Справа № 357/7872/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника (в режимі відеоконференції за допомогою підсистеми ЄСІТС) ОСОБА_5 ,

розглянувши в м. Біла Церква, у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного провадження, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001661 від 07 травня 2024 року, стосовно

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Біла Церква Київської області, громадянин України, неодружений, непрацюючий, з вищою освітою, розлучений, не працює, місце проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2018 року, за ч. 2 ст. 309 КК України, до позбавлення волі на строк 3 (три) роки, від відбування якого звільнений, із застосуванням ст. 75, 76 КК України, з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки;

- вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 липня 2019 року, за ч. 2 ст. 309, ст. 71 КК України, до позбавлення волі на строк 3 (три) роки 1 (один) місяць;

- вироком Білоцерківського міськрайонного суду від 23 січня 2020 року, за ч. 1, 2 ст. 309, ч. 1, 4 ст. 70 КК України, до позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки;

- вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2022 року, з урахуванням постанови Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 25 травня 2023 року, за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309, ч. 3 ст. 311, ч. 3 ст. 313, ст. 70 КК України, до позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 2 (два) місяці, з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна;

- вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2022 року, за ч. 2 ст. 309, ч. 4 ст. 70 КК України, до позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 2 (два) місяці, з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна, від відбування покарання звільнений, згідно з ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 19 грудня 2023 року, на підставі ст. 81 КК України, умовно-достроково, з невідбутим строком покарання 10 (десять) місяців 24 (двадцять чотири) дні;

- вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 квітня 2025 року, за ч. 1, 2 ст. 309, ст. 70 КК України, до позбавлення волі на строк 2 (два) роки;

за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, установив таке.

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

1. Встановлено, що Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, та після його затвердження Законом України № 2102-1X від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» цей Указ набрав чинності, у зв`язку з чим в Україні відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» розпочався воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє до теперішнього часу.

2. Встановлено, що 03 травня 2024 року близько 18:10 години ОСОБА_4 перебував у приміщенні суші - бару «Татакі» який знаходиться за адресою: вулиця Чорних Запорожців (Леваневського), 47/1 в м. Біла Церква, Київської області, де на столі побачив мобільний телефон «Samsung Galaxy А31» моделі «SM-A315F/DS», в корпусі білого кольору, в чохлі золотистого кольору, який належить ОСОБА_6 та в цей час у ОСОБА_7 виник протиправний умисел на таємне викрадення чужого майна.

3. Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_8 , перебуваючи у вказаному місці та у вказаний час, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, в умовах воєнного стану, таємно від оточуючих, скориставшись тим, що його дії залишаються непоміченими сторонніми особами, шляхом вільного доступу, зі столу таємно викрав мобільного телефону «Samsung Galaxy A31» моделі «SM-A315F/DS», в корпусі білого кольору, в чохлі золотистого кольору, вартістю 3400 гривень, який взяв до рук, вийшов з приміщення суші - бару «Татакі» та пішов в невідомому напрямку.

4. Після цього ОСОБА_4 , з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_6 майнову шкоду на суму 3400 гривень.

ІІ. Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

5. Суд визнає ОСОБА_4 винуватим у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

ІІІ. Досліджені судом докази.

6. У ході судового розгляду, судом допитаний обвинувачений, експерт, досліджені письмові докази та висновок експерта.

7. Обвинувачений ОСОБА_4 показав суду, що 03 травня 2024 року близько 5-6 годин вечора він перебував у магазині суші-барі «Татакі» по вул., яка зараз носить назву Чорних Запорожців, 47/1 в м. Біла Церква, Київська область. Він стояв біля прилавку, дивився ціни і побачив на прилавку мобільний телефон, білого кольору, марки не пам`ятає. У приміщенні окрім нього та продавців нікого не було. Телефон був вимкнений, він взяв його та вийшов з ним і пішов додому.

8. Корисливих мотивів він не мав, тому що, якби мав, він би здав телефон до ломбарду, який через 100 метрів. Коли він прийшов додому, зарядив телефон та набрав якихось пару номерів, але ніхто не відповів, то він так і лежав до прибуття працівників поліції.

9. Коли до нього прибули працівники поліції він телефон одразу віддав і все розказав, як і що було. Далі вони оформили вилучення. Його думка, що вкрасти щось, це залізти в карман, сумку тощо. Він вважає, що те, що він зробив - це не викрадення. Майно було для нього чужим. Про воєнний стан обізнаний. Коли він був у магазині працівників там не було. Він не запитував у працівників чи можна взяти телефон. Мобільний телефон лежав не геть поруч біля працівників. Вони були за касою, на кухні. Він розумів, що це не його телефон.

10. Він визнає вину у таємному викраденні чужого майна, вчиненому в умовах воєнного стану. Раніше він вину не визнавав, оскільки досі не може зрозуміти, як можна зробити об`єктивну оцінку якогось товару, не бачачи його, ґрунтуючись на фото або описі слідчого, експертом, який працює в іншому регіоні. У вчиненому розкаюється, знову би такого не вчинив.

11. Судовий експерт ОСОБА_9 показав суду, що він працює судовим експертом-товарознавцем в місті Олександрія Кіровоградської області з 2016 року.

12. Він проводив експертизу мобільного телефону «Samsung Galaxy A31», за постановою слідчого Білоцерківського районного управління ОСОБА_10 . При її проведенні він керувався Законом про оцінку майна, національним стандартом № 1, методикою визначення вартості майна, і методичними рекомендаціями досліджень непродовольчих товарів. Вартість телефону по висновку вийшла 3400 грн. Він попереджався про кримінальну відповідальність, висновок робив особисто, нікому передавати цю роботу він не має права.

13. При проведенні експертизи він врахував знос телефону, втрату товарного вигляду. 3400 гривень це вартість виключно телефону, в цю суму чохол, картки не входять. При оцінці ним ніяких коефіцієнтів не застосовувалося, оскільки він визначав вартість телефону порівняльним методом. Цей метод полягає в тому, що він ідентифікує телефони за маркою, моделлю, технічними складовими та тим, що він був у користуванні і шукає аналогічні телефони. Коефіцієнти застосовуються в іншому підході - витратному, виходячи з вартості нового майна.

14. За витратною методикою проводиться оцінка, коли майно є на ринку України. Яким методом проводиться оцінка експерт вирішує сам. На практиці експерти завжди обирають порівняльний метод, оскільки він правильніше відображає ринкову вартість. Якщо брати витратний метод, зразу потрібно подивитися, чи є таке майно, як нове, на ринку України, бо якщо його немає в продажу, то вони його не можуть застосувати. Теоретично порівняльний метод завжди точніше, правильніше показує вартість майна.

15. Щоб сказати чи буде різною вартість майна за двома методами, потрібно провести дослідження і за витратним, і за порівняльним методами. Але за першим не завжди виходить провести експертизу. Він може провести експертизу за витратним методом, але це буде важко, бо складно знайти архівні ціни за травень 2024 року. Всі установи, як державні, так і приватні експерти, будуть її шукати.

16. З дослідженого судом витягу видно, що 07 травня 2024 року до ЄРДР внесені відомості за заявою ОСОБА_6 , про кримінальне провадження № 0001661, за правовою кваліфікацією, за ч. 4 ст. 185 КК України (т. 1 а.с. 76).

17. Із заяви потерпілої ОСОБА_6 від 06 травня 2024 року з`ясовано, що вона зверталась до Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, з приводу викрадення мобільного телефону «Samsung Galaxy A31» (т. 1 а.с. 77).

18. Із заяви потерпілої ОСОБА_6 від 07 травня 2024 року з`ясовано, що вона долучила до матеріалів кримінального провадження копію заяви-приєднання № 90/0076440 від 22 лютого 2021 року до оферти щодо укладання договору добровільного страхування мобільного телефону «Samsung Galaxy A31» (т. 1 а.с. 78).

19. Із копії заяви-приєднання (акцепту) № 90/0076440 від 22 лютого 2021 року до оферти щодо укладення договору добровільного страхування фінансових ризиків (програма «Flash Protect») з`ясовано, що у неї у володінні був телефон «Samsung Galaxy A31», ІМЕІ: НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 79).

20. Із довідки за фактом крадіжки мобільного телефону з приміщення суші-бару «Татакі», за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Леваневського, 57, яка складена 10 травня 2024 року з`ясовано, що в ході слідчо-оперативних заходів оглянуті відеозаписи з камер спостереження в суші-барі «Татакі», а також інтегрованої системи відеоспостереження та відеоаналітики Київської області, котрі розташовані поруч з місцем вчинення злочину та установлено, що до викрадення мобільного телефону, належного ОСОБА_6 причетний ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1 а.с. 80-97).

21. Із заяви ФОП « ОСОБА_11 » від 08 травня 2024 року з`ясовано, що вона надала на запит слідчого Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_12 відеозапис з камер спостереження, що розміщені у приміщенні суші-барі «Татакі», що по вул. Леваневського, 57, у м. Біла Церква, Київської області (т. 1 а.с. 100-101).

22. Із постанови від 10 травня 2024 року з`ясовано, що визнані документами і приєднані до матеріалів кримінального провадження відеофайли IMG_3200, IMG_3201, які містяться на цифровому носії інформації, диску формату CD-R, з камер спостереження, що розміщені у приміщенні суші-бару «Татакі», що по вул. Леваневського, 57, у м. Біла Церква, Київської області (т. 1 а.с. 98-99).

23. Із заяви ОСОБА_4 від 09 травня 2024 року з`ясовано, що він добровільно надав слідчому Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області в Київській області ОСОБА_12 мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A31», білого кольору, в чохлі-книжечці, золотистого кольору (т. 1 а.с. 102).

24. Із протоколу отримання предметів від 09 травня 2024 року з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 , якому роз`яснено положення ст. 62, 63 Конституції України, в присутності понятих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , видав телефон марки «Samsung Galaxy A31» білого кольору, в чохлі-книжечці, золотистого кольору (т. 1 а.с. 103).

25. Із протоколу огляду предметів від 09 травня 2024 року з`ясовано, що отриманий від ОСОБА_4 мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A31» має ІМЕІ: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , у ньому в «налаштуваннях» був вказаний користувач « ОСОБА_15 » (т. 1 а.с. 104-110).

26. Із постанови від 09 травня 2024 року з`ясовано, що речовим доказом у кримінальному провадженні визнаний: мобільний телефон «Samsung Galaxy A31», моделі «SM-A315F/DS» (т. 1 а.с. 111-112).

27. Із розписки ОСОБА_6 від 09 травня 2024 року установлено, що вона отримала телефон марки «Samsung Galaxy A31» білого кольору, в чохлі-книжечці, золотистого кольору, для відповідального зберігання (т. 1 а.с. 113).

28. Судом досліджувалась постанова про призначення товарознавчої експертизи від 13 травня 2024 року (т. 1 а.с. 114-115).

29. Із висновку експерта судової товарознавчої експертизи № 1734 від 14 травня 2024 року, судовий експерт ОСОБА_9 , який попереджався про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 КК України, зробив висновок, що: ринкова вартість товару, а саме: мобільного телефону марки «Samsung Galaxy A31», моделі «SM-A315F/DS», діагональ екрана 6,4 дюйма, з об`ємом пам`яті 128 GВ, в корпусі білого кольору, серійний номер «RZ8R110819N», бувшого у використанні з 2021 року, станом на 03 травня 2024 року складає 3400 гривень (т. 1 а.с. 117-122).

30. Із звіту про фактичні затрати на проведення експертизи № 1734 від 14 травня 2024 року з`ясовано, що витрати понесені на проведення судової товарознавчої експертизи становлять 170 гривень 00 копійок (т. 1 а.с. 116).

31. Із заяви ОСОБА_4 від 15 травня 2024 року з`ясовано, що ОСОБА_4 добровільно надав працівникам поліції футболку темно-синього кольору з коміром, на якому є смуги зеленого кольору та сумку темно-синього кольору з білою емблемою (т. 1 а.с. 123).

32. Із протоколу огляду предметів від 15 травня 2024 року з`ясовано, що слідчим оглянуті та зафіксовані на фото, які надані ОСОБА_4 футболка темно-синього кольору з коміром, на якому є смуги зеленого кольору та сумка темно-синього кольору з білою емблемою (т. 1 а.с. 124-127).

33. Із постанови від 15 травня 2024 року з`ясовано, що речовими доказами визнані: футболка чоловіча темно-синього кольору з коміром на якому є зелені смуги, сумка чоловіча темно-синього кольору (т. 1 а.с. 128-129).

34. Із розписки ОСОБА_4 від 15 травня 2024 року з`ясовано, що йому повернуті на зберігання футболка чоловіча темно-синього кольору з коміром на якому є зелені смуги, сумка чоловіча темно-синього кольору (т. 1 а.с. 130).

35. Із протоколу проведення слідчого експерименту від 27 травня 2024 року з`ясовано, що з ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 , проведений слідчий експеримент, в ході якого установлено, що близько 18:00 год. 03 травня 2024 року ОСОБА_4 прийшов до суші-бару «Татакі», який розташований за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Чорних Запорожців (Леваневського), 47/1 для того, щоб замовити суші та на стійці побачив мобільний телефон, після чого підійшов до стійки, де він лежав та взявши його до рук вийшов з приміщення суші-бару «Татакі» та направився в сторону свого місця проживання. Слідчий експеримент фіксувався на відеозапис (прим. судом не оглядався) (т. 1 а.с. 131-134).

36. Із постанови від 23 травня 2024 року з`ясовано, що визнані речовими доказами: флеш-накопичувач microSD Kingston 16GB та сім-картка мобільного оператора «Київстар».

37. Із розписки ОСОБА_6 від 25 травня 2024 року з`ясовано, що флеш-накопичувач microSD Kingston 16GB та сім-карту мобільного оператора «Київстар» повернуто їй на відповідальне зберігання.

38. Судом також досліджені документи, що характеризують особу ОСОБА_4 : копія паспорту НОМЕР_3 , виданого Білоцерківським міським відділом міліції № 1 Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області 03 квітня 2012 року; довідка з Комунального некомерційного підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня № 4» від 14 травня 2024 року № 635; довідка про звільнення ЖИТ № 25145 від 27 грудня 2023 року; вимога УІАП Головного управління Національної поліції в Київській області від 10 травня 2024 року; копія вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 квітня 2025 року; копія вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2022 року; копія ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 червня 2022 року; копія ухвали Київського апеляційного суду від 21 вересня 2022 року; копія постанови Касаційного кримінального суду Верховного суду від 25 травня 2023 року; копія вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2022 року.

IV. Оцінка суду.

39. Суд зазначає, що на початковому етапі обвинувачений ОСОБА_4 заперечував винуватість у вчиненому злочині.

40. Своєю чергою, в судовому засіданні від 05 листопада 2025 року він змінив свою позицію, підтвердив усі обставини висунутого йому обвинувачення, винуватість визнав у повному обсязі (див. п. 10).

41. У зв`язку з цим, зважаючи на відсутність заперечень учасників судового провадження, з`ясувавши, що учасники правильно розуміють зміст обставин, які ніким не оспорюються, пересвідчившись у добровільності їх позиції, роз`яснивши їм, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку,суд змінив порядок дослідження доказів та визнав за недоцільне подальше дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, тобто перейшов до порядку визначеного ч. 3 ст. 349 КПК України.

42. За результатами судового розгляду, керуючись своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення, дійшов висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 поза розумним сумнівом.

43. Суд вважає доведеною подію вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, а саме: час, місце, спосіб, обстановку його вину, вид та розмір шкоди, а також інші обставини, які підлягають доведенню відповідно до ст. 91 КПК України.

44. Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковані правильно за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

45. Зроблені висновки підтверджуються, як визнавальними показаннями обвинуваченого ОСОБА_4 (див. п. 7-10), так і доказами, дослідженими у судовому засіданні (див. п. 11-37).

46. Судом не встановлено підстав, передбачених ст. 87, 88 КПК України, для визнання досліджених доказів недопустимими, усі вони зібрані з суворим дотриманням прав обвинуваченого та інших осіб.

47. Своєю чергою, суд вважає за необхідне оцінити деякі з показів обвинуваченого ОСОБА_4 , які, на думку суду, не свідчать про невизнання останнім винуватості, оскільки він обставин вчиненого кримінального правопорушення не оспороював, а ґрунтуються на його неправильній юридичній кваліфікації своїх дій.

48. Обвинувачений ОСОБА_4 вказував, що:

- у нього не було корисливого мотиву, оскільки він не здав мобільний телефон до ломбарду, намагався знайти його власника (див. п. 8);

- те, що він зробив, не є викраденням, оскільки викрадення це залізти в карман, сумку тощо (див. п. 9);

- оцінка телефону є сумнівною, оскільки в наявності експерта не було телефону, а сам експерт з іншого регіону (див. п. 10).

49. У контексті наведених аргументів, суд зазначає, що диспозицією ч. 4 ст. 185 КК України, передбачена відповідальність за крадіжку, вчинену в умовах воєнного стану.

50. Суд зазначає, що відповідно до ч. 6 ст. 368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

51. Як свідчить практика Верховного Суду, суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 185 КК (крадіжка), характеризується прямим умислом на заволодіння чужим майном і корисливим мотивом.

52. Корисливий мотив злочину це внутрішнє спонукання суб`єкта злочину задовольнити особисті потреби матеріального характеру.

53. Під користю (корисливими спонуканнями, корисливим мотивом) у чинному законодавстві про кримінальну відповідальність розуміється бажання винного одержати внаслідок вчинення злочину матеріальні блага для себе чи інших осіб, одержати або зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат, досягти іншої матеріальної вигоди (постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01 квітня 2020 року, у справі ЄУН 279/6105/18, посилання: https://reyestr.court.gov.ua/Review/88602322).

54. З аналізу вказаного, суд дійшов висновку, що корисливий мотив наявний не лише тоді, коли обвинувачений отримує грошові кошти, а й тоді, коли внаслідок крадіжки він набуває майно, вартість якого перевищує суму, з якої настає кримінальна відповідальність за крадіжку.

55. Отож, для встановлення корисливого мотиву не має значення, чи збув обвинувачений викрадене майно, чи привласнив його собі.

56. З показів ОСОБА_4 установлено, що мобільний телефон потерпілої він забрав до себе додому, де зберігав його до прибуття працівників поліції (див. п. 7, 8). Працівників суші-бару про наявність телефону на прилавку він не повідомляв, усвідомлював, що телефон чужий (див. п. 9).

57. З протоколу огляду предметів від 15 травня 2024 року з`ясовано, що на мобільному телефоні потерпілої, в налаштуваннях, було змінене ім`я користувача на « ОСОБА_15 », яке збігається з іменем обвинуваченого (див. п. 32).

58. Отож, сукупність цих обставин, на переконання суду, свідчить, що ОСОБА_4 хотів привласнити собі телефон для власного використання, а не знайти власника.

59. За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_4 корисливого мотиву.

60. Отже, суд вважає спростованими аргументи обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що він не мав корисливого мотиву.

61. Разом з цим, обвинувачений ОСОБА_4 стверджував, що те, що він зробив, не є викраденням, оскільки викрадення це залізти в карман, сумку тощо.

62. У цьому контексті, суд зазначає, що відповідно до практики Верховного Суду, згідно з диспозицією ст. 185 КК з об`єктивної сторони крадіжка - це таємне викрадення чужого майна, здійснюючи яке винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб, які спроможні усвідомлювати факт викрадення.

63. Таємність як спосіб вчинення крадіжки, традиційно характеризується за допомогою двох критеріїв - об`єктивного та суб`єктивного. Перший стосується зовнішньої обстановки вчиненого - викрадення вважається таємним, коли заволодіння майном відбувається:

1) за відсутності будь-яких осіб - власників, очевидців, осіб, у володінні чи під охороною яких знаходиться майно;

2) у присутності інших осіб, у тому числі власників і осіб, у володінні чи під охороною яких знаходиться майно, але непомітно для них;

3) у присутності інших осіб, які у зв`язку з фізичними чи психічними особливостями (малолітній вік, психічна хвороба, стан сп`яніння, перебування у стані гіпнозу тощо) були нездатні дати належну правову оцінку заволодінню майном;

4) у присутності інших осіб, на потурання з боку яких винний розраховує з тих чи інших підстав;

5) у присутності інших осіб, які переконані у правомірності дій винного.

64. Суб`єктивний критерій таємності як способу крадіжки означає прагнення винного діяти непоміченим з боку інших осіб, таким чином, щоб не зустріти будь-якого опору.

65. Суб`єктивний критерій вважається визначальним при вирішенні питання про таємність чи відкритість викрадення чужого майна (постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 18 вересня 2024 року, у справі ЄУН 793/1030/23, посилання: https://reyestr.court.gov.ua/Review/121788306).

66. Отож, за об`єктивним критерієм викрадення майна вважається таємним, коли заволодіння майном відбувається, зокрема, за відсутності будь-яких осіб - власників, очевидців, осіб, у володінні чи під охороною яких знаходиться майно.

67. Натомість, суб`єктивний критерій таємності як способу крадіжки означає прагнення винного діяти непоміченим з боку інших осіб.

68. З показань обвинуваченого ОСОБА_4 судом з`ясовано, що мобільний телефон йому не належав, у магазині працівників не було, він не запитував у них чи можна взяти телефон (див. п. 9). Такі показання узгоджуються з іншими дослідженими доказами (див. п. 20, 21, 35).

69. Отож, на думку суду, вказане свідчить про те, що за суб`єктивним і об`єктивним критеріями, обвинувачений ОСОБА_4 здійснив таємне викрадення майна.

70. Водночас, відповідно до практики Верховного Суду, для констатації наявності в діях особи складу кримінально-караної крадіжки, окрім факту умисного таємного вилучення чужого майна, вчиненого суб`єктом цього кримінального правопорушення, необхідно чітко встановити вартість викраденого майна.

71. Адже саме ця ознака є розмежувальною між кримінально-караною крадіжкою та дрібною крадіжкою, що є адміністративно караним діянням (постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 05 жовтня 2025 року, у справі ЄУН 173/1413/19, посилання: https://reyestr.court.gov.ua/Review/100292928).

72. Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України, слідчий або прокурор зобов`язані забезпечити проведення експертизи щодо: визначення розміру матеріальних збитків, якщо потерпілий не може їх визначити та не надав документ, що підтверджує розмір такої шкоди, розміру шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяного кримінальним правопорушенням.

73. Згідно з ч. 1 ст. 101 КПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.

74. Відповідно до ч. 10 ст. 101 КПК України, висновок експерта не є обов`язковим для особи або органу, яка здійснює провадження, але незгода з висновком експерта повинна бути вмотивована у відповідних постанові, ухвалі, вироку.

72. Суд зазначає, що на підтвердження суми викраденого майна суду наданий висновок експерта (див. п. 29).

73. У суду відсутні підстави відхиляти вказаний висновок, оскільки експерт перед проведенням експертизи попереджався про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 КК України (див. п. 29), має досвід роботи експерта з 2016 року (див. п. 11). До того ж, як зазначив експерт, ним застосований найбільш точний метод дослідження, який експерти обирають в більшості випадків (див. п. 14). А тому, об?єктивних сумнівів у достовірності проведеної експертизи, суд, не має.

74. Суд вважає, що місцезнаходження експерта не впливає на правильність проведеної експертизи.

75. Отож, суд вважає спростованими усі аргументи, які навів обвинувачений ОСОБА_4 .

76. Отже, винуватість ОСОБА_4 у скоєному злочині доведена у повному обсязі.

V. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

77. Щодо обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання учасники судового провадження висловили такі позиції.

78. В обвинувальному акті обставинами, які пом`якшують покарання вказувались: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а обставиною, яка обтяжує покарання: рецидив злочинів.

79. У судових дебатах прокурор вважав, що щирого каяття у обвинуваченого немає, а обставиною, яка обтяжує покарання слід визнати рецидив злочинів.

80. Прокурор стверджував, що з боку обвинуваченого ОСОБА_4 не було щирого каяття, оскільки обвинувальний акт в суді слухався тривалий час, зокрема, через те, що обвинувачений ОСОБА_4 не з`являвся до суду, без поважних причин. Натомість, визнання вини пов`язане, виключно з метою зменшення майбутнього покарання.

81. Наявність рецидиву злочинів, прокурор мотивував тим, що ОСОБА_4 будучи неодноразово судимим за умисні злочини, вчинив новий умисний злочин.

82. На противагу доводам прокурора, захисник ОСОБА_5 вказував, що його підзахисний щиро розкаявся, надав правдиві показання, зробив належні висновки, повернув викрадене майно. До того ж, хоча обвинувачений ОСОБА_4 не повідомляв про причини своїх неявок, він з поля зору правоохоронних органів не зникав.

83. Своєю чергою, захисник вважав, що обставини, які обтяжують покарання є надуманими.

84. Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав свого захисника.

85. Проаналізувавши агрументи учасників судового провадження, суд зазначає, що перелік обставин, які пом`якшують покарання визначений у ст. 66 КК України.

86. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, при призначенні покарання обставинами, які його пом`якшують, визнаються: з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

87. Згідно з практикою Верховного Суду щире каяття характеризується відвертою негативною оцінкою винуватою особою своєї злочинної поведінки, визнанням тих обставин, які їй ставляться в провину, має характеризувати її поведінку після вчинення злочину, але з позицій психологічної переорієнтації суб`єкта, який дійсно засуджує свій вчинок, визнає його антигромадський характер і готовий нести відповідальність. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження та в реальних діях особи. А активне сприяння розкриттю злочину полягає у повідомленні правоохоронним органам відомостей про обставини скоєного, відомі безпосереднім учасникам події, які іншим чином отримати було би складно (постанова Кримінального касаційного суду Верховного суду від 23 січня 2025 року, у справі ЄУН 157/1158/22, посилання: https://reyestr.court.gov.ua/Review/124718080).

88. Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

89. Про щирість каяття особи свідчить і поведінка засудженого після вчинення злочину. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею злочину (викриває співучасників, видає знаряддя та засоби вчинення злочину, видає або допомагає у розшуку майна здобутого злочинним шляхом, надає інші докази тощо), добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи.

90. Крім того, системний аналіз кримінального закону свідчить про те, що щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу, як до внесення відомостей до ЄРКП (наприклад, при з`явленні із зізнанням), так і після їх внесення, на досудовому розслідуванні або під час розгляду справи у суді. Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття (постанова Кримінального касаційного суду Верховного суду від 23 січня 2024 року, у справі ЄУН 283/2169/19, посилання: https://reyestr.court.gov.ua/Review/116541849).

91. Суд вважає, що обставиною, яка пом`якшує покарання слід визнати активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, оскільки поведінка обвинуваченого ОСОБА_4 на досудовому розслідуванні свідчить про його сприяння досудовому розслідуванню, а саме: він добровільно надав предмет злочину (див. п. 23, 24); одяг, в якому він вчинив злочин (див. п. 31, 32); на слідчому експерименті детально відтворив обстановку вчиненого злочину (див. п. 38), що значно спростило проведення досудового розслідування.

92. Своєю чергою, судом установлено, що ОСОБА_4 вину визнав, лише після дослідження значної частини доказів, які вказують на його винуватість; до суду з`являвся нерегулярно, підтвердження поважності причин неявки не надавав; під час судового розгляду був затриманий у іншому кримінальному провадженні, за підозрою у вчиненні злочину.

93. Суд вважає, що сукупність цих обставин, не свідчить про дійсне, відверте, а не уявне визнання ОСОБА_4 своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки.

94. За таких обставин, суд не визнає обставиною, яка пом`якшує покарання щире каяття ОСОБА_4 .

95. Своєю чергою, перелік обставин, які обтяжують покарання визначений у ст. 67 КК України.

96. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України, при призначенні покарання обставинами, які його обтяжують, визнаються: вчинення злочину особою повторно та рецидив злочинів.

97. Згідно з ч. 4 ст. 67 КК України, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака кримінального правопорушення, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.

98. Рецидивом кримінальних правопорушень визнається вчинення нового умисного кримінального правопорушення особою, яка має судимість за умисне кримінальне правопорушення (ст. 34 КК України).

99. Судом установлено, що злочин за цим вироком вчинений ОСОБА_4 умисно.

100. Згідно з встановленими даними про особу обвинуваченого, на момент вчинення злочину, він був неодноразово судимий за умисні злочини.

101. Отож, ОСОБА_4 вчинив рецидив злочинів.

102. Суд зазначає, що при кваліфікації вчиненого ОСОБА_4 злочину рецидив злочинів не враховувався.

103. Отож, судом установлено, що обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_4 є рецидив злочинів.

104. Отже, підсумовуючи викладене, суд визнає:

- обставиною, яка пом`якшує покарання: активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України);

- обставиною, яка обтяжує покарання: рецидив злочинів (п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України).

VІ. Мотиви призначення покарання.

105. Згідно з ч. 2 ст. 373 КПК України, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок і призначає покарання, звільняє від покарання чи від його відбування у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, або застосовує інші заходи, передбачені законом України про кримінальну відповідальність.

106. У судових дебатах, прокурор пропонував призначити ОСОБА_4 покарання, за ч. 4 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років. А також, визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.

107. Захисник ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_4 просили визначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України, нижче нижчої межі.

108. Визначаючись із покаранням обвинуваченому ОСОБА_4 суд керується таким.

109. Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами (ст. 50 КК України).

110. Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

111. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень (ч. 2 ст. 65 КК України).

112. Відповідно до практики Верховного Суду, керуючись загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК України), суд має призначати покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання.

113. Призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки кримінального правопорушення, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.

114. Виходячи з мети покарання й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

115. Тобто кримінально-правовий зміст принципу справедливості полягає в тому, що покарання, яке застосоване до особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути справедливим, тобто таким, що відповідає як тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, так і конкретним обставинам його вчинення, а також особливостям особистості злочинця (постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 18 січня 2024 року, у справі ЄУН 715/2635/22, посилання: https://reyestr.court.gov.ua/Review/116512365).

116. Згідно з практикою Верховного Суду, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення повинна враховуватися судом як загальна засада призначення покарання не лише на підставі належності відповідного правопорушення до певного виду (ст. 12 КК України), але і з обов`язковим урахування конкретних обставин вчиненого кримінального правопорушення (постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 23 червня 2020 року, у справі ЄУН 171/8/17, посилання: https://reyestr.court.gov.ua/Review/76053965).

117. Застосовуючи вказані правила, суд зазначає, що санкція ч. 4 ст. 185 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

118. Визначаючи строк позбавлення волі ОСОБА_4 суд враховує, що вчинене ним кримінальне правопорушення, згідно з частиною п`ятою статті 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів.

119. Суд враховує і конкретні обставини злочину (форму вини, кількість епізодів, мотив, мету, суму шкоди, тощо), а також наслідки вчиненого злочину - майно потерпілій повернуте, а тому вони не мають незворотного характеру.

120. Що стосується врахованих при призначенні покарання даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , то він був неодноразово судимий, неодноразово відбував покарання в місцях позбавлення волі, вперто не бажає стати на шлях правослухняної поведінки (див. п. 38).

121. Згідно з наданими матеріалами, ОСОБА_4 у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра на обліку не перебуває; перебуває на військовому обліку, за мобілізацією не призивався (т.1 а.с. 195).

122. Суд також, враховує, що обвинувачений винуватість визнав та установлені раніше обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (див. п. 104).

123. Суд враховує, що потерпіла позиції щодо покарання обвинуваченому ОСОБА_4 не висловила, в судові засідання не з`являлась, що свідчить про її байдуже ставлення до покарання, яке слід призначити ОСОБА_4 .

124. Отож, враховуючи наведені вище ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого обвинуваченим ОСОБА_4 злочину, дані про його особу, визнання ним вини, ставлення до вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд вважає, що досягнення мети покарання, визначеної у ст. 50 КК України, а саме виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як ним, так і іншими особами, неможливе, без ізоляції його від суспільства, а тому йому слід призначити покарання передбачене санкцією ч. 4 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

125. Суд вважає, що вказане покарання буде справедливим, оскільки відповідатиме ступеню суспільної небезпеки кримінального правопорушення, обставинам його вчинення та враховує особу винного та буде адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

126. Суд не знайшов підстав для призначення покарання, відповідно до правил ст. 69 КК України, з огляду на таке.

127. Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

128. Згідно з практикою Верховного Суду, застосування положень ч. 1 ст. 69 КК України можливе, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони (1) можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України; і (2) вони істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

129. Тобто суд, посилаючись при призначенні покарання на положення статті 69 КК України, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що можуть бути враховані як такі, що пом`якшують покарання, а й обґрунтувати, виходячи із загальних засад призначення покарання, яким чином сукупність таких обставин істотно знизила тяжкість вчиненого злочину (постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 03 лютого 2025 року, у справі № 930/2144/22, посилання: https://reyestr.court.gov.ua/Review/125005669).

130. Суд зазначає, що в ході судового розгляду, не встановлено двох і більше обставин, які пом`якшують покарання і які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину.

131. За таких обставин, ст. 69 КК України, не підлягає застосуванню.

132. Своєю чергою, судом установлено, що ОСОБА_4 був засуджений вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2022 року, за ч. 2 ст. 309, ч. 4 ст. 70 КК України, до позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 2 (два) місяці, з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

133. Як свідчить довідка про звільнення ЖИТ № 25145 від 27 грудня 2023 року, обвинувачений ОСОБА_4 , звільнений з установи виконання покарань, згідно з ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 19 грудня 2023 року, на підставі ст. 81 КК України, умовно-достроково, з невідбутим строком покарання 10 (десять) місяців 24 (двадцять чотири) дні. Тоді як відомостей про виконання додаткового покарання у виді конфіскації майна суду не надано.

134. Отже, невідбута частина покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2022 року, спливала в листопаді 2024 року.

135. Своєю чергою, за цим вироком злочин вчинений обвинуваченим ОСОБА_4 03 травня 2024 року.

136. Отже, ОСОБА_4 вчинив новий злочин, після умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2022 року.

137. Відповідно до ч. 4 ст. 81 КК України, у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового кримінального правопорушення суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 цього Кодексу.

138. Згідно з ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

139. Відповідно до ч. 3 ст. 71 КК України, призначене хоча б за одним із вироків додаткове покарання або невідбута його частина за попереднім вироком підлягає приєднанню до основного покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків.

140. Відповідно до ч. 4 ст. 71 КК України, остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

141. Отже, остаточне покарання ОСОБА_4 суд визначає за правилами ч. 1 ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання до покарання призначеного цим вироком, невідбутої частини покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2022 року, у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць, з конфіскацією усього майна.

142. Разом з цим, судом установлено, що ОСОБА_4 засуджений вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 квітня 2025 року, за ч. 1, 2 ст. 309, ст. 70 КК України, до позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

143. Отже, злочин за вироком у даній справі вчинений до постановлення вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 квітня 2025 року.

144. Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

145. Згідно з ч. 1 ст. 70 КК України, при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

146. Відповідно до ч. 3 ст. 70 КК України, до основного покарання, призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, можуть бути приєднані додаткові покарання, призначені судом за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких особу було визнано винною.

147. Отже, правила ч. 4 ст. 70 КК України, застосовуються, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, а не набрання ним законної сили (вказана відповідає правовій позиції, яка міститься в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01 червня 2020 року, у справі 766/39/17, посилання: https://reyestr.court.gov.ua/Review/89675588)

148. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7, при вирішенні питання про те, який із передбачених ст. 70 КК України принципів необхідно застосовувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів (поглинення менш суворого покарання більш суворим або повного чи часткового складання покарань, призначених за окремі злочини), суд повинен враховувати крім даних про особу винного й обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності (реальна чи ідеальна) тощо.

149. Отже, суд вважає, що остаточне покарання за ч. 1, 4 ст. 70 КК України, зважаючи на дані про особу ОСОБА_4 , обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, кількість кримінальних правопорушень, що входять до сукупності, форму вини (умисна) й мотиви вчинення кожного з них, відсутність тяжких наслідків, вид сукупності (реальна), слід визначити, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 квітня 2025 року більш суворим, призначеним цим вироком, у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць, з конфіскацією усього майна.

150. Судом установлено, що вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 квітня 2025 року ще не набрав законної сили, покарання за ним ОСОБА_4 не відбував, а тому періодів, які підлягають зарахування до покарання призначеного вироком у даній справі немає.

151. Суд зазначає, що застосований у вироку порядок призначення покарання відповідає практиці Верховного Суду, яка міститься в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 22 січня 2024 року, у справі ЄУН 236/4167/20, посилання: https://reyestr.court.gov.ua/Review/116704923.

152. Судом підстав для звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності не встановлено.

VІІ. Рішення стосовно речових доказів.

153. У ході судового розгляду установлено, що речовими доказами визнані: мобільний телефон «Samsung Galaxy A31», моделі «SM-A315F/DS» (див. п. 26); футболка чоловіча темно-синього кольору з коміром на якому є зелені смуги, сумка чоловіча темно-синього кольору (див. п. 33); флеш-накопичувач microSD Kingston 16GB та сім-карта мобільного оператора «Київстар» (див. п. 36).

154. Згідно з наданими потерпілою ОСОБА_6 розписками, їй повернуте викрадене майно (див. п. 27, 37).

155. Відповідно до розписки обвинуваченого ОСОБА_4 , йому повернутий його одяг (див. п. 34).

156. Крім цього, документами визнані відеофайли IMG_3200, IMG_3201, які містяться на цифровому носії інформації, диску формату CD-R, з камер спостереження, що розміщені у приміщенні суші-барі «Татакі», що по вул. Леваневського, 57, у м. Біла Церква, Київської області (див. п. 22).

157. Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами.

158. Вказане питання вирішується судом за правилами частини дев`ятої статті 100 КПК України, а саме: (1) гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертаються власнику (законному володільцю); (2) гроші, цінності та інше майно, які призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення, конфіскуються; (3) майно, що було предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом, та/або вилучене з обігу, передається відповідним установам або знищується; (4) майно, яке не має ніякої цінності і не може бути використане, знищується, а у разі необхідності - передається до криміналістичних колекцій експертних установ або заінтересованим особам на їх прохання; (5) гроші, цінності та інше майно, що були предметом кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю), а якщо його не встановлено - переходять у власність держави в установленому Кабінетом Міністрів України порядку; (6) гроші, цінності та інше майно, що одержані фізичною або юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від нього, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено, конфіскуються; (6-1) майно (грошові кошти або інше майно, а також доходи від них) засудженого за вчинення корупційного злочину, легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, його пов`язаної особи конфіскується, якщо в суді не підтверджено законність підстав набуття прав на таке майно. (7) документи, що є речовими доказами, залишаються в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

159. Застосовуючи вказані правила, суд вважає, що: речові докази слід залишити їх власникам, а документи слід залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

VIII. Рішення стосовно процесуальних витрат.

160. Згідно з обвинувальним актом процесуальні витрати у кримінальному провадженні не здійснювалися.

IX. Рішення стосовно заходів забезпечення кримінального провадження.

161. У кримінальному провадженні арешти не накладались.

162. Підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу, судом не установлено, оскільки він тримається під вартою у іншому кримінальному провадженні.

163. Керуючись ст. 100, 368, 374, 381-382, 395, 532 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання, у межах санкції вказаної норми, у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, частково приєднати до призначеного покарання, невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2022 року, визначивши ОСОБА_4 , за сукупністю вироків, остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць, з конфіскацією усього майна засудженого, яке йому належить на праві приватної власності.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 квітня 2025 року більш суворим, призначеним цим вироком, у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць, з конфіскацією усього майна засудженого, яке йому належить на праві приватної власності.

Строк відбування покарання рахувати з моменту затримання, здійсненого на виконання даного вироку.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід не обирати.

Речові докази:

1) мобільний телефон «Samsung Galaxy A31», моделі «SM-A315F/DS»; флеш-накопичувач microSD Kingston 16GB та сім-карта мобільного оператора «Київстар», - залишити власнику потерпілій ОСОБА_6 ;

2) футболку чоловічу темно-синього кольору з коміром на якому є зелені смуги, сумку чоловіча темно-синього кольору, - залишити власнику обвинуваченому ОСОБА_4

3) відеофайли IMG_3200, IMG_3201, які містяться на цифровому носії інформації, диску формату CD-R, з камер спостереження, що розміщені у приміщенні суші-барі «Татакі», що по вул. Леваневського, 57, у м. Біла Церква, Київської області, - залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Вирок не може бути оскарженим з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

В іншій частині, вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду, в порядку встановленому законом, протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 15 ст. 615 КПК України вручити учасникам судового провадження копію повного тексту вироку в день його проголошення.

Суддя

Білоцерківського міськрайонного суду ОСОБА_16

Київської області