КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 15 грудня 2025 року апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2025 року,

за участі:

прокурора ОСОБА_7

представника власника майна ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання детектива Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки України ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 та накладено арешт на майно , а саме на мобільний телефон TM IPHONE 16 Pro Max білого кольору в прозорому чохлі, з явними ознаками використання, з сім-картою оператора «Т-mobile» з номером « НОМЕР_1 C/VE», який належить підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із забороною відчуження, розпорядження та користування майном.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник власника майна ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою негайно повернути ОСОБА_5 вказаний мобільний телефон.

Щодо строку на апеляційне оскарження зазначає, що повний текст ухвали проголошено 03 листопада 2025 року, копію оскаржуваної ухвали отримано підозрюваним 06 листопада 2025 року, наступного дня через систему «Електронний суд» направлено апеляційну скаргу. Відтак, апелянт вважає, що строк подачі апеляційної скарги не пропущено.

Вважає оскаржувану ухвалу необґрунтованою, незаконною, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Апелянт зазначає, що обшук транспортного засобу проведено без надання дозволу ухвалою слідчого судді.

Звертає увагу на те, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2025 року, скаргу адвоката ОСОБА_6 , подану в інтересах ОСОБА_5 на бездіяльність детектива, яка полягає у неповерненні вилученого майна, задоволено частково та зобов`язано детектива негайно повернути вилучене під час обшуку майно. Однак вказане майно, органом досудового розслідування не повернуто.

Вказує на те, що клопотання детектива подано з порушенням строку, передбаченого вимогами ч. 5 ст. 171 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Порядок і строки апеляційного оскарження чітко визначено та регламентовано ст. 395 КПК України. Так, згідно з п. 3 ч. 2 вказаної статті апеляційна скарга може бути подана на ухвалу слідчого судді - протягом п`яти днів з дня її оголошення, а відповідно до ч. 3 цієї ж статті, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Як убачається з матеріалів справи, представник власника майна не був повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду клопотання детектива, судовий розгляд вказаного клопотання відбувся без учасників, а підтверджень про направлення копії рішення представнику власника майна чи власнику майна матеріали справи не містять. Як зазначає представник власника майна, копію ухвали отримано підозрюваним 06 листопада 2025 року, апеляційну скаргу направлено через систему «Електронний суд» 07 листопада 2025 року. Враховуючи наведені обставини, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження вказаної ухвали слідчого судді не пропущено.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Головним підрозділом детективів Бюро економічної безпеки України за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 18 червня 2025 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000055, за підозрою ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 203-3 КК України та за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 369 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в період часу з травня 2025 року по вересень 2025 року, більш точного часу в ході досудового слідства не встановлено, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (організатор), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (пособник), ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (співвиконавець), ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (співвиконавець), ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (співвиконавець) та інші невстановлені особи, діючи в складі організованої групи та з корисливими мотивами, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, організували та забезпечили функціонування на території м. Києва гральних закладів - залів гральних автоматів з комп?ютерними симуляторами азартних ігор з метою проведення азартних ігор та забезпечили проведення азартних ігор у порушення вимог Закону України «Про державне регулювання діяльності щодо організації та проведення азартних ігор» від 14.07.2020 № 768-IХ, чим вчинили особливо тяжкий злочин у сфері господарської діяльності, виражений в організації та проведенні азартних ігор без ліцензій на провадження відповідного виду діяльності з організації та проведення азартних ігор, що видаються відповідно до закону, за наступних обставин.

12 вересня 2025 року, у відповідності до положень ч. 3 ст. 233 КПК України з метою врятування майна, а саме: речей, які є доказами вчинення кримінального правопорушення - незаконної діяльності з організації та проведення азартних ігор в закладах гральних автоматів, проведено обшук транспортного засобу HYNDAI IONIQ5, 2021 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 , яким фактично користується підозрюваний ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , власником якого відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 є ОСОБА_13 , під час якого вилучено мобільний телефон IPHONE 16 Pro Max білого кольору в прозорому чохлі, з явними ознаками використання, з сім-картою оператора «T-mobile» з номером « НОМЕР_1 C/VE», який належить ОСОБА_5 .

Постановою старшого детектива Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки України ОСОБА_14 від 12 вересня 2025 року, вилучений у ході невідкладного обшуку мобільний телефон визнано речовим доказом у кримінальному проваджені.

У подальшому, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17 вересня 2025 року вказаний обшук легалізовано та надано дозвіл на відшукання та вилученого зазначеного мобільного телефону.

12 вересня 2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 203-2 КК України, а 25 вересня 2025 року йому повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри.

23 жовтня 2025 року детектив Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки України ОСОБА_8 , погоджене прокурором першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_16 , звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на мобільний телефон, який вилучено 12 версеня 2025 року під час проведення обшуку транспортного засобу, з метою збереження речового доказу.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2025 року клопотання детектива задоволено.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

З огляду на положення п. 1 ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000055, про накладення арешту на зазначене майно, слідчий суддя дослідив матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку, що з метою збереження речових доказів, необхідно накласти арешт.

Слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, перевірив співрозмірність втручання у права ОСОБА_5 з потребами кримінального провадження та його зв`язок із кримінальним правопорушенням.

Як убачається зі змісту оскаржуваної ухвали, при розгляді клопотання про арешт майна слідчий суддя дотримався вимог статей 132,170,172 КПК України, взявши до уваги усі обставини, які у відповідності до ст. 173 КПК України повинні враховуватися при вирішенні питання про арешт майна.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий процесуальний примус як накладення арешту на майно та надасть змогу виконати завдання, для виконання якого детектив звернувся із клопотанням, а відтак доводи апелянта про відсутність правових підстав для арешту майна, є не переконливими.

Доводи апелянта про те, що майно вилучено всупереч ухвалі слідчого судді є необґрунтованими.

З матеріалів справи вбачається, що 12 вересня 2025 року, у зв`язку із невідкладним випадком, з метою врятування (збереження) майна, окремих речей, предметів та документів, у вказаному кримінальному провадженні на підставі ч. 3 ст. 233 КПК України проведено обшук, а ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17 вересня 2025 року проведений обшук легалізовано та надано дозвіл на відшукання та вилучення зазначеного мобільного телефону.

Твердження апелянта про пропущення строку детективом, передбаченого вимогами ч. 5 ст. 171 КПК України не заслуговують на увагу, оскільки, як вбачається з матеріалів справи обшук проведено на підставі ч. 3 ст. 233 КПК України, ухвалою слідчого судді, якою легалізовано вказаний обшук надано дозвіл на вилучення мобільного телефону, а отже вказане майно на момент подачі клопотання детектива не мало статусу тимчасово вилученого.

Інші доводи на які посилається апелянт також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки були відомі слідчому судді та враховано ним при прийнятті рішення.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , - задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2025 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Єдиний унікальний № 761/44820/25 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_20

Справа № 11сс/824/8896/2025 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК