Провадження №11-кп/801/135/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - ОСОБА_2 (суддя-доповідач),

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000572, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 07 липня 2025 року, за апеляційною скаргою першого заступника керівника Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 11 листопада 2025 року за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, з середньою загальною освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

02 червня 2025 року Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік;

01 липня 2025 року Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень. Вирок Вінницького міського суду від 02 червня 2025 року ухвалено виконувати самостійно,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

у с т а н о в и в :

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом обставини

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 11 листопада 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71, п. а1 ч. 1, ч. 3 ст. 72 КК України до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано невідбуте покарання у виді пробаційного нагляду за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 01 липня 2025 року, покарання у виді штрафу вирішено виконувати самостійно, та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

Ухвалено строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з дня його фактичного затримання на виконання вироку суду.

Вирішено питання щодо заходу забезпечення кримінального провадження, процесуальних витрат та речових доказів.

За обставин детально викладених у вироку, судом визнано доведеним, що ОСОБА_7 в умовах воєнного стану, перебуваючи в період з 27 червня 2025 року по 03 липня 2025 року, точних дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, за адресою: м. Вінниця, вул. Левка Лук`яненка, 14/2, де здійснює свою діяльність ПП «ВІНЦИТРУС-ТРЕЙДІНГ», діючи таємно, шляхом вільного доступу, за допомогою накидного ключа відкрутив металеві гвинти та зняв зі стіни, розміщеної біля входу у приміщення, холодильне обладнання, а саме металевий компресор марки «Tecumseh» серії «FH» моделі «TFH4540Z» та прикріплений до нього вентилятор невстановленої марки, після чого залишив місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Своїми умисними діями ОСОБА_7 завдав ПП «ВІНЦИТРУС-ТРЕЙДІНГ» матеріальної шкоди на загальну суму 20 934,51 грн.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 суд кваліфікував за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі перший заступник керівника Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_8 , не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченого та доведеність його винуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину, просить вирок місцевого суду скасувати в частині призначення покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Ухвалити у цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71, п. а1 ч. 1, ч. 3 ст. 72 КК України призначити ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до призначеного покарання частини невідбутих покарань за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 02 червня 2025 року та вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 01 липня 2025 року у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі та штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, який виконувати окремо від покарання у виді позбавлення волі.

У решті вирок залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

суд першої інстанції порушив правила призначення покарання, оскільки неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність (ст. 71 КК України), а саме не урахував невідбуте покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 02 червня 2025 року;

призначивши ОСОБА_7 остаточне покарання з урахуванням вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 01 липня 2025 року, місцевий суд визначив остаточне покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі з урахуванням невідбутої частини покарання у виді пробаційного нагляду, водночас цим вироком таке покарання останньому не призначалось.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги, з підстав викладених у ній, та просив її задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_7 заперечив проти задоволення апеляційної скарги, указав, що оскаржуваний вирок в частині призначення покарання є законним і обґрунтованим.

Потерпіла ОСОБА_9 в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлялася належним чином, причин неявки суд не повідомила.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає можливим провести апеляційний розгляд за відсутністю учасника справи, який був належним чином повідомлений про дату, час та місце його проведення, оскільки, відповідно до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України, ці обставини не є перешкодою для апеляційного розгляду.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З оскаржуваного вироку слідує, що суд розглянув обвинувальний акт відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України без дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував правильність розуміння обвинуваченим змісту цих обставин, відсутність сумнівів у добровільності його позиції, а також роз`яснив, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Доводи апеляційної скарги прокурора в частині неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості суд вважає обґрунтованими з огляду на таке.

У п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» та п. 29 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» акцентовано увагу судів на необхідності точного виконання вимог закону про зміст резолютивної частини обвинувального вироку, яка повинна бути викладена чітко та ясно, щоб при виконанні вироку не виникало сумнівів щодо виду та розміру покарання, призначеного судом, та змісту інших рішень, викладених у цій частині вироку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Положення указаної норми є імперативними та підлягають обов`язковому застосуванню.

Відтак приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за попереднім вироком, є обов`язком суду, який призначає покарання за сукупністю вироків.

Згідно з ч. 4 ст. 71 КК остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14 червня 2021 року у справі № 443/806/19 зроблено висновок, що:

« «попередній вирок» відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КК України є вирок або вироки, покарання за якими повністю невідбуте особою на час вчинення одного чи декількох нових кримінальних правопорушень.

Якщо особа вчинила принаймні одне кримінальне правопорушення після постановлення двох попередніх вироків, які виконуються самостійно, і останнім (третім) вироком особі призначається покарання, яке належить відбувати реально, припиняється окреме виконання обох попередніх вироків.

Правовою підставою такого припинення щодо першого вироку є положення ч. 3 ст. 78 та ст. 71 КК України, а правовою підставою припинення виконання другого вироку положення ст. 71 КК України. Остаточне покарання в такому випадку особі призначається на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, з урахуванням покарань, призначених за всіма (трьома) вироками».

Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України основне покарання у виді штрафу при призначенні його за сукупністю злочинів і сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Водночас положення ч. 3 ст. 72 КК України не тільки не виключають можливості застосування положень ст. 71 КК України щодо призначення покарання за сукупністю вироків, але й прямо вказують на необхідність такого застосування.

При цьому, ч. 3 ст. 72 КК України передбачає не самостійне виконання вироків, якщо одним чи кількома з них призначено покарання у виді штрафу, а лише неможливість складення цих покарань з іншими видами покарань при призначенні їх за сукупністю вироків і необхідність самостійного (окремого) виконання цих покарань.

Указаних вимог закону України про кримінальну відповідальність судом першої інстанції при призначенні покарання за сукупністю вироків у повній мірі дотримано не було.

Установлено, що обвинуваченого ОСОБА_7 02 червня 2025 року засуджено вироком Вінницького міського суду Вінницької області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік.

01 липня 2025 року ОСОБА_7 засуджено вироком Вінницького міського суду Вінницької області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень. Ухвалено вирок Вінницького міського суду від 02 червня 2025 року виконувати самостійно.

Відтак покарання за попередніми вироками не складались та не поглинались, а виконувались самостійно.

У цьому провадженні обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення у період з 27 червня 2025 року по 03 липня 2025 року, тобто після ухвалення попередніх вироків Вінницького міського суду Вінницької області від 02 червня 2025 року та 01 липня 2025 року.

Водночас вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 02 червня 2025 року безпідставно не був урахований судом першої інстанції при призначенні остаточного покарання ОСОБА_7 .

Ба більше, місцевий суд, призначивши ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді п`яти років позбавлення волі та застосувавши положення ч. 1 ст. 71, п. а1 ч. 1, ч. 3 ст. 72 КК України, визначив остаточне покарання у виді п`яти років одного місяця позбавлення волі з урахуванням невідбутої частини покарання у виді пробаційного нагляду за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 01 липня 2025 року, хоча цим вироком таке покарання обвинуваченому не призначалось.

Колегія суддів погоджується з видом та розміром призначеного судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України, які прокурором в апеляційній скарзі не оскаржуються, однак вважає необґрунтованим рішення суду в частині визначення обвинуваченому остаточного покарання.

Отже, ухвалюючи вирок та призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції неправильно визначив остаточне покарання за сукупністю вироків, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 71 КК України), що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407, п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 1 ст. 413 КПК України є підставою для скасування вироку в частині призначення покарання з ухваленням у цій частині нового вироку судом апеляційної інстанції.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити, а оскаржуваний вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначення покарання.

Керуючись ст. ст. 403, 404, 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 11 листопада 2025 року у кримінальному провадженні № 0000572, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 07 липня 2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України скасувати в частині призначення покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Ухвалити у цій частині новий вирок.

Визнати винуватим ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71, п. а1 ч. 1, ч. 3 ст. 72 КК України до призначеного покарання за цим вироком приєднати невідбуте покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 02 червня 2025 року та вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 01 липня 2025 року та призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць та штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, який виконувати окремо від покарання у виді позбавлення волі.

У решті вирок залишити без змін.

Вирок суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4