печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2025 року Печерський районний суд міста Києва у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката ОСОБА_4 ,

підозрюваного - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0002143 від 18.10.2024, відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, не адвоката, не депутата, раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України,

заяву поручителя ОСОБА_7 про взяття підозрюваного ОСОБА_5 на особисту поруку,

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_6 за погодженням прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0002143 від 18.10.2024, відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Копія клопотання та матеріалів на його обґрунтування відповідно до ч. 2 ст. 184 КПК України вручені стороні захисту 09.10.2025.

Слідчий зазначає, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002143 від 18.10.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 368 Кримінального кодексу України.

Зазначає, що у вказаному провадженні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наявним ризикам, з урахуванням вагомості наявних доказів про вчинення кримінальних правопорушень та перешкоджання слідству.

Необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий обґрунтовує тим, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, що передбачає можливість призначення покарання у вигляді позбавлення волі, що вже саме по собі може бути вагомою підставою і мотивом для підозрюваного переховуватися від слідства та суду.

На даний час існують ризики того, що він, перебуваючи на волі, усвідомлюючи тяжкість вчинених кримінальних правопорушень та реальність покарання, може переховуватися від органів досудового розслідування або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, експертів, спеціалістів у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у цьому провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Прокурор у судовому засіданні підтримав клопотання з підстав в ньому зазначених. Сторона обвинувачення вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є єдиним можливим заходом забезпечення процесуальної поведінки підозрюваного.

Підозрюваний та його захисник заперечили щодо задоволення клопотання. Захисник зазначив, що стороною обвинувачення не доведені мета застосування запобіжного заходу, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. Також вказали щодо необґрунтованості підозри ОСОБА_5 , у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки ані повідомлення про підозру, ані клопотання про застосування запобіжного заходу, не містять відомостей про конкретні факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення повідомлення про підозру за інкримінованим злочином. Також, сторона захисту вказує на відсутність ризиків, про які зазначає сторона обвинувачення. Просили відмовити у задоволенні клопотання.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, перевіривши клопотання та дослідивши докази, якими обґрунтовується клопотання, заперечення та докази, якими обґрунтовуються такі заперечення, документи, які характеризують особу підозрюваного, слідчий суддя дійшов такого.

Так, слідчим суддею встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002143 від 18.10.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 368 Кримінального кодексу України.

Досудовим розслідуванням установлено, що 24.02.2022 о 04 год 30 хв російська федерація перейшла до відкритої збройної агресії проти України, що супроводжується безпрецедентними за своїм цинізмом і жорстокістю воєнними злочинами, злочинами проти людяності, злочинами геноциду та ядерним шантажем, внаслідок якої порушено загальновизнані норми та принципи міжнародного права: територіальна цілісність і непорушність кордонів суверенної держави.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України 24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України. Згідно зі ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону, крім того згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 та Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ХІ введено воєнний стан на всій території України строком на 30 діб та в подальшому продовжено Указом Президента України від 06.02.2023 № 58/2023, затвердженим Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 07.02.2023» № 2915-ІX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 19.02.2023 строком на 90 діб. Крім того, відповідно до Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 № 65/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 03.03.2022 № 2105-ІХ, оголошено та розпочато загальну мобілізацію протягом 90 діб, яку неодноразово продовжено, востаннє Указом Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» від 15.04.2025 № 236/2025, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» від 16.04.2025 № 4357-ІХ, з 09.05.2025 строк проведення загальної мобілізації продовжено на 90 діб, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» є особливим періодом.

Особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування. Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Водночас Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 оголошено загальну мобілізацію. Строк проведення загальної мобілізації неодноразово продовжувався згідно з Указами Президента України, затвердженими Законами України.

Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено комплекс заходів щодо здійснення мобілізаційної підготовки Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань. Змістом мобілізаційної підготовки є: створення мобілізаційного резерву, підготовка та накопичення військово-навчених людських ресурсів призовників, військовозобов`язаних та резервістів для комплектування посад, передбачених штатами воєнного часу.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про Збройні Сили України» організаційну структуру Збройних Сил України серед іншого складають органи військового управління, до яких віднесено територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Згідно з п. 1 «Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі - ТЦК та СП) є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

З огляду на п.п. 9, 13, 14 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, зокрема: зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною та/або своїми батьком чи матір`ю (батьком чи матір`ю дружини (чоловіка), якщо вона сама потребує постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, померла (загинула), визнана зниклою безвісти або безвісно відсутньою, оголошена померлою, і батько чи мати дружини не має інших працездатних членів сім`ї, які зобов`язані та можуть здійснювати за ними догляд), які за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, чи рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи потребують постійного догляду; які мають одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи або одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані їх утримувати (крім випадків, якщо такі особи самі є особами з інвалідністю, потребують постійного догляду, перебувають під арештом (крім домашнього арешту), відбувають покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі). У разі відсутності невійськовозобов`язаних осіб здійснювати догляд за особою з інвалідністю I чи II групи може лише одна особа з числа військовозобов`язаних за вибором такої особи з інвалідністю; члени сім`ї другого ступеня споріднення особи з інвалідністю I або II групи, зайняті постійним доглядом за нею (не більше одного та за умови відсутності членів сім`ї першого ступеня споріднення або якщо члени сім`ї першого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи). У разі відсутності членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення норма цього пункту поширюється на членів сім`ї третього ступеня споріднення особи з інвалідністю I або II групи.

Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 (далі - Порядок), установлено, що відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають:

1) здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», а також докторанти та особи, зараховані на навчання до інтернатури;

2) наукові і науково-педагогічні працівники закладів вищої та фахової передвищої освіти, наукових установ та організацій, які мають науковий ступінь, і педагогічні працівники закладів фахової передвищої освіти, професійної (професійно-технічної) освіти, закладів загальної середньої освіти, за умови що вони працюють відповідно у закладах вищої чи фахової передвищої освіти, наукових установах та організаціях, закладах професійної (професійно-технічної) чи загальної середньої освіти за основним місцем роботи не менш як на 0,75 ставки.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ході досудового розслідування встановлено, що в період червня по серпень 2024 року, ОСОБА_5 , ігноруючи введений військовий стан та загальну мобілізацію, сприяв ОСОБА_9 у перешкоджанні Збройним Силам України та іншим військовим формуванням в особливий період чим скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України за таких обставин.

У невстановлений досудовим розслідуванням час та місце ОСОБА_9 , користуючись обставинами, які виникли у зв`язку з введенням воєнного стану та мобілізації, розробив протиправний план, який полягав у фіктивному працевлаштуванні за грошову винагороду осіб призовного віку до Фахового коледжу економіки та управління Національної академії статистики, обліку та аудиту на посаду викладачів з подальшим отриманням відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Разом з цим, ОСОБА_9 розуміючи, що для реалізації свого злочинного задуму йому необхідна допомога з пошуком осіб для фіктивного працевлаштування до коледжу, він повідомив своєму знайомому ОСОБА_5 протиправний план дій та запропонував вступити в злочинну змову, на що останній надав добровільну згоду.

Так, 11.06.2024 о 19 год. 29 хв. ОСОБА_10 за допомогою мобільного додатку «What's app» звернувся до свого знайомого ОСОБА_5 з проханням посприяти у вирішенні питання щодо отримання відстрочки чи бронювання від призову на військову службу під час мобілізації.

ОСОБА_5 діючи умисно, з метою перешкоджання Збройним Силам України та іншим військовим формуванням у залученні мобілізаційних ресурсів, маючи на меті посприяти ухиленню ОСОБА_10 від несення військової служби, повідомив останньому що є можливість фіктивно працевлаштуватись на посаду викладача до Фахового коледжу економіки та управління Національної академії статистики, обліку та аудиту з подальшою можливістю оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за грошову винагороду.

В подальшому, ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_10 що йому необхідно надати пакет документів, необхідний для працевлаштування, а саме копію паспорту, ідентифікаційного коду, диплому про освіту, військового квитка та довідку територіального центру комплектування та соціальної підтримки. ОСОБА_10 підготувавши вказані документи переслав їх зображення в мобільному додатку в «What's app» ОСОБА_5 .

Після цього, ОСОБА_5 діючи умисно, перешкоджаючи Збройним Силам України та іншим військовим формуванням у залученні мобілізаційних ресурсів, з метою посприяти ухиленню ОСОБА_10 від несення військової служби звернувся до свого знайомого ОСОБА_9 який обіймав посаду директора Фахового коледжу економіки та управління Національної академії статистики, обліку та аудиту з пропозицією фіктивного працевлаштування ОСОБА_10 на посаду викладача за грошову винагороду.

ОСОБА_9 , діючи заздалегідь розробленому злочинному плану, діючи умисно, розглянувши кандидатуру ОСОБА_10 , погодився на пропозицію ОСОБА_5 та надав останньому покрокову інструкцію щодо працевлаштування на посаду вчителя, а саме: підготувати пакет документів, написати заяву на працевлаштування, відкрити рахунок в АТ «Райффайзен Банк» для отримання заробітної плати, здійснити обов`язкову оплату благодійного внеску на розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Райффайзен Банк», який належить Фаховому коледжу економіки та управління Національної академії статистики, обліку та аудиту ().

В подальшому ОСОБА_5 діючи за попередньою змовою із ОСОБА_9 , сприяючи реалізації спільного злочинного умислу, направленого на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України, довів ОСОБА_10 вимоги для фіктивного працевлаштування викладачем до Фахового коледжу економіки та управління Національної академії статистики, обліку та аудиту з подальшим оформленням відстрочки від призову на військову службу.

27.06.2024 ОСОБА_10 , перебуваючи в приміщенні Фахового коледжу економіки та управління Національної академії статистики, обліку та аудиту за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Г. Ковбасюка, 15, заповнив свою автобіографію, написав заяву на прийняття його на посаду викладача Центру профорієнтаційної роботи, довузівської підготовки та післядипломної освіти на повну ставку та передав пакет документів для оформлення на роботу.

Наказом від 02.07.2024 № 179-к Фахового коледжу економіки та управління Національної академії статистики, обліку та аудиту ОСОБА_10 призначено на посаду викладача циклової комісії фінансів, обліку та оподаткування за основним місцем роботи на 0,75 ставки від посадового окладу 10 700 грн.

В подальшому 03.07.2025 на виконання інструкції ОСОБА_9 та ОСОБА_5 здійснив платіж в сумі 17 000 грн. на розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Райффайзен Банк», який належить Фаховому коледжу економіки та управління Національної академії статистики, обліку та аудиту (), з призначенням «Благодійна допомога».

08.07.2024 ОСОБА_9 діючи умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_5 , перешкоджаючи Збройним Силам України та іншим військовим формуванням у залученні мобілізаційних ресурсів, з метою посприяти ухиленню від несення військової служби ОСОБА_10 надав вказівку невстановленим службовим особами Фахового коледжу підготовити та направити до ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомлення про зміну облікових даних в якому зазначено, що ОСОБА_10 прийнято на посаду викладача, що стало підставою для надання йому відстрочки від призову під час мобілізації, тим самим вчинивши дії призвели до ухилення військовозобов`язаних від військової служби, зменшення кількості мобілізаційних ресурсів (військовозобов`язаних), що у свою чергу ставить під загрозу терміни та обсяги виконання заходів комплектування військово-організаційних структур Збройних Сил України, та виконання завдань з протидії збройній агресії РФ.

Також, на початку липня 2024 року ОСОБА_11 , продовжуючи реалізацію злочинного плану, відповідно до відведеної ролі, ігноруючи введений військовий стан продовжуючи вчиняти дії, направлені на перешкоджанні Збройним Силам України та іншим військовим формуванням у залученні мобілізаційних ресурсів, звернувся до ОСОБА_9 з пропозицією фіктивного працевлаштування ОСОБА_12 на посаду викладача Фахового коледжу економіки та управління національної академії статистики, обліку та аудиту.

ОСОБА_9 , діючи відповідно до заздалегідь розробленого злочинного плану, з метою перешкоджання Збройним Силам України та іншим військовим формуванням у залученні мобілізаційних ресурсів, повідомив ОСОБА_11 , щоб з ним особисто зв`язався ОСОБА_12 щодо працевлаштування.

17.07.2024 від ОСОБА_9 на месенджер «Whatsapp» з номером НОМЕР_2 ОСОБА_12 надійшов фотознімок про документи, які необхідні для працевлаштування.

Після зібрання необхідних документів та написання заяви ОСОБА_12 на прийняття на работу наказом від 29.07.2024 № 103-к Фахового коледжу економіки та управління Національної академії статистики, обліку та аудиту ОСОБА_12 призначено на посаду викладача Центру профорієнтаційної роботи, довузівської підготовки та післядипломної освіти за основним місцем роботи на 0,75 ставки з посадовим окладом 10 700 грн.

02.08.2024 о 09 год 37 хв на виконання інструкцій ОСОБА_9 та ОСОБА_5 , ОСОБА_12 у відділенні АТ «Ощадбанк» здійснив платіж від імені свого знайомого ОСОБА_13 на суму 17 000 грн на розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Райффайзен Банк», який належить Фаховому коледжу економіки та управління Національної академії статистики, обліку та аудиту (), з призначенням «Благодійна допомога».

02.08.2024 після оплати благодійних внесків, ОСОБА_9 діючи умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_5 , перешкоджаючи Збройним Силам України та іншим військовим формуванням у залученні мобілізаційних ресурсів, з метою посприяти ухиленню ОСОБА_12 надав вказівку невстановленим службовим особам Фахового коледжу підготовити та направити до ІНФОРМАЦІЯ_4 повідомлення про зміну облікових даних в якому зазначено, що ОСОБА_12 прийнято на посаду викладача, що стало підставою для надання йому відстрочки від призову під час мобілізації, тим самим вчинивши дії призвели до ухилення військовозобов`язаних від військової служби, зменшення кількості мобілізаційних ресурсів (військовозобов`язаних), що у свою чергу ставить під загрозу терміни та обсяги виконання заходів комплектування військово-організаційних структур Збройних Сил України, та виконання завдань з протидії збройній агресії РФ.

Таким чином, ОСОБА_9 та ОСОБА_5 діючи за попередньою змовою, вчинили дії спрямовані на забезпечення ухилення військовозобов`язаних ОСОБА_10 і ОСОБА_12 від призову на військову службу під час мобілізації, шляхом фіктивного працевлаштування на посаду викладачів Фахового коледжу економіки та управління Національної академії статистики, обліку та аудиту, що стало підставою для надання відстрочки від призову, чим перешкодили призову вказаних громадян на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_5 .

30.09.2025 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя на вказаному етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук та Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990 р. у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom), п. 32, Series А, № 182).

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю підтверджуються зібраними під час досудового розслідування у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом огляду мобільного телефону ОСОБА_9 ; протоколом огляду мобільного телефону ОСОБА_5 ; протоколом додаткового допиту підозрюваного ОСОБА_9 ; протокол допиту свідка ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ; розсекреченими протоколами проведення стосовно фігурантів негласних слідчих (розшукових) дій; матеріалами особових справ ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , які вилучені у ході проведення обшуку за місцем знаходження Фахового коледжу економіки та управління Національної академії статистики, обліку та аудиту; аналізом виписки з банківського рахунку працівників Фахового коледжу економіки та управління Національної академії статистики, обліку та аудиту.

Виходячи з наявних в матеріалах даних, слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України.

При цьому, докази на вказаній стадії кримінального процесу на їх допустимість відповідно до ст. 89 КПК України слідчим суддею не оцінюються.

Разом з тим, вищенаведеним висновком про обґрунтованість підозри не констатується наявності в діях ОСОБА_5 вини у вчиненні кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної, слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя вважає, що дані, які вказують на обґрунтовану підозру, у сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів щодо можливого вчинення підозрюваним ОСОБА_5 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, містяться в їх сукупності в матеріалах, здобутих в ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, копії яких долучені до клопотання.

Приймаючи вказані дані з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, вважаю їх достатніми для визначення поняття обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_5 . Крім того, вищенаведені обставини підтверджуються поясненням прокурора наданим під час розгляду цього провадження, а також доказами, долучених стороною обвинувачення до клопотання.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної, слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім, ніж до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Так, відповідно до ст. 12 КК України, інкриміноване громадянину України ОСОБА_5 кримінальне правопорушення віднесено до категорії тяжких.

Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує тяжкість покарання, особу підозрюваного, його вік, сімейний та майновий стан, та доходить висновку, що докази та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний, перебуваючи на волі, усвідомлюючи тяжкість вчиненого злочину та реальність покарання, може переховуватися від органів досудового розслідування або суду; незаконно впливати на свідків, експертів, спеціалістів у кримінальному провадженні;.

Слідчий суддя, з урахуванням матеріалів клопотання та пояснень сторін у судовому засіданні, вбачає наявними ризики, визначені ч. 1 ст. 177 КПК України з таких підстав.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

Так, наявність ризику переховуватися від органів досудового слідства та/або суду обґрунтовується тим, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до восьми років. Враховуючи тяжкість та характер інкримінованого кримінального правопорушення, суворість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винним, і неможливість застосування у цьому випадку ст. ст. 69, 75 КК України, а тому існує обґрунтований та вагомий ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду для уникнення кримінальної відповідальності.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість ймовірного покарання не є самостійною підставою для утримання особи, проте у справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначає, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів» та у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Разом з цим, суд вважає, що слідчим у клопотанні та прокурором у судовому засіданні не доведено наявність ризиків того, що ОСОБА_5 може знищити, сховати або спотворити речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється оскільки він жодним чином не підтверджений, а у клопотанні зроблено тільки формальне посилання на нього.

Таким чином, в судовому засіданні підтверджується наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Фактичні обставини злочинів, інкримінованих підозрюваному свідчать про наявність конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості та кореспондуються з визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Так, у судовому засіданні, слідчим суддею встановлено особу, від якої надійшла заява про бажання взяти підозрюваного на поруки, а саме: голови фонду Благодійної організації «НАША СПРАВА УКРАЇНА» ОСОБА_7 .

Так, слідчий суддя приходить до переконання про відсутність правових підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 180 КПК України, особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу. Кількість поручителів визначає слідчий суддя, суд, який обирає запобіжний захід. Наявність одного поручителя може бути визнано достатньою лише в тому разі, коли ним є особа, яка заслуговує на особливу довіру.

Не ставлячи під сумнів довіру, на яку заслуговує особа, яка звертається із заявою про взяття на поруки, слідчий суддя зазначає, що ті обставини, що підозрюваний ОСОБА_5 позитивно характеризується, оцінюються слідчим суддею критично, оскільки зазначені обставини жодним чином не стали для підозрюваного тим стримуючим фактором, який би запобіг ймовірному вчиненню підозрюваним вищезазначеного кримінального правопорушення, а тому з огляду на встановлені в судовому засіданні ризики та обставини інкримінованих підозрюваному ОСОБА_14 дій, слідчий суддя в цілому вважає, що застосування такого запобіжного заходу на даній стадії кримінального провадження не відповідатиме потребам, меті та завданням відповідного кримінального провадження.

Метою застосування на стадії досудового розслідування запобіжного заходу відповідно до положень ч. 1 ст. 177 КПК України є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити дії, про які зазначав прокурор у клопотанні.

З огляду на встановлення наявності обґрунтованої підозри, доведеність існування передбачених ст. 177 КПК України ризиків, особу підозрюваного та конкретні обставини правопорушення, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_5 , його активну роль у вчиненні кримінальних правопорушень, слідчий суддя вважає, що будь-який більш м`який запобіжний захід, зокрема і особисте зобов`язання, не зможе запобігти встановленим в провадженні ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_5 , а тому наявні підстави для задоволення клопотання слідчого та застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Однак, вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , обставини вчинення злочину, його наслідки і суспільну небезпеку, особу підозрюваного, сімейний стан, стан здоров`я, його роль у вчиненні кримінальних правопорушень, а також те, що докази та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя бере до уваги, що заявлені органом досудового розслідування ризики, передбачені п.п. 2, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому суд оцінює їх критично, визнає недоведеним та такими, які зазначені у клопотанні лише формально.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Отже, задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя вважає за необхідне визначити підозрюваній розмір застави, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, необхідність покладення яких вбачається з наведеного в обґрунтування даного клопотання.

Відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину визначається у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зважаючи на тяжкість злочину, майновий та сімейний стан підозрюваного, вважаю за належне призначити заставу межах 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що відповідно становить 121 120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) грн., що зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не є завідомо непомірною для нього.

Враховуючи положення ч. 3 ст. 182 КПК України, Такий розмір застави відповідатиме практиці ЄСПЛ, зокрема у рішенні від 20 листопада 2010 року у справі «Мангурас проти Іспанії» суд зазначив, що перспектива втрати застави чи дій проти поручителів у випадку відсутності появи на суді буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя при визначенні розміру застави підозрюваному ураховує підходи, закріплені у прцедентній практиці Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Істоміна проти України»(Заява № 23312/15), згідно з якими розмір застави має встановлюватися головним чином з огляду на обвинуваченого, його майно та його чи її відносини з особами, які мають надати особисту поруку, іншими словами, на ступінь впевненості щодо можливої перспективи того, що втрата застави або позов проти гарантів у разі неявки підсудного в судове засідання буде діяти як достатній стримуючий фактор, щоб запобігти бажанню втекти з його або її боку.

Питання доведеності вини підозрюваного у скоєнні інкримінованих злочинів, з чим сторона захисту не погоджується, слідчим суддею під час розгляду зазначеного клопотання не вирішувалися, оскільки це є предметом дослідження досудового розслідування і судового розгляду справи по суті.

Окрім цього, обираючи відносно підозрюваного альтернативний запобіжний захід у виді застави, вважаю за необхідне покласти на підозрюваного такі обов`язки: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду; повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; утримуватись від спілкування з іншими підозрюваними, свідками щодо обставин кримінального провадження; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право виїзду з України і в`їзду в Україну.

Керуючись ст. 177, 178, 182-183, 193, 194, 196, 206, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання - задовольнити частково.

Застосувати у кримінальному провадженні № 0002143 від 18.10.2024 року відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 04.12.2025 року.

Одночасно визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави для забезпечення виконання обов`язків, визначених КПК України.

Розмір застави визначити у межах 40 (сорок) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що відповідно становить 121 120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) грн.

Сума застави у національній грошовій одиниці може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок:

Отримувач ТУ ДСАУ у м. Києві

ЄДРПОУ банку: 26268059;

р/р UA1012089

Банк одержувача: Державна казначейська служба України м. Київ.

МФО 820172;

Застава за …(П.І.П., дата народження особи за яку вноситься застава), згідно ухвали … (назва суду), від …(дата ухвали), по справі № …, внесені …(П.І.П. особи, що вносить заставу).

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

У разі внесення застави покласти на підозрюваного такі обов`язки: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду; повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; утримуватись від спілкування з іншими підозрюваними, свідками щодо обставин кримінального провадження; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право виїзду з України і в`їзду в Україну.

Строк дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити до 04.12.2025 року.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснити заставодавцю обов`язок із забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом, передбачені ч. 8-11 ст. 182 КПК України.

В задоволенні заяви поручителя ОСОБА_7 про взяття підозрюваного ОСОБА_5 на особисту поруку - відмовити.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а підозрюваним - в цей же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1