Провадження № 1-кп/932/1957/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про продовження запобіжного заходу

17 лютого 2026 року м. Дніпро

Шевченківський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 (у режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п. 6, 11 ч. 2 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Шевченківського районного суду міста Дніпра перебуває кримінальне провадження №0000821 від 01.09.2025 за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п. 6, 11 ч. 2 ст. 115 КК України.

У зв`язку зі спливом застосованого до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовженням існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу на 60 днів.

Обгрунтовуючи доцільність продовження запобіжного заходу, прокурор посилався на тяжкість інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, суворість передбаченого законом покарання та високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої наслідками не лише для конкретних осіб, а й для суспільства в цілому. Вважав, що у разі непродовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою останній може ухилитися від суду з метою уникнення покарання, що створить перешкоди для судового розгляду кримінального провадження. Так само, з метою уникнення кримінальної відповідальності обвинувачений, перебуваючи на волі, може вдатися до незаконного впливу на свідків з метою їх схилення до дачі показань на його користь. Зазначаючи на вказані ризики як існуючі та вважаючи, що більш м`які запобіжні заходи не здатні забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого, прокурор просив суд його клопотання задовольнити.

Клопотання прокурора було підтримано потерпілим.

Сторона захисту проти задоволення клопотання прокурора заперечувала, просила змінити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, обгрунтовуючи клопотання необхідністю підтримки стану його здоров`я та невідповідністю викладених в обвинувальному акті фактичним обставинам справи.

Вирішуючи питання продовження обвинуваченому запобіжного заходу, колегія суддів, надавши оцінку доводам клопотання та обставинам, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, дійшла висновку про задоволення клопотання прокурора з огляду на таке.

Суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію.

Питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченого під вартою вирішується на стадії судового розгляду, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у вказаному кримінальному провадженні. Тому, під час вирішення питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду вирішальним є з`ясування питання про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризики вчинення обвинуваченим дій, передбачених частиною першою статті 177 КПК України, вважаються наявними за умови встановлення судом обґрунтованої ймовірності реалізації ним таких дій. Чинне законодавство не вимагає підтвердження того, що обвинувачений обов`язково здійснюватиме такі дії. Однак суду необхідно встановити, чи обвинувачений наразі має об`єктивну можливість їх реалізації в майбутньому.

Порядок продовження строку тримання під вартою регулюється статтею 199 КПК України, згідно положень якої прокурор, звертаючись до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою, має навести і довести перед судом, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові, які виправдовують тримання під вартою.

Обговорюючи питання продовження існування ризиків з числа передбачених ст.177 КПК України, на які вказував прокурор, та неможливість їх усунення у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання обвинуваченого під вартою, колегія суддів враховує дані про особу обвинуваченого, характер і тяжкість інкримінованого обвинуваченому злочин, суворість передбаченого законом покарання, які сама собою хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте у сукупності з іншими обставинами, зокрема наявністю публічного інтересу, очікуванням суспільства на справедливе рішення, попри презумпцію невинуватості, переважають над повагою до особистої свободи і збільшують ризик переховування від суду настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Наведені прокурором ризики, як можливе переховування від суду, так і можливість незаконного впливу на свідків, колегія суддів вважає існуючими і доведеними. Усвідомлюючи суворість і невідворотність покарання, яке вимірюється у виді тривалого позбавлення волі, обвинувачений може вчинити дії, спрямовані на переховування від суду, з метою уникнення покарання.

З огляду на стадію судового провадження, коли суд тільки розпочав стадію судового розгляду по суті, вагомим ризиком є імовірність вчинення обвинуваченим незаконного впливу на свідків з метою використання їх показань на свою користь.

Беручи до уваги наведене, характер, мотиви і суспільну небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину, а також стадію судового провадження, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість клопотання прокурора та доцільність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, так як ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, на даний час не відпали і продовжують існувати.

Суд погоджується з думкою прокурора, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім як тримання під вартою, не відповідатиме меті та законодавчо визначеним підставам їх застосування і не зможе запобігти існуючим ризикам.

Отже, запобіжний захід у виді тримання під вартою з урахуванням вище наведених обставин відповідатиме меті його застосування. Обставин, які б свідчили про те, що обраний захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, судом не встановлено.

Розмір застави, визначений ухвалою суду та покладені на обвинуваченого обов`язки в разі її внесення, колегія суддів вважає за необхідне залишити без змін.

Доводи сторони захисту про можливість забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_8 шляхом застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, колегія суддів вважає непереконливими і вважає, що більш м`який запобіжний захід не гарантуватиме належної процесуальної поведінки обвинуваченого і не зможе запобігти існуючим ризикам. Доказів неможливості перебування обвинуваченого під вартою за станом здоров`я стороною захисту суду не надано, а питання відповідності чи невідповідності обставин, викладених в обвинувальному акті, фактичним обставинам, як і доведеності чи недоведеності винуватості обвинуваченого за висунутим йому обвинуваченням є передчасним, так як на даній стадії суд цих питань не вирішує.

Керуючись ст. 176-178, 183, 331 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання прокурора про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому за ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п. 6, 11 ч.2 ст.115 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням його в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» строком на 60 днів, до 17 квітня 2026 року включно, з можливістю внесення застави в раніше визначеному розмірі, що становить 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і складає 908 400 грн (дев`ятсот вісім тисяч чотириста грн), яка може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

У разі звільнення ОСОБА_8 з-під варти у зв`язку з внесенням ним застави покласти на нього наступні обов`язки:

- прибувати до суду за кожним його викликом;

- не відлучатися з міста Дніпра, в якому він постійно проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування з потерпілим і свідками у даному кримінальному провадженні з приводу його обставин;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, а також інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

У задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт - відмовити.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її проголошення і може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту проголошення, а особою, яка тримається під вартою, з моменту отримання копії ухвали.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження та направити начальнику ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» для виконання.

Головуюча суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3