У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 листопада 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_5 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 вересня 2025 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Супрунівка Полтавського району Полтавської області, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0002137.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,

захисник ОСОБА_6 .

Короткий зміст рішення слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 вересня 2025 року відносно підозрюваного ОСОБА_5 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 15.11.2025 р. без визначення розміру застави.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Узагальнені доводи апелянта.

Захисник ОСОБА_6 зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки слідчий суддя не надав належної оцінки обставинам справи та даним про особу підозрюваного.

На думку захисника прокурором не надано доказів на доведення існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема ризик вчинення іншого кримінального правопорушення не обґрунтовано жодним доказом, ризик переховування від слідства та суду ґрунтується лише на ступені тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення.

Крім наведеного, захисник звертає увагу на те, що рішення слідчого судді не містить відомостей, які б свідчили про доведення слідчим або прокурором неможливості застосування відносно підозрюваного інших більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою.

Обставини, встановлені слідчим суддею.

Слідчим Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Херсоні) Територіального управління ДБР, розташованого у м. Мелітополі здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0002137, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 61 від 27.02.2025 р. сержанта ОСОБА_5 призначено на посаду командира взводу зв`язку танкового батальйону вказаної військової частини. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 82 від 20.03.2025 р. солдата ОСОБА_8 зараховано до списків особового складу військової частини та поставлено на всі види забезпечення, і призначено на посаду оператора-радіотелефоніста відділення управління штабу батальйону взводу зв`язку танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Командир взводу зв`язку танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 сержант ОСОБА_5 являвся для солдата ОСОБА_8 начальником за військовим званням та службовим становищем, а останній підлеглим ОСОБА_5

17.09.2025 р. приблизно о 20.50 год. сержант ОСОБА_5 , знаходячись за місцем тимчасового розташування взводу зв`язку вказаної військової частини за адресою АДРЕСА_2 , вживав алкогольні напої з підлеглим йому особовим складом, і в цей час, між ним та підлеглим йому військовослужбовцем оператором-радіотелефоністом відділення управління штабу взводу зв`язку танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_8 виник словесний конфлікт, в ході якого сержант ОСОБА_5 , з метою ствердження свого авторитету серед підлеглих, вирішив застосувати табельну вогнепальну зброю відносно ОСОБА_8 .

Після чого, 17.09.2025 р. приблизно о 21.10 год., знаходячись у місці тимчасового розташування взводу зв`язку вказаної військової частини за адресою АДРЕСА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, будучи невдоволеним діями підлеглого військовослужбовця - оператора-радіотелефоніста відділення управління штабу взводу зв`язку танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_8 , в ході конфлікту з останнім, з метою встановлення свого авторитету та демонстрації своєї переваги у військовому колективі відносно свого підлеглого за посадою, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, взяв у руки ввірену для службового користування зброю 7,62 мм пістолет ТТ, № НОМЕР_2 , 1945 р.в., та здійснив не менше 1 пострілу у свого підлеглого солдата ОСОБА_8 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді вогнепального поранення правого стегна з вогнепальним переломом правої стегнової кістки.

18.09.2025 р. о 13.40 год. ОСОБА_5 , затримано у порядку п. п. 1 ч. 1 ст. 208, п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України та, в цей же день, повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України, як застосування насильства щодо підлеглого із застосуванням зброї, вчинене в умовах воєнного стану.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Своє клопотання слідчий мотивував наявністю обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, наявністю ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливістю застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Врахувавши, що підозрюваний ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, обставини ймовірно вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного, наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку, що застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного.

З урахуванням обставин кримінального правопорушення, даних про особу підозрюваного, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для визначення застави.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав ухвалу законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали надані судом, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя відповідно до вимог ст. 178 КПК України, перевіряє вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей та інші обставини, які забезпечать належну процесуальну поведінку особи під час досудового розслідування та судового розгляду.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного слідує, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

ЄСПЛ наголосив, що п. 3 ст. 5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. У рішеннях «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ констатував, що основною метою ст. 5 Конвенції, якою гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження, є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Конвенцією покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції» особлива тяжкість деяких злочинів викликає таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні протягом певного часу. За виняткових обставинах, цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має перебувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Вказані вимоги закону та норми міжнародного права слідчим суддею дотримані, а також оцінені у сукупності всі обставини, які відповідно до ст. 178 КПК України, враховуються при обранні запобіжного заходу.

Застосовуючи відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею перевірено, що в матеріалах провадження є достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України.

Так, наявні докази, які містяться в матеріалах клопотання слідчого, зокрема дані протоколів огляду місця події від 17.09.2025 р., допиту свідка ОСОБА_9 від 18.09.2025 р., копії військового квитка ОСОБА_5 , копії квитанції до пристрою Алконт-М та інші матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри відносно ОСОБА_5 .

Вирішуючи питання про наявність підстав для застосування виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_5 під вартою, апеляційний суд дійшов висновку про існування сукупності процесуальних ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які в умовах цього кримінального провадження є достатніми для застосування саме такого запобіжного заходу.

Так, ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду підтверджується тяжкістю інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років.

Ризик незаконного впливу на свідків доведений тим, що ОСОБА_5 обізнаний про свідків події та про їх контактні дані, є командиром взводу, а потерпілий і можливі свідки події є його підлеглими, тому може шляхом погроз, залякування, підкупу, умовлянь чи узгодження показань (у тому числі через посередників або з використанням засобів електронного зв`язку) схилити їх до відмови від дачі показань, зміни раніше надані свідчення або ухилення від явки до органу досудового розслідування та суду.

Ризик знищення, сховання або спотворення речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, на переконання апеляційного суду не доведений, оскільки всі речі, які можуть мати доказове значення у кримінальному провадженні вилучені органом досудового розслідування з місця події.

Отже, сукупність встановлених обставин характер інкримінованого злочину, свідчать про існування реальних ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, та зумовлює необхідність тримання ОСОБА_5 під вартою як виняткового запобіжного заходу.

Отже, оскільки рішення слідчого судді, станом на день розгляду клопотання слідчого, є обґрунтованим та вмотивованим, а прокурором доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, ухвала слідчого судді відповідає вимогам кримінального процесуального закону, підстав для вирішення питання про скасування обраного підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу, апеляційний суд не вбачає, тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 вересня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 залишити без змін, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3