Справа№ 953/6914/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" жовтня 2025 р.

Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4 (в режимі ВКЗ),

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0000702 від 27.05.2025 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним

27.05.2025, близько 12.30 год. ОСОБА_5 керував технічно справним автомобілем Renault VG Master, р.н. НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_7 , та рухався заднім ходом по прибудинковій території, поблизу буд. 44-Б по вул. Астрономічній в м. Харкові, від під`їзду № 1 в напрямку під`їзду № 3. Перед початком руху заднім ходом, по прибудинковій території, поблизу буд. 44-Б по вул. Астрономічній в м. Харкові, водій ОСОБА_5 , діючи необережно, грубо порушив вимоги п. 10.1 та 10.9 Правил дорожнього руху, згідно з якими: п. 10.1 ПДР "Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху"; п. 10.9 ПДР "Під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб" та перед початком руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, крім того для забезпечення безпеки руху не звернувся за допомогою до інших осіб та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , яка переходила проїжджу частину прибудинкової території зліва направо відносно його руху та яку, водій ОСОБА_5 , об`єктивно бачив у ліве бокове дзеркало заднього виду.

За наслідками події потерпіла ОСОБА_8 спричинено тяжкі тілесні ушкодження від яких вона померла на місці події.

Згідно висновку судово-медичної експертизи трупу, внаслідок вказаної дорожньо- транспортної події пішоходу ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спричинено ушкодження голови у вигляді внутрішньошкірних крововиливів на обличчі, крововиливи в м`які покрови голови, крововиливи під м`які мозкові оболонки головного мозку; ушкодження шиї у вигляді повного розриву атланто-окципітального зчленування з розривом тканини спинного мозку та його оболонок, ушкодження тулуба у вигляді внутрішьношкірних крововиливів на передній поверхні грудної клітини, садна на спині, локальний (прямий) перелом тіла грудини між 3 і 4 ребрами, прямі (локальні) переломи 3-7-ого ребер справа по лопатковій лінії конструкційні переломи (непрямі) 3-10-ого ребер справа по передній паховій лінії, 9-10-ого ребер справа по прихребтовій лінії, крововиливи в проекції переломі ребер; крововиливи в прикореневій зоні лівої та правої легені з розривом та крововиливом в плевральні порожнини; розрив міжребцового диску між 3-4 грудними хребцями, розрив продольних зв`язок, крововилив у м`які тканини в дільниці розриву, ушкодження кінцівок у вигляді садна на нижніх кінцівок; клаптеві рани на правій верхній та нижній кінцівці; повний перелом правої плечової кістки.

Причиною смерті ОСОБА_8 , стала несумісна з життям сукупна травма тіла. Згідно з висновком судової автотехнічної експертизи дії водія автомобіля Renault VG Master, р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_5 , не відповідали вимогам п. 10.1 та 10.9 ПДР та знаходились, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної події.

Отже, ОСОБА_5 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілою.

Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

Позиції сторони обвинувачення та захисту.

Прокурор у судовому засіданні зазначив, що під час судового розгляду достеменно встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинене обвинуваченим, тому просить суд визнати ОСОБА_5 винним та призначити йому покарання, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді чотирьох років позбавлення волі і на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю два роки із позбавлення права керування транспортними засобами.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердивши обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину, підтвердивши та пояснивши про обставини, викладені в обвинувальному акті. При призначенні покарання захисник потерпілого просив призначити більш м`яке покарання, а саме у вигляді трьох років позбавлення волі і на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням та не застосовувати покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. Обвинувачений підтримав позицію захисника та просив не позбавляти права керування транспортними засобами, оскільки це фактично є його єдиним заробітком, пенсію не оформив.

Потерпілий у судовому засіданні підтримав позицію прокурора щодо винуватості обвинуваченого. При цьому зазначив, що обвинувачений відшкодував моральну та матеріальну шкоду відмінну від шкоди, яка підлягає відшкодуванню страховою компанією; неодноразово вибачався перед потерпілим. Вважав, що достатнім буде покарання без реального позбавлення волі і без позбавлення права керування транспортним засобом.

Захисник долучив до матеріалів справи розписку потерпілого про відсутність претензій до обвинуваченого в частині заподіяної ним шкоди. Потерпіли у судовому засіданні підтвердив факт надання такої та його волевиявлення щодо її складання.

Підстави, за яких суд не досліджує докази сторони обвинувачення та захисту, а також вважає доведеною винуватість поза розумним сумнівом.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 286 КК України, визнав у повному обсязі, у скоєному щиро розкаялася та дав показання, які відповідають обставинам вчинення кримінального правопорушення, встановленим як досудовим розслідуванням, так і судовим розглядом.

Показання ОСОБА_5 не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Приймаючи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_5 винним себе у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, його показання відповідають суті обвинувачення, суд за згодою обвинуваченого, його захисника та прокурора, які вважають підтвердженими наявними в матеріалах кримінального провадження доказами фактичні обставини скоєного: дату, час, місце, спосіб і інші обставини скоєння правопорушення обвинуваченим, а також форму вини і спрямованість умислу; мотив правопорушення, його наслідки; обставини, які впливають на ступінь і характер відповідальності обвинуваченого; інші обставини, які характеризують особу обвинувачуваного, визнає їх доведеними у судовому засіданні і вважає за можливе не досліджувати докази стосовно цих фактичних обставин кримінального провадження, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України обмежившись допитом обвинувачуваного та вивченням даних, які характеризують особу обвинуваченого.

Перед встановленням такого порядку дослідження доказів, суд з`ясував, що сторони кримінального провадження, зокрема, обвинувачений правильно розуміють зміст цих обставин, а процесуальні наслідки встановлення такого порядку дослідження доказів, в частині обмеження права апеляційного оскарження вказаних обставин, їм роз`яснені та зрозумілі. У суду не виникло сумнівів у добровільності позицій сторін.

Сукупність наведених і оцінених судом доказів вказує на те, що обвинувачений ОСОБА_5 порушив правила безпеки дорожнього руху керуючи транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої, і його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає під примусом.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особистість обвинуваченого, дійшов висновку, щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Пом`якшуючі обставини це встановлені судом різні відомості, що свідчать про менший ступінь небезпечності особи винного та вчиненого ним злочину й дають підстави для застосування до нього менш суворого покарання.

Відповідно до ст. 66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання належать як зазначені, так і не зазначені в законі, але встановлені судом за конкретною справою об`єктивні та суб`єктивні чинники, що не є ознаками конкретного складу злочину і не впливають на його кваліфікацію, проте свідчать про занижений ступінь суспільної небезпеки вчиненого діяння і (або) особи винного і тим самим надають суду право для пом`якшення покарання.

Щире каяття це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 23.01.2024 у справі №283/2169/19, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Про щирість каяття особи свідчить і поведінка засудженого після вчинення злочину. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею злочину (викриває співучасників, видає знаряддя та засоби вчинення злочину, видає або допомагає у розшуку майна здобутого злочинним шляхом, надає інші докази тощо), добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи.

Крім того, системний аналіз кримінального закону свідчить, що щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу, як до внесення відомостей до ЄРКП (наприклад, при з`явленні із зізнанням), так і після їх внесення, на досудовому розслідуванні або під час розгляду справи у суді. Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття.

Тож, при встановленні обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , суд враховує, що у судовому засіданні останній свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, у вчиненому кається, засудив свою протиправну поведінку.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 , суд визнає щире каяття.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_5 суд не встановив.

Мотиви призначення покарання

Призначаючи покарання обвинуваченому у відповідності до вимог ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_5 , встановлено, що він раніше не судимий, є пенсіонером, не має на утриманні малолітніх дітей та осіб похилого віку, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

Суд враховує, що скоєне обвинуваченим кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України відповідно до ст. 12 КК України належить до категорії тяжких злочинів.

Суд, при обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , враховує таке:

- обставину, що пом`якшує покарання (щире каяття, відшкодування шкоди);

- відсутність обтяжуючих обставин;

- особу обвинуваченого, який є особою похилого віку, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває;

- внаслідок правопорушення загинула похила людина;

- позицію потерпілого ОСОБА_6 щодо відшкодування витрат, пов`язаних із загибеллю його матері, відсутності претензій до обвинуваченого;

- досудову доповідь, згідно з висновком якої вказано на можливість виправлення особи без ізоляції суспільства;

- пояснення обвинуваченого щодо відсутності у нього у інших видів заробітку для існування (пенсію не оформив), а тому періодично підробляє водієм.

Питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому з огляду на положення ст. 75 КК України законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання, як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Суд також ураховує усталену практику Верховного Суду щодо можливості застосування ст. 75 КК України та можливості не застосовувати додаткового покарання (позбавлення права керувати транспортним засобом) у відповідній категорії справ за установлених подібних обставин, зокрема, постанови Верховного Суду від 02.02.2023 у справі № 456/5070/21, від 09.11.2023 у справі № 191/4322/21, від 06.06.2024 у справі № 464/2195/23, у яких суд касаційної інстанції дійшов висновку про можливість звільнення від реального відбування покарання для забезпечення мети покарання виправлення обвинуваченого та без застосування додаткового покарання (позбавлення права керувати транспортним засобом), зокрема, з урахуванням того, що для обвинуваченого право керування є способом заробітку (підробітку), тобто способом до забезпечення існування.

Отже, при обранні виду та міри покарання обвинуваченому, суд ураховує характер і ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих обставин (щире каяття, визнання вини), відсутність претензій з боку потерпілого (як однин із основних доводів щодо примирення сторін під час вчинення необережного правопорушення), право керування обвинуваченого, як заробіток, у їх сукупності і вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки без позбавленням права керувати транспортними засобами і застосувати ст. 75 КК України, звільнивши ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням строком на два роки, оскільки саме такий вид покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Таке покарання, на переконання суду, відповідає положенням статей 65 67 КК України та буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, відповідатиме особистості обвинуваченого та є достатнім для досягнення, відповідно до ст. 50 КК України, мети покарання.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12" зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися, як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Визначене покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через розуміння того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи "Бакланов проти Росії" від 09.06.2005, "Фрізен проти Росії" від 24.03.2005, "Ісмайлова проти Росії" від 29.11.2007).

Підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд

Речові докази.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Арешт майна.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 30.05.2025 накладено арешт на автомобіль Renault VG Master, р.н. НОМЕР_1 .

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Суд скасовує арешт, накладений ухвалою суду від 30.05.2025.

Процесуальні витрати.

Згідно зі ст. 118, 122, 124 КПК України суд стягує з ОСОБА_5 на користь держави підтверджені витрати за проведення судової авто технічної експертизи технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/121-25/13165-ІТ від 24.06.2025 року у розмірі 6 685,50 грн та за проведення судової авто технічної експертизи № СЕ-19/121-25/13166-ІТ від 30.05.2025 року у розмірі 3 565,60 грн

Запобіжний захід.

Відносно ОСОБА_5 ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 05.06.2025 обрано запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту. Ухвалою суду від 23.07.2025 дію вказаного запобіжного заходу було продовжено до 23.09.2025. На момент ухвалення вироку строк дії вказаного запобіжного заходу сплив. При цьому підстави для застосування ст. 177 КПК України суд не встановив, прокурор також не зазначав про такі.

Керуючись ст. 7, 100, 124, 349, 368 370, 373, 374, 376, 394, 395, 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотирьох) років без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки, який обчислюється з моменту проголошення вироку.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого, до набрання вироком законної сили, не застосовувати.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 30.05.2025 на вилучене майно Renault VG Master, р.н. НОМЕР_1 , № НОМЕР_3 .

Після набрання вироком законної сили речові докази: Renault VG Master, р.н. НОМЕР_1 , який перебуває на майданчику тимчасового зберігання транспортних засобів при ГУНП в Харківській області, розташований за адресою: м. Харків, вул. Григорія Сковороди, 107, повернути володільцю або уповноваженій особі.

Процесуальні витрати, понесені за проведення судової авто технічної експертизи технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/121-25/13165-ІТ від 24.06.2025 року у розмірі 6 685,50 грн та за проведення судової авто технічної експертизи № СЕ-19/121-25/13166-ІТ від 30.05.2025 року у розмірі 3 565,60 грн стягнути з ОСОБА_5 на користь держави.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд міста Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Головуючий суддя ОСОБА_9