Провадження по справі № 1-кс/752/257/26
У Х В А Л А

іменем України

"13" січня 2026 р. слідчий суддя Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва клопотання прокурора Голосіївської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0003255 від 29.11.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України,-

за участю прокурора - ОСОБА_4 ,

встановив:

29 грудня 2025 року засобами поштового зв`язку до слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва надійшло клопотання прокурора Голосіївської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0003255 від 29.11.2025, яке 24.12.2025 вилучено під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 .

Вилучене в ході обшуку майно визнано речовим доказом, оскільки воно може містити відомості про обставини, що підлягають встановленню у кримінальному проваджені. Прокурор просить накласти арешт на майно, що зазначено у клопотанні з метою його збереження як речового доказу, а також заборонити користуватися та розпоряджатися ним.

На підставі протоколу повторного автоматизованого визначення слідчого судді від 12.01.2026, клопотання передано на розгляд слідчому судді Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_1 .

У судовому засіданні прокурор надав відповідні пояснення та просив клопотання про арешт майна задовольнити.

Власник майна на виклик слідчого судді не з`явився. Заяв, заперечень та пояснень з приводу поданого клопотання не надав.

Розглянувши клопотання, дослідивши додані до нього додатки у виді копії матеріалів досудового розслідування, надавши оцінку відомостям, що у них містяться, вислухавши доводи прокурора, слідчий суддя дійшов до наступного.

Розгляд даного клопотання належить до повноважень слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва відповідно до положень п.1 ч.2 ст. 132 КПК України.

Клопотання про арешт майна подане з дотриманням строку, передбаченого ч.5 ст. 171 КПК України.

Так, зі змісту клопотання вбачається, що слідчим відділом Голосіївського УП ГУНП у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0003255 від 29.11.2025.

В ході досудового розслідування встановлено, що 25.11.2025 приблизно о 13 год невстановлені особи, під приводом надання послуг обміну USDT у криптообміннику, шляхом обману заволоділи грошовими коштами ОСОБА_6 у сумі 17 000 доларів США, чим завдали останньому матеріальну шкоду на зазначену суму.

В ході досудового розслідування встановлена причтеність ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до вчинення вищезазначеного кримінального правопорушення.

24 грудня 2025 року на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 16.12.2025 проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , за наслідками якого виявлено та вилучено чорнові записи, банківські картки, свідоцтво про реєстрацію тз, що належить гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мобільний телефон марки iPhone 17 air білого кольору у сірому чохлі.

Постановою слідчого СВ Голосіївського УП ГУНП у місті Києві від 24.12.2025 вилучені документи, речі та майно визнані речовими доказами у кримінальному провадженні №0003255 від 29.11.2025.

Орган процесуального керівництва вказує на те, що арешт зазначених у клопотанні документів, речей та майна обумовлений необхідністю їх збереження як речових доказів, оскільки вилучені документи можуть містити відомості, які будуть використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а саме що підтверджують факт заволодіння шляхом обману грошовими коштами ОСОБА_6 у сумі 17 000 доларів США.

Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися)для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до ч.2 ст.168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України арешт також може бути накладений на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом.

Аналізуючи вимоги клопотання у сукупності з відомостями, що містяться у матеріалах, які додані до клопотання, слідчий суддя вважає доведеним, що чорнові записи, банківські картки та мобільний телефон, на арешті яких наполягає прокурор, які вилучено за місцем проживання ОСОБА_5 є такими, що відповідають критеріям речових доказів, відповідно до ст. 98 КПК України, оскільки можуть містити відомості про обставини, що підлягають встановленню під час кримінального провадження.

Враховуючи, що володільцем зазначеного майна є ОСОБА_5 , можлива причетність якої до вчинення кримінального правопорушення встановлюється під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, ненакладання арешту може призвести до знищення, приховування, спотворення інформації, яка міститься у чорнових записах, банківських картках та мобільному телефоні.

Під час розгляду клопотання про арешт майна на стадії досудового розслідування у кримінальному провадженні слідчий суддя уповноважений лише оцінити можливість використання майна, на яке слідчий, прокурор просить накласти арешт, як доказу у кримінальному провадженні. Оцінка доказів із точки зору їх допустимості є заключним етапом доказування та здійснюється судом за наслідком розгляду справи по суті. Під час здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування, вказане питання не входить до повноважень слідчого судді.

Враховуючи, що вилучені за наслідками обшуку чорнові записи, банківські картки та мобільний телефон можуть бути використані як доказ фактів чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, зважаючи на необхідність їх дослідження, а також враховуючи існування ризиків знищення, приховування або втрати майна, у тому числі відомостей, що вони містять/можуть містити, слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, про що заявлено прокурором у клопотанні, із забороною розпорядження та користування ним.

За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що вимоги клопотання в цій частини є обґрунтованими. Арешт на вказане майно підлягає накладанню з метою його збереження як речового доказу, що відповідає п.1) ч.2 ст. 170 КПК України.

Зазначене свідчить про те, що потреби кримінального провадження виправдовують такий ступінь втручання у права та свободи власника майна, як арешт майна.

При цьому, відомостей щодо негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею на момент розгляду клопотання не встановлено, а власником майна не доведено необґрунтованість поданого клопотання чи відсутність потреби у накладенні арешту.

Перевіряючи обґрунтованість вимог клопотання в частині накладення арешту на свідоцтво про реєстрацію тз, що належить гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке вилучено під час обшуку за її місцем проживання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

За змістом клопотання прокурором необґрунтовано, яким критеріям ст. 98 КПК України відповідає вилучене посвідчення, та яким саме чином вказаний документ може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Таких критеріїв не зазначено і у постанові слідчого від 24.12.2025 про визнання вилучених документів, речей та майна речовими доказами у вищезазначеному кримінальному проваджденні.

За таких обставин, вимоги клопотання у частині накладення арешту на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

На підстав викладеного, керуючись ст. 40, 131, 132, 168, 170-173, 175 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт на майно із забороною користування та розпорядження ним у кримінальному провадженні № 0003255 від 29.11.2025, яке 24.12.2025 вилучено під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

-чорнові записи у кількості 2 шт.;

-банківські картки Монобанк НОМЕР_1 , НОМЕР_2 ;

-банківську картку ОТП банк НОМЕР_3 ;

-банківськи картки Укрсіббанк НОМЕР_4 ; НОМЕР_5 ;

-банківські картки Райфайзенбанк НОМЕР_6 ; НОМЕР_7 ;

-банківськи картки ПриватБанк (для виплат) НОМЕР_8 ; НОМЕР_9 (універсальна); НОМЕР_10 (універсальна);

-банківську карту Укргазбанк НОМЕР_11 ;

- мобільний телефон марки iPhone 17 air білого кольору у сірому чохлі.

У іншій частині у задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Організацію виконання ухвали покласти на прокурора у даному кримінальнмоу провадженні.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1