ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 615/2090/25 Головуючий суддя І інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/570/26 Суддя доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.4,6 ст.152 КК України
УХВАЛА

Іменем України

11 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

за участю захисника ОСОБА_6 ,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

за участю обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в м.Харкові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого на ухвалу Холодногірського районного суду м.Харкова від 10.12.2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

встановила:

Ухвалою Холодногірського районного суду м.Харкова від 10.12.2025 року клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого за ч.4,6 ст.152 КК України задоволено та продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» відносно обвинуваченого ОСОБА_8 строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 07.02.2026 року.

У задоволенні клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу відмовлено.

На вищевказану ухвалу обвинувачений подав апеляційну скаргу, якою просить скасувати ухвалу Холодногірського районного суду м.Харкова від 10.12.2025 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх апеляційних вимог обвинувачений зазначає, що запобіжний захід є надто суворим, жодного доказу на підтвердження думки прокурора щодо ризику переховування від суду ОСОБА_8 матеріали справи не містять, доказів щодо впливу обвинуваченого на учасників провадження не надано та не доведено.

Крім того, обвинувачений звертає увагу суду, що він раніше не судим, має стійкі соціальні зв`язки, працевлаштований, має дружину інваліда 3 групи, має серйозні захворювання, має неповнолітню доньку, у якої також є проблеми зі здоров`ям.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції захисник та обвинувачений підтримували апеляційну скаргу в повному обсязі, вважали оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою, звертали увагу, що обвинувачений має на утриманні двох дітей, раніше не судимий, позитивно характеризується, а ризики, передбачені ст.177 КПК України, втратили свою актуальність.

Прокурор в суді апеляційної інстанції заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, ризики, що наведені у клопотанні, наявні, свідки у провадженні ще не допитані.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, заслухавши учасників по даній справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованих ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до положень ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає оскаржуване судове рішення обґрунтованим та вмотивованим, мотиви прийнятого рішення є такими, що відповідають вимогам статей 193-194, 196, 199 КПК України, пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Колегія суддів, надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення кримінального правопорушення, може вдатися до відповідних дій.

Колегія суддів критично оцінює доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, оскільки вони спростовуються матеріалами кримінального провадження та характером інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення.

Суд, вирішуючи питання щодо доцільності подальшого застосування запобіжного заходу, враховує, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.4, ч.6 ст.152 КК України, яке відноситься до категорії злочинів проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, має підвищений ступінь суспільної небезпечності та передбачає суворе покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі.

Оцінюючи характер та тяжкість інкримінованих діянь, суд бере до уваги як кваліфікуючі ознаки складу злочину, так і ті обставини, які викладені в обвинувальному акті, зокрема спосіб вчинення кримінального правопорушення, дані щодо потерпілої особи, а також можливі наслідки таких дій. Разом з тим, суд враховує відомості щодо особи обвинуваченого, ОСОБА_8 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, судимостей не має, одружений, має на утриманні малолітніх дітей, що вказує на наявність міцних соціальних зв`язків.

Проте, наявність позитивних характеристик особи, відсутність судимостей, сімейний стан та наявність на утриманні малолітніх дітей самі по собі не усувають та не нівелюють ризики, передбачені п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, які були встановлені судом першої інстанції та підтверджені під час апеляційного розгляду.

Колегія суддів бере до уваги, що обвинувачений притягується до кримінальної відповідальності за особливо тяжкі злочини, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі. Саме суворість можливого покарання у сукупності з характером обвинувачення істотно підвищує ризик переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що на даний час не всі свідки та потерпіла допитані судом, а тому існує реальна можливість незаконного впливу на них з боку обвинуваченого у разі зміни запобіжного заходу на більш м`який. З урахуванням специфіки інкримінованого злочину, характеру взаємовідносин між учасниками кримінального провадження, а також стадії судового розгляду, такий ризик не є абстрактним чи формальним.

Посилання сторони захисту на можливість застосування до обвинуваченого цілодобового домашнього арешту не спростовує встановлених ризиків, оскільки такий запобіжний захід за своїм змістом не забезпечує належного контролю та не виключає можливості впливу на учасників провадження або ухилення від суду, зокрема з огляду на тяжкість передбаченого покарання.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника не містять обґрунтованих підстав, які б свідчили про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону при продовженні застосування до ОСОБА_8 найсуворішого запобіжного заходу.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно зі сформованою практикою Європейського суду з прав людини тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного та обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

Щодо інших доводів апеляційної скарги, які є підставами для скасування ухвали суду, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в справах «Салов проти України» від 06 вересня 2005 року (заява №65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року (заява №63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року (заява №4909/04; пункт 58), відповідно до якої: принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Враховуючи викладене, на думку колегії суддів, в апеляційній скарзі не наведено беззаперечних та достатніх доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо необхідності застосування цілодобового домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_8 .

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами поданої апеляційної скарги.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченогопід час апеляційного розгляду не встановлено.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, ст.ст. 176-206, ст.ст. 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвалу Холодногірського районного суду м.Харкова від 10.12.2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий -

Судді: