Провадження № 1-кп/643/332/26
Справа № 643/1564/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2026 м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000019 від 03.01.2025 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Самборівка, Куп`янського району Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, раніше не судимого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 01.01.2025 приблизно о 08 год. 00 хв., точний час в ході досудового розслідування не встановлений, перебуваючи за адресою: м. Харків, пр-т Ювілейний, 48, звернув увагу на пластикову платіжну карту Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» № НОМЕР_1 із чіпом PayPass, держателем якої є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка лежала на землі за вищевказаною адресою, оскільки її власник загубив платіжну карту з власної необережності.

В цей момент у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на привласнення вищевказаної банківської картки з метою викрадення з неї грошових коштів.

ОСОБА_4 , реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на вчинення кримінального правопорушення, а саме привласнення офіційного документа (банківської картки) з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний, протиправний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, усвідомлюючи, що вказана картка є офіційним документом відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію» № 2657-ХІІ від 02.10.1992, ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» № 2121-ІІІ від 07.12.2000 та примітки до ст. 358 КК України, діючи з метою її подальшого використання у злочинних цілях, а саме з метою заволодіння грошовими коштами, забрав пластикову платіжну карту АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 із чіпом PayPass, держателем якої є ОСОБА_5 , яку загубив останній, та сховав її до кишені власного одягу, тим самим незаконно привласнив її.

Знайшовши банківську картку, яка належить ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_4 не вчинив дій щодо встановлення власника картки чи її повернення, а покинув місце вчинення кримінального правопорушення та попрямував до найближчого магазину, тим самим привласнив офіційний документ, а саме пластикову платіжну карту АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 із чіпом PayPass, держателем якої є ОСОБА_5 .

Крім того, після привласнення банківської картки за вказаних обставин 01.01.2025 о 08 год. 16 хв. у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на викрадення грошових коштів з вказаної банківської картки.

ОСОБА_4 , маючи єдиний злочинний умисел, спрямований на викрадення всіх грошових коштів з вищезазначеної банківської картки, яку він незаконно привласнив, шляхом витрат грошей на власні потреби, 01.01.2025 у період часу з 08 год. 16 хв. до 13 год. 05 хв., в умовах воєнного стану, який введено Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, строк дії якого продовжено Указом Президента України № 740/2024 від 28.10.2024 з 10.11.2024, строком на 90 діб, шляхом вільного доступу, без відома та дозволу власника, діючи з корисливих мотивів, з метою незаконного особистого збагачення за рахунок чужого майна, діючи таємно, вважаючи, що за його діями ніхто зі сторонніх не спостерігає, за допомогою привласненої ним банківської картки АТ КБ «ПриватБанк» із чіпом PayPass, № НОМЕР_1 , держателем якої є ОСОБА_5 , здійснив оплату покупок за придбаний ним товар, а саме:

-01.01.2025 о 08:16 у магазині «ПОСАД» за адресою: м. Харків, пр-т Ювілейний 49/8 на суму 7,10 грн;

-01.01.2025 о 08:19 у магазині «ПОСАД» за адресою: м. Харків, пр-т Ювілейний 49/8 на суму 268,34 грн;

-01.01.2025 о 08:26 у магазині «ПОСАД» за адресою: м. Харків, пр-т Ювілейний 48 на суму

115,00 грн;

-01.01.2025 о 09:20 у магазині «ПОСАД» за адресою: м. Харків, пр-т Героїв Харкова, 254 на суму 93,20 грн;

-01.01.2025 о 09:25 у аптеці «Аптека Доброго Дня» за адресою: м. Харків, пр-т Героїв Харкова, 256 на суму 677,00 грн;

-01.01.2025 о 09:27 у аптеці «Аптека Доброго Дня» за адресою: м. Харків, пр-т Героїв Харкова, 256 на суму 677,00 грн;

-01.01.2025 о 09:47 у магазині «ПОСАД» за адресою: м. Харків, вул. Біблика 4А на суму 278,4 грн;

-01.01.2025 о 09:54 у аптеці «Подорожник» за адресою: м. Харків, вул. Біблика 1А на суму

399,00 грн;

-01.01.2025 о 09:54 у аптеці «Подорожник» за адресою: м. Харків, вул. Біблика 1А на суму

22,50 грн;

-01.01.2025 о 09:56 у аптеці «Подорожник» за адресою: м. Харків, вул. Біблика 1А на суму

227,10 грн;

-01.01.2025 о 10:18 у магазині «КИСЕТ» за адресою: м. Харків, пр-т Героїв Харкова, 254 на суму 198,00 грн;

-01.01.2025 о 10:20 у магазині «КИСЕТ» за адресою: м. Харків, пр-т Героїв Харкова, 254 на суму 384,00 грн;

-01.01.2025 о 11:12 на АЗС «ОККО» за адресою: м. Харків, вул. Гвардійців Широнінців, 12А на суму 437,70 грн;

-01.01.2025 о 11:13 на АЗС «ОККО» за адресою: м. Харків, вул. Гвардійців Широнінців, 12А на суму 259,90 грн;

-01.01.2025 о 11:24 у магазині «МН ПРОДУКТИ» за адресою: м. Харків, вул. Гвардійців Широнінців, 9А на суму 320 грн;

-01.01.2025 о 12:47 у магазині «АТТИКА» за адресою: м. Харків, вул. Гвардійців Широнінців, 13 на суму 98,00 грн;

-01.01.2025 о 12:53 у магазині «Салтівський м`ясокомбінат» за адресою: м. Харків, вул. Гвардійців Широнінців, 9 на суму 144,87 грн;

-01.01.2025 о 12:54 у магазині «Салтівський м`ясокомбінат» за адресою: м. Харків, вул. Гвардійців Широнінців, 9 на суму 205,96 грн.,

-01.01.2025 о 13:05 у магазині «ПОСАД» за адресою: м. Харків, пр-т Ювілейний 48 на суму

46,40 грн.

Після цього, розуміючи, що з вищезазначеної банківської картки витрачені усі наявні на ній кошти, ОСОБА_4 викинув її у невстановленому в ході досудового розслідування місці.

Таким чином, ОСОБА_4 таємно викрав з зазначеної вище банківської картки, держателем якої є ОСОБА_5 , грошові кошти на загальну суму 4859 грн., тим самим заподіяв потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на зазначену суму.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав у повному обсязі. Підтвердив, що у обвинувальному акті достовірно вказані обставини скоєних ним кримінальних правопорушень. На запитання суду обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що показання надає добровільно, будь-яке фізичне або психологічне насильство до нього не застосовувалось.

Судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 правильно розуміє зміст визнаних ним обставин, сумнівів у добровільності позиції обвинуваченого у суду відсутні.

Одночасно обвинуваченому роз`яснено, що у разі визнання ним своєї вини без повного дослідження доказів, він позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Обвинувачений зазначив, що розуміє наслідки розгляду справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

Потерпілий не заперечив обставин, встановлених в ході досудового розслідування та вважав за можливе розглянути справу без дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Ураховуючи обставини даного кримінального провадження, позицію обвинуваченого, думку прокурора та потерпілого, суд визнав за можливе не досліджувати всі докази щодо обставин скоєння обвинуваченим вказаних вище кримінальних правопорушень та розглянути справу в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують його особу.

Розглядаючи кримінальне провадження в межах висунутих обвинувачень відповідно до обвинувального акта, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_4 у скоєні ним кримінальних правопорушень та кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану, та за ч. 1 ст. 357 КК України, тобто привласнення офіційних документів, вчинене з корисливих мотивів.

Вивченням даних про особу обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_4 вважається особою, що немає судимості, на утриманні неповнолітніх дітей немає, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Інших відомостей, які характеризують особу обвинуваченого, судом не встановлено.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає часткове відшкодування потерпілому завданої шкоди.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Заходи примусу повинні ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Прокурор просила призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі строком на 5 років, а за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, - у виді обмеження волі строком на 2 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Із застосуванням ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 3 роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Потерпілий ОСОБА_5 підтримав запропоноване прокурором покарання обвинуваченому. Просив призначити обвинуваченому покарання, яке не пов`язане із позбавленням волі. Також потерпілий повідомив, що обвинувачений частково відшкодував заподіяну шкоду в розмірі 4100 грн.

Обвинувачений ОСОБА_4 просив не позбавляти його волі, запевнив, що зробив для себе належні висновки та більше не вчнятиме нових злочинів.

Заслухавши думку прокурора, потерпілого, позицію обвинуваченого, враховуючи тяжкість вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, наявність обставини, яка пом`якшує покарання, відсутність обставин, які його обтяжують, суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, визначеної ч. 4 ст. 185 КК України, та обмеження волі в межах санкції, визначеної ч. 1 ст. 357 КК України.

Водночас суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбуття призначеного йому покарання, однак в умовах здійснення контролю за його поведінкою в період строку звільнення від покарання з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

За приписами ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується лише в тому разі, коли для цього наявні умови і підстави, визначені приписами ст. 75 КК України. Підставою для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням закон визначає переконання суду, викладене в мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання, яке ґрунтується на оцінці даних про вчинене кримінальне правопорушення, мету й мотиви, тривалість та інтенсивність протиправної поведінки тощо.

Суд вважає, що вищезазначені обставини дійсно можуть бути підставою для застосування інституту звільнення від покарання з випробуванням, оскільки ще не втрачена можливість соціальної реабілітації та виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Вирішуючи питання щодо пред`явленого потерпілим цивільного позову, суд зазначає наступне.

Потерпілим ОСОБА_5 у кримінальному провадженні пред`явлений до обвинуваченого ОСОБА_4 цивільний позов, в якому просить стягнути з обвинуваченого шкоду, завдану кримінальними правопорушеннями в розмірі 4859 грн.

В обґрунтування розміру шкоди зазначається, що саме така сума коштів була викрадена обвинуваченим з банківської картки потерпілого. В судовому засіданні потерпілий повідомив, що обвинувачений частково відшкодував заподіяну йому шкоду, повернувши 4100 грн. З наведених підстав зменшив свої позовні вимоги та просив стягнути із обвинуваченого невідшкодовану суму коштів.

Обвинувачений, з урахуванням зменшення позовних вимог, цивільний позов потерпілого визнав у повному обсязі, жодних заперечень щодо розміру заподіяної шкоди не висловив. Запевнив, що у майбутньому в повному обсязі відшкодує заподіяну шкоду.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Оскільки обвинувачений свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав у повному обсязі, а визнання обвинуваченим цивільного позову не суперечить закону та засадам диспозитивності кримінального судочинства, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе прийняти визнання обвинуваченим цивільного позову та задовольнити його у повному обсязі, з урахуванням зменшення потерпілим позовних вимог.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого під час досудового розслідування не обирався.

Прокурором клопотання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу під час судового провадження не заявлялось. Враховуючи наведене, а також засади змагальності та диспозитивності кримінального провадження, суд не вбачає підстав за власною ініціативою вирішувати питання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Питання щодо речових доказів і документів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 128-129, 369-371, 373-377 КПК України суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України та призначити йому покарання:

-за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

-за ч. 1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки;

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_4 за сукупністю кримінальних правопорушень остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки, з покладанням обов`язків, передбачених п. 1, 2 ч. 1, п. 2, 3

ч. 3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу).

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, з урахуванням зменшення позовних вимог, задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_3 ) шкоду, завдану кримінальним правопорушенням в розмірі 759 грн.

Речові докази, визнані постановами слідчого від 04.01.2025, а саме: диски DVD-R My MEDIA, які отримано від ТОВ «АТТІКА-2007», ТОВ «Салтівський м`ясокомбінат», ТОВ «ПОСАД», ТОВ «ОККО-ДРАЙВ», ТОВ «АО БІОКОН» - зберігати в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Речові докази, визнані постановами слідчого від 23.01.2025, 30.01.2025, а саме: CD-R диск, вилучений у ході проведення тимчасового доступу в банківській установі АТ «КБ «ПриватБанк» щодо банківської карти потерпілого № НОМЕР_4 ; диск DVD-R, який було отримано від ПрАТ «Київстар», диск DVD-R, який було отримано від ПрАТ «ВФ Україна» - зберігати в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Салтівський районний суд міста Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня вручення копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_6