592) м.Ужгород, «Будівництво багатоквартирного житлового будинку із вбудованими приміщеннями комерційного призначення», повторно проводились позапланові перевірки з виходом на місце.

Під час всього терміну перевірки на об?єкті будівництва суб?єкти містобудування або уповноважені ними особи були відсутні, при цьому працівниками, які були на об?єкті, забудовниками було надана вказівка не допускати працівників ДАБК на об?єкт будівництва. Керуючись п. 9 Постанови № 553 перевірку здійснити було неможливо.

Управлінням ДАБК направлено листи до генерального підрядника - ПП «КЛІМАТ-ТРЕЙД» та до Ужгородського ВП ГУНП щодо забезпечення явки суб?єкта містобудування під час подальших перевірок на об?єкті будівництва.

16.02.2022р. у зв?язку з необхідністю перевірки виконання суб?єктом містобудування: генеральним підрядником - ПП «КЛІМАТ-ТРЕЙД», вимог приписів від 11.10.2021р. про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил та про зупинення підготовчих та будівельних робіт; виданих по об?єкту за адресою: вул.Возз?єднання, 19, (кадастровий номер :24:001:0592) м.Ужгород, «Будівництво багатоквартирного житлового будинку із вбудованими приміщеннями комерційного призначення», повторно триває позапланова перевірка. На об`єкті будівництва продовжуються будівельні роботи. На об?єкт будівництва працівником (представився охоронцем) було відмовлено в доступі на ділянку комунальної власності.

Як зазначив прокурор в судовому засіданні вказані документами хоча і не є доказами, які прямо підтверджують обставини вчинення кримінального правопорушення, разом з тим додатково підтверджують, що в період дії ухвали про арешт майна з відома ОСОБА_4 проводились на об`єкті будівельні роботи.

З копії статуту приватного підприємства «Клімат-трейд» встановлено, що засновниками вказаного підприємства є ОСОБА_4 та ОСОБА_17 . При цьому відповідно до наказу ПП «Клімат-Трейд» директором вказаного підприємства з 15.06.2021 є ОСОБА_4 .

З договору підряду №5 від 12.02.2021 встановлено, що громадяни ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , (замовники) з одного боку та Приватне підприємство «Клімат-Трейд» (підрядник) уклали вказаний договір предметом якого є виконання будівництва багатоквартирного будинку із вбудованими приміщеннями комерційного призначення по АДРЕСА_3 . Вказаний договір підписано з боку Приватного підприємства «Клімат-Трейд» ОСОБА_8 .

З ухвали суду від 20.11.2023 у справі №308/10888/23, яка набрала законної сили, встановлено, що у підготовчому судовому засіданні головуючим суддею під час розгляду кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000174 від 18.05.2021 року по обвинуваченню ОСОБА_12 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, скасовано арешт, накладений ухвалою Закарпатського апеляційного сулу від 16.12.2021, справа №308/9006/21 на земельну ділянку з кадастровим номером :24:001:0592, площею 0,5179 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури, яка перебуває у власності ОСОБА_4 , що розташована за адресою АДРЕСА_2 , із забороною розпорядження, користування та відчуження цієї земельної ділянки.

Підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення

Згідно з ч.4 ст.173 КПК, виключно слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб (ч.4 ст.173 КПК). У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій, окрім іншого, зазначає порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб (ч.5 ст. 173 КПК України в редакції зі змінами в редакції Закону № 1021-VIII від 18.02.2016). Отже, виключно слідчий суддя вирішує: спосіб арешту, визначає порядок виконання ухвали та спосіб інформування заінтересованих осіб.

В ухвалі Закарпатського апеляційного суду від 16.12.2021 №308/9006/21, умисне невиконання якої інкримінується ОСОБА_4 , чітко вказано спосіб арешту майна, яке є предметом кримінального правопорушення - земельна ділянка з кадастровим номером :24:001:0592, яка належить обвинуваченому ОСОБА_4 , а саме, заборони користування та розпорядження вказаною земельною ділянкою.

У мотивувальній частині цієї ухвали зазначено, що колегія суддів не погодилась з доводами слідчого про необхідність накладення арешту на земельну ділянку, в тому числі й шляхом заборони на проведення будь-яких будівельних та земляних робіт, оскільки ні слідчим у клопотанні, ні прокурором в апеляційній скарзі не доведено належними та допустимими доказами той факт, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника майна ОСОБА_4 , який хоч і придбав цю земельну ділянку після винесення всіх вищезазначених рішень Ужгородською міською радою та згідно законодавства є добросовісним набувачем, однак не являється забудовником, з огляду на те, що жоден із наявних в матеріалах провадження дозволів не видавався на його ім`я.

Таким чином, апеляційний суд визнав, що на момент постановлення ухвали відсутні належні підстави для фактичної заборони ОСОБА_4 на проведення будівельних робіт.

Ухвала суду не містить прямо встановленого обов`язку припинити будівництво або інші дії, не встановлює заборону на проведення будівельних робіт, і є формулюванням, яке не має визначеного та зобов`язального характеру для припинення дій, що здійснювалися на законних підставах. Такі формулювання не відповідають вимогам чіткості й однозначності судового рішення, яке може бути предметом кримінальної відповідальності згідно з ч.1 ст.382 КК України.

За таких обставин, суд позбавлений підстав вважати, що ОСОБА_4 не виконав ухвалу слідчого судді, адже спосіб арешту, порушення якого ставиться у вину обвинуваченому, в судовому рішенні не було передбачено.

Крім того, диспозиція ст.382 КК України передбачає відповідальність за умисне невиконання чи перешкоджання виконанню ухвали суду, про ухвалу слідчого судді у диспозиції вказаної норми нічого не вказано.

Згідно обвинувального акту та диспозиції вказаної норми, ОСОБА_4 інкримінується умисне невиконання ухвали суду, що набрала законної сили (ч.1ст.382 КК України).

Скасування апеляційним судом ухвали слідчого судді та постановлення іншого рішення, з урахуванням повноважень суду апеляційної інстанції, не спростовує те, що ухвала Закарпатського апеляційного суду від 16.12.2021 є ухвалою слідчого судді, яким прийнято рішення про арешт майна зокрема, з огляду на таке.

Відповідно до статей 170174 КПК України, вирішення питання про арешт майна здійснюється слідчим суддею в порядку судового контролю за дотриманням прав і свобод учасників кримінального провадження. У разі подання апеляційної скарги на відповідну ухвалу, суд апеляційної інстанції переглядає законність і обґрунтованість рішення слідчого судді, і в межах наданих повноважень може не лише скасувати ухвалу, але й ухвалити нове рішення по суті питання, переданого на розгляд.

У таких випадках, незважаючи на те, що процесуальний акт приймається судом апеляційної інстанції, за своєю правовою природою та процесуальним значенням він виконує функцію акту слідчого судді, тобто ухвали, якою здійснено судовий контроль над досудовим провадженням.

Це підтверджується:

- системним тлумаченням положень КПК, зокрема глави 15, яка не встановлює обмежень щодо того, яким судом першої чи апеляційної інстанції має бути прийнято рішення про арешт майна. Вирішальним є не рівень суду, а характер функції, яку він виконує судовий контроль на досудовій стадії;

- частиною 2 статті 9 КПК України, відповідно до якої у разі відсутності прямого регулювання слід виходити з правової аналогії. У даному випадку ухвала апеляційного суду виконує ту саму функцію захисту прав учасників процесу, що й ухвала слідчого судді.

- принципом правової визначеності, що вимагає єдиного підходу до класифікації судових рішень, які мають однаковий зміст і наслідки. Поділ таких актів лише за формальним критерієм інстанційності міг би призвести до процесуальної плутанини та обмеження прав сторін.

- практикою Верховного Суду, в якій визнається, що рішення апеляційного суду в межах перегляду ухвал слідчого судді породжує ті ж самі юридичні наслідки, що й ухвала, винесена безпосередньо слідчим суддею (зокрема, щодо запобіжних заходів, арешту майна тощо).

У зв`язку з наведеним, суд дійшов висновку, що ухвала апеляційного суду від 16.12.2021 №308/9006/21, якою постановлено арешт майна у межах досудового розслідування, має вважатися ухвалою слідчого судді за своїм процесуальним значенням, і породжує відповідні правові наслідки, передбачені КПК України.

Щодо «якості закону» - диспозиції ст.382 КК України. При прийнятті рішення суд враховує загальні засади кримінального судочинства, зокрема, принцип верховенства права. У ст. 8 КПК України зазначено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Засада правової визначеності (англ. - legal certainty) належить до неписаних складових принципу верховенства права, яка, слугує забезпеченню непорушності конституційних прав людини. У справі «Новік проти України» (заява № 48068/06, п. 19) ЄСПЛ зробив висновок, що надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога «якості закону» у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для убезпечення від будь-якого ризику свавілля.

У постанові від 29 серпня 2018 року у справі № 492/446/15-а (провадження № 11-611апп18) Велика Палата Верховного Суду, обґрунтовуючи необхідність відступу від позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2013 року у справі № 21-241а13, також врахувала правовий висновок ЄСПЛ, сформований у рішенні у справі «Щокін проти України» (заяви № 23759/03 та № 37943/06, п. 50-56), де Суд визначив концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні; відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності порушує вимогу «якості закону»; у разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 листопада 2018 року у справі №812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи. Вимога щодо «якості закону» та обов`язок суду застосувати найбільш сприятливий для особи спосіб тлумачення закону, який не відповідає визначеним критеріям якості закону, ґрунтуються передусім на положеннях ч. 1 ст. 57 Конституції України, яка встановлює, що «кожному гарантується право знати свої права і обов`язки». Із цієї конституційної норми відомо те, що у випадку встановлення судом факту, що закон сформульований у спосіб, який не дозволяє особі знати свої права і обов`язки, застосування (тлумачення) такого закону повинно відбуватися судом на користь особи, яку позбавили (звузили) на підставі цього закону певного права або встановили (розширили) для неї нові обов`язки.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що диспозиція ст. 382 КК України містить певну правову невизначеність, нечіткість, яка дозволила стороні обвинувачення і стороні захисту по різному трактувати закон, одночасно наводячи важливі аргументи. За таких обставин суд має за обов`язок застосувати найбільш сприятливий для особи спосіб тлумачення закону, оскільки будь-які сумніви трактуються на користь обвинуваченого.

Диспозиція ч.1 та ч.3 ст. 382 КК України, виписана не чітко та дозволяє тлумачити поняття ухвала суду, як ухвала постановлена виключно судом, але не слідчим суддею. Суд звертає увагу на таке: поняття «ухвала слідчого судді», як процесуальний документ у кримінальному процесуальному законодавстві з`явилося у квітні 2012 з прийняттям діючого КПК, а відповідальність за умисне невиконання ухвали суду встановлена кримінальним кодексом, який прийнятий ще у квітні 2001 року.

Очевидно, що у квітні 2001 року, законодавець встановлюючи відповідальність за умисне невиконання ухвали суду (ст. 382 КК України в первинній редакції), не міг передбачити, що у 2012 під поняттям «ухвала суду» слід розуміти також і «ухвалу слідчого судді», а тому, кримінальний кодекс у 2001 відповідальності за умисне невиконання «ухвали слідчого судді» не встановлював. Після вступу в силу КПК 2012року, законодавець неодноразово вносив зміни у ст. 382 КК України, зокрема винесено зміни згідно Закону № 2453-VI від 07.07.2010; із змінами, внесеними згідно із Законом № 721-VII від 16.01.2014 - втратив чинність на підставі Закону № 732-VII від 28.01.2014; із змінами, внесеними згідно із Законами № 767-VII від 23.02.2014, № 2136-VIII від 13.07.2017. Проте всі зазначені зміни не стосувались більш чіткого і однозначного розуміння понять : «ухвала суду» та «ухвала слідчого судді». У квітні 2014 року законодавець робив спроби усунути правову невизначеність і нечіткість закону, для цього у парламенті було зареєстровано проекту Закону України "Про внесення змін до Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо обов`язковості ухвал слідчого судді" від 08.04.2014 р. N 4652. У пояснювальній записці до вказаного законопроекту зазначалось, що : «З появою такого інституту(слідчого судді) в багатьох нормах КПК України вживається словосполучення "ухвала слідчого судді" окремо від поняття "ухвала суду", в результаті чого має місце два окремих судових рішення: ухвала суду і ухвала слідчого судді. Зокрема, якщо системно проаналізувати норми п. п. 20, 21, 22 ст. 3, ч. 2 ст. 21, ч. 2 ст. 24, ч. 3 ст. 44, ч. 3 ст. 81, ч. ч. 1, 2 ст. 117, ч. 1 ст. 132, ч. 2 ст. 159, ст. 170, ст. 205 та ін. виходить, що дійсно КПК України не ототожнює ці два види судових рішень»; «Оскільки КПК України термінологічно передбачає окремий вид судового рішення у вигляді ухвали слідчого судді, то такому судовому рішенню має бути надана обов`язковість його виконання. Крім того, статтею 382 Кримінального кодексу України передбачено кримінальну відповідальність за невиконання вироку або ухвали суду. Враховуючи вище викладене, необхідно внести зміни як до КПК України, так і до Кримінального кодексу України у частині надання обов`язковості виконання ухвал слідчого судді.».

Проте, законопроект N 4652 від 08.04.2014 так і не був прийнятий. Ухвала як судове рішення може бути прийняте, як судом так і слідчим суддею. Слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, та у випадку, передбаченому ст. 247 КПК, - голова чи за його визначенням інший суддя Апеляційного суду Автономної Республіки Крим, апеляційного суду області, міст Києва та Севастополя. Слідчий суддя (слідчі судді) у суді першої інстанції обирається зборами суддів зі складу суддів цього суду.

Отже, з наведеного терміну можна зробити висновок, що слідчий суддя - це особа, яка, відповідно до положень КПК України, наділена функцією судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, зокрема під час стадії досудового розслідування. Слідчий суддя не вирішує кримінальне провадження по суті, його процесуальні рішення є «проміжними» на відповідному етапі кримінального переслідування особи.

Зовнішньою формою процесуальних рішень є ухвала слідчого судді, зміст ухвали слідчого судді у багатьох випадках окремо визначений у відповідних нормах КПК (наприклад ч.5ст.173КПК). Ухвали слідчого судді є більш «адресними» вони можуть стосуватись виключно однієї особи, окремого майна, як правило вони не мають загальної обов`язковості для всіх, на відміну від ухвали суду, якою завершується судовий розгляд. Ухвали слідчого судді, можуть бути такими, що не оскаржуються, або оскаржуються в більш стислі строки, що не характерно для ухвали суду, якою завершується і вирішується справа остаточно.

У ч. 1 ст. 2 КК України зазначено, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбачений КК України. У ч. 3 ст. 3 КК України записано, що злочинність діяння, а також його караність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки КК України, а ч. 4 цієї статті недвозначно передбачає, що застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією заборонено.

Таким чином, кримінальна відповідальність процесуальним законодавством не може бути встановлена. У період інкримінованого ОСОБА_4 злочину, діяла ст. 369 КПК України, під назвою «Види судових рішень», у якій йшлося, що «Судове рішення, у якому суд вирішує обвинувачення по суті, викладається у формі вироку» (ч.1) та «Судове рішення, у якому суд вирішує інші питання, викладається у формі ухвали» (ч.2).

У пунктах 20-22 ч. 1 ст. 3 КПК України вживались такі терміни: 20) суд апеляційної інстанції - Апеляційний суд Автономної Республіки Крим, апеляційний суд області, міст Києва та Севастополя, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться суд першої інстанції, що ухвалив оскаржуване судове рішення; 21) суд касаційної інстанції - Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ; 22) суд першої інстанції - районний, районний у місті, міський та міськрайонний суд, який має право ухвалити вирок або постановити ухвалу про закриття кримінального провадження.

Визначення терміну «суд» в розумінні ст. 3 КПК України розглядається не через призму його завдань і функцій на відповідних стадіях процесу, а через призму його інстанційності.

У ч.2 ст. 21 КПК передбачено, що вирок та ухвала суду, що набрали законної сили в порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території України. Наведене вище вказує, що ухвала слідчого судді, хоч і є судовим рішенням проте, кримінальна відповідальність за його невиконання чітко не встановлена і у кримінальному кодексі чітко диспозиція не виписана.

На користь такої позиції свідчить існування згаданого проекту Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо обов`язковості ухвал слідчого судді» під № 4652 від 08.04.2014 року, яким пропонувалося встановити кримінальну відповідальність за «невиконання ухвали слідчого судді», виклавши в новій редакції ч.1ст. 382 КК України. Проте, цей проект не був прийнятим, але на його місце 4 жовтня 2019 було прийнято інший Закон № 187-IX від 04.10.2019, яким законодавець обмежився доповненням ч.2 ст.369 КПК України словосполученням "слідчий суддя", тобто з жовтня 2019 зміст вказаної норми передбачає, що: «Судове рішення, у якому слідчий суддя, суд вирішує інші питання, викладається у формі ухвали.

В силу ч.ч.3,4 ст.3 КК України, злочинність діяння, а також його караність визначаються тільки КК України, застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією заборонено. Підсумовуючи наведене, враховуючи аналіз змін у ст.382 КК та ст. 369 КПК, враховуючи хронологію прийняття законодавства, внесення змін до вказаних норм, наявність законопроекту № 4652 від 08.04.2014, суд прийшов до таких висновків: 1) поняття «ухвала суду» і «ухвала слідчого судді» є різними судовими рішеннями за змістом і формою, мають різні функції, різного суб`єкта прийняття та тягнуть за собою різні наслідки; 2) диспозиція ст.382 КК України, в частині встановлення кримінальної відповідальності за умисне невиконання ухвали суду містить певну правову невизначеність, нечіткість, що однозначно порушує один з конституційних принципів кримінального процесу- «верховенство права», а тому суд зобов`язаний застосувати найбільш сприятливий для обвинуваченого спосіб тлумачення закону і тлумачити всі сумніви на користь останнього.

Підсумки

Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви стосовно доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України ).

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 7 КПК України закріплені загальні засади кримінального провадження, серед яких є верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини. Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ст.8 КПК України).

Частинами 2, 4 ст.17 КПК України передбачено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи, якщо їх неможливо усунути, тлумачаться на користь такої особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 зауважив, що при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості.

Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. Відповідно до ст.ст.8 та 9 Кримінального процесуального кодексу України кримінальне провадження здійснюється з додержанням засад законності та верховенства права.

Законність, як загальна засада кримінального провадження, полягає в забезпеченні єдиного порядку кримінального провадження в усіх кримінальних провадженнях, неухильному дотриманні процесуальної форми та передбаченої процедури, однаковості застосування закону і поширюється на всі стадії та інститути кримінального процесу, всіх його суб`єктів, усі дії і процесуальні рішення.

Згідно з ч.1ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. Згідно ч.ч.1,2 ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та в передбачених законодавством випадках на потерпілого.

Доводи, докази та твердження сторони обвинувачення містять припущення й сумніви, які суд тлумачить на користь обвинуваченого ОСОБА_4 , а доводи сторони захисту є логічними і обґрунтованими.

Суд вважає, що прокурор не довів вину ОСОБА_4 , а пред`явлене йому обвинувачення не містить складу інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи в сукупності досліджені під час судового розгляду докази, суд прийшов до висновку, що у діях ОСОБА_4 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України.

Оцінюючи доводи сторони захисту щодо неналежності та недопустимості доказів сторони обвинувачення, суд зазначає, що встановлена відсутність у діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення виключає можливість покладення на такі докази будь-якого доказового значення. Докази, подані стороною обвинувачення, не підтверджують обставин, що входять до предмета доказування відповідно до ст. 91 КПК України, у зв`язку з чим є неналежними.

В силу вимог ч.1 абз.2 ст. 373 КПК України, суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок, у зв`язку з встановленням відсутності в діянні особи складу кримінального правопорушення.

Суд не вбачає підстав для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження, оскільки у справі ухвалюється виправдувальний вирок.

Судові витрати у справі відсутні.

Речові докази у справі відсутні.

Керуючись ст. 368, ч.1ст.369, ст.370, ч.1 абз.2 ст.373, ст.374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 382 КК України, на підставі абз.2 ч.1 ст.373 КПК України, та виправдати у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Вирок, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_1