Суддя ОСОБА_1
Провадження № 1-кп/644/1007/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року Індустріальний районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 01.08.2025 року за №0001085, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Харків, Харківська область, громадянина України, має середню спеціальну освіту, раніше судимого 1) 15.06.2016 року Куп`янським міськрайонним судом Харківської області за ч.1 ст.185 КК України до 160 годин громадських робіт; 2) 22.09.2016 року Куп`янським міськрайонним судом Харківської області за ч.1 ст.263 КК України із застосуванням ч.4 ст.70 КК України до остаточного покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст.75.76 КК України звільнений з іспитовим строком 2 роки, згідно ухвали Апеляційного суду Харківської області від 05.01.2017 року вирок залишений без змін, 11.10.2017 року Вищим спеціалізованим судом України скасовано ухвалу апеляційного суду Харківської області від 05.01.2017 року, справу направлено для нового розгляду до апеляційного суду Харківської області. Вироком Харківського апеляційного суду від 27.02.2018 року скасовано вирок Куп`янського міськрайонного суду Харківської області в частині призначеного покарання та призначено покарання за ст.263 ч.1 КК України у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі; 3) 09.06.2021 року Куп`янським міськрайонним судом Харківської області за ст.185 ч.2, 71 ч.1 КК України до остаточного покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі, 4) 10.05.2023 року вироком Ленінського районного суду м. Полтави за ч.2 ст. 190 КК України до 3 років позбавлення волі, ч.4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарання за даним вироком та вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 09.06.2021 року до покарання у вигляді 4 роки 3 місяці позбавлення, звільненого 13.01.2025 року по відбуттю строку покарання, одруженого, має неповнолітню доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працює ТОВ «Науково-виробниче підприємство ВАГО» на посаді зварювальника напівавтоматичного зварювання, що проживає фактично за адресою АДРЕСА_1 , обвинуваченого за ч.2 ст. 190 КК України, -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , будучи раніше засудженим за вчинення корисливих злочинів проти власності, за що судимість не знята та не погашена у встановленому законом порядку, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив і повторно вчинив нове кримінальне правопорушення проти власності за наступних обставин.

Так, у невстановлений час, але не пізніше 25.07.2025 року о 12:45 годині у ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , маючи доступ до всесвітньої мережі Інтернет, під виглядом продажу товару, розмістив на платформі онлайн-оголошень «ОLХ» оголошення про продаж дров, яких в дійсності він не мав в наявності та не планував придбати для подальшої їх реалізації, залишивши у оголошенні номер мобільного телефону НОМЕР_1 , який мав у користуванні.

25.07.2025 року приблизно о 12:45 потерпіла ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , переглядаючи оголошення виставлені на платформі «ОLХ», виявила вищевказане оголошення, розміщене ОСОБА_5 , зміст якого її зацікавив. В подальшому, маючи на меті придбання товару зазначеного в оголошенні, потерпіла зв`язалась із ОСОБА_5 через месенджер «Viber», до аккаунту якого був прив`язаний номер телефону НОМЕР_1 , для узгодження мов доставки і оплати товару. Після цього, ОСОБА_5 продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на заволодіння чужим майном шляхом обману, діючи умисно, повторно, з метою збагачення за рахунок інших осіб, діючи з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, повідомив потерпілій неправдиву інформацію з приводу наявності у нього зазначеного в оголошенні товару та висловив умову повної оплати, шляхом переказу грошових коштів на банківську картку, тим самим ввів ОСОБА_8 в оману. Після цього ОСОБА_5 надіслав потерпілій реквізити банківської картки АТ «А-Банк» № НОМЕР_2 , яка видана на його ім`я, для отримання її грошових коштів та звернення їх на власну користь. 25.07.2025 о 13:14 ОСОБА_8 , будучи введеною в оману та повіривши в добропорядність і чесність ОСОБА_5 , не здогадуючись, що останній не має наміру у подальшому виконувати взяті на себе зобов`язання, зі своєї банківської картки АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_3 здійснила переказ грошових коштів в сумі 13000 грн. на банківську картку АТ «А-Банк» № НОМЕР_2 .

Після чого, ОСОБА_5 обіцяний товар потерпілій не передав та розпорядився грошовими коштами на власний розсуд, а саме переказав грошові кошти на банківські картки АТ «Універсал Банк» № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , які видані на його ім`я та з яких, в подальшому, виконував покупки в магазинах, оплати на платформі «ОLХ» та поповнення мобільного телефону, чим спричинив потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Обвинувачений в судовому засіданні свою провину визнав в повному обсязі, каявся, надав суду пояснення, аналогічні викладеним в обвинувальному акті, пояснював, що дійсно, після звільнення з місць позбавлення волі мав намір працевлаштуватись, шукав роботу, але були складнощі, мав обов`язок утримувати родину, дитину, тому вирішив вчинити злочин, дійсно розмістив оголошення на сайті щодо продажу дров, але їх не мав, зателефонувала жінка, обговорили ціну та він надав їм номер карткового рахунку для оплати замовлення, розумів, що не буде виконано замовлення, потерпіла оплатила вартість замовлення та він витратив кошти на власні потреби загалом на придбання продуктів харчування. Також, пояснив, що він був зареєстрований в смт. Ківшарівка, квартиру там продали, коли вийшов з місць позбавлення волі з дружиною та дитиною винаймають квартиру у м. Харкові. Працевлаштувався на посаді ТОВ «Науково-виробниче підприємство ВАГО» на посаді зварювальника напівавтоматичного зварювання, вони виконують, в тому числі і оборонні замовлення, має стабільний дохід, ще до судового засідання повністю відшкодував шкоду потерпілій, вона претензії до нього немає. Просив вибачення, посилався на те, що щиро кається, змінив ставлення до свого минулого, розуміє, що в країні війна та його родина потребує допомоги. Просив провести розгляд справи відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, запевняв, що подібного більше не повториться. Просив не позбавляти волі, він працює, отримує заробітну плату.

Відповідно до ч. 3 ст.349 КПК України та проти цього не заперечували учасники судового провадження судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Суд вважає, що вина обвинуваченого доказана, його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно. Обираючи вид та міру покарання, суд враховує, що ОСОБА_5 раніше судимий, ним вчинено кримінальне правопорушення - злочин, що є нетяжким, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Так, відповідно до вимог ч.2 ст. 190 КК України передбачено покарання у вигляді штрафу від трьох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк від одного до двох років, або обмеження волі на строк до п`яти років, або позбавлення волі на строк до трьох років.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 відповідно до ст.66 КК України є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданого збитку.

При цьому, поняття щирого каяття визначається як певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню заданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Обставиною, що обтяжує покарання відповідно до вимог ст.67 КК України, є рецидив злочину.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст. 50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженим, так і іншими особами. Мета покарання - це те, чого прагне держава, застосовуючи його, щодо особи, яка вчинила правопорушення. Покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності та можливої швидкості.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Уилкокс и Херфорд проти Сполученого Королівства» (заяви № № 43759/10 та 43771/12), зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення, у справі «Езех и Коннорс проти Сполученого Королівства» (заяви № 39665/98, № 40086/98) зазначає, що «покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів».

На національному рівні КСУ у своєму рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що «справедливе застосування норм права передбачає передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання повинно бути домірним кримінальному правопорушенню».

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання, тощо.

Законодавець надав дискреційні повноваження судам та діючи в межах наданої законом дискреції, суд має навести правові підстави та переконливі мотиви для постановленого ним рішення.

Суд враховує, що обвинувачений має стійкі соціальні зв`язки, одружений, має малолітню дитину, доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має спеціальну освіту, за професією повар-кондитер, після звільнення не мав змоги працевлаштуватись, що і потягло вчинення правопорушення, після вчинення кримінального правопорушення, працевлаштувався, офіційно, працює в ТОВ «НВП ВАГО» на посаді зварювальника напівавтоматичного зварювання, за час роботи виявив себе як знаючий фахівець, порушень трудової дисципліни не допускав, у колективі користується повагою, характеризується позитивно. Окрім того, як вбачається з наданих квитанцій до платіжних інструкцій обвинуваченим повністю відшкодовано завдану матеріальну шкоду потерпілій.

Відповідні заходи свідчать про повне визнання провини, щирість каяття обвинуваченого, зміни, які відбуваються в його житті, та хоча обвинувачений раніше судимий, але покарання відбув повністю, нове кримінальне правопорушення вчинене ним є нетяжким, 1 епізод, повне відшкодування шкоди до постановлення вироку, відсутність претензій з боку потерпілої, офіційне працевлаштування обвинуваченого, а тому суд вважає, виходячи з викладеного та приймаючи до уваги вищенаведену позицію Європейського суду з прав людини, КСУ, суд вважає за можливе призначити покарання у вигляді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, є пропорційним вчиненому правопорушенню та призначення даного покарання відповідає справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховує інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Статтею 96-1 КК України передбачено спеціальну конфіскацію, яка полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною першою статті 150, статтею 154, частинами другою і третьою статті 159-1, частиною першою статті 190, статтею 192, частиною першою статей 204, 209-1, 210, частинами першою і другою статей 212, 212-1, частиною першою статей 222, 229, 239-1, 239-2, частиною другою статті 244, частиною першою статей 248, 249, частинами першою і другою статті 300, частиною першою статей 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, статтею 363, частиною першою статей 363-1, 364-1, 365-2 цього Кодексу.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав та не міг знати про їх незаконне використання.

Згідно з п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертаються власнику (законному володільцю).

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, під час досудового розслідування було вилучено 5 мобільних телефонів, які визнано речовими доказами, в судовому засіданні обвинувачений зазначав, що під час обшуку видав дані телефони та повідомляв, що вони належать йому.

Враховуючи викладене, відповідно до п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України зазначені мобільні телефони мають бути конфісковано в дохід держави.

Цивільний позов не заявлений, судові витрати відсутні, питання речових доказів підлягає вирішенню в порядку ст.100 КПК України.

Обвинуваченому відповідно до ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м. Харкова від 07.10.2025 року, було обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. Підстав для зміни запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374, 382 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України та призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 51000 (п`ятдесят одна тисяча) гривень.

Арешт, накладений 01.10.2025 року ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Харкова на виявлене та вилучене майно в ході обшуку 26.09.2025року, а також 07.10.2025 року ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Харкова, на виявлене та вилучене майно в ході проведення огляду місця події від 03.10.2025, скасувати.

Речові докази банківські картки, стартовий пакет «Водафон», сім-карти, що передані на зберігання до камери зберігання речових доказів ВП №1 ХРУП №2 ГУНП в Харківській області відповідно до квитанції №№1569, 1627, 1628 зберігати в матеріалах провадження.

Речові докази 2 коробки від мобільних телефонів, що передані на зберігання до камери зберігання речових доказів ВП №1 ХРУП №2 ГУНП в Харківській області відповідно до квитанції №1569, - знищити.

Речові докази мобільний телефон Mini Phone IMEI1 НОМЕР_6 , IMEI2 НОМЕР_7 ; мобільний телефон Poco M5 IMEI1 НОМЕР_8 , IMEI2 НОМЕР_9 ; мобільний телефон Redmi 7 IMEI1 НОМЕР_10 , IMEI2 НОМЕР_11 ; мобільний телефон Redmi (не вмикається) серійний номер НОМЕР_15; мобільний телефон Redmi 9C NFC (пароль НОМЕР_14), IMEI1 НОМЕР_12 , IMEI2 НОМЕР_13 , що передані на зберігання до камери зберігання речових доказів ВП №1 ХРУП №2 ГУНП в Харківській області відповідно до квитанції №№1569, 1593, конфіскувати в дохід держави.

Вирок може бути оскаржено, з урахуванням особливостей ст.394 КПК України, до Харківського апеляційного суду, протягом 30 днів з моменту його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Індустріальний районний суд м.Харкова.

Головуючий: суддя ОСОБА_1