Справа № 215/7763/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2026 року слідчий суддя Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, за участю секретаря ОСОБА_1 , прокурора ОСОБА_2 , обвинуваченого ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції), розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 на забезпечення його права на захист шляхом повернення до ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із вказаним клопотанням, яке обґрунтовує тим, що на даний час в Запорізькому апеляційному суді перебуває на розгляді вирок по кримінальному провадженню №461/4363/23, на який ним та його захисником подані апеляційні скарги. Його 22.08.2025 було етаповано до іншої області без його згоди та без мотивованої ухвали суду, в результаті чого він позбавлений можливості особисто та конфіденційно спілкуватися із своїм захисником і не має змоги обговорювати з ним стратегію та тактику захисту, вимушений брати участь в апеляційному розгляді виключно у форматі відеоконференцзв`язку, що, на його думку, унеможливлює ефективно реалізувати право на захист.

Прокурор у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні вказаного клопотання, посилаючись на законність етапування обвинуваченого пов`язаного з його безпекою та відсутністю у зв`язку з цим порушення його права на захист.

ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав подане ним клопотання, наголосив на незаконність його етапування до ДУ «Криворізька установа виконання покарань (№3)», порушенні його права на захист, яке полягає у відсутності можливості конфіденційного спілкування із своїм захисником через участь у судових засіданнях у режимі відеоконференції.

Слідчий суддя, розглянувши клопотання та витребувані документи, враховуючи наявність судових рішень, які містяться з Єдиному державному реєстрі судових рішень в режимі повного доступу, заслухавши доводи скаржника, з`ясувавши думку прокурора, приходить до наступного.

Стаття 2 КПК України передбачає, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст.3 КПК України, слідчий суддя суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст.3 КПК України, кримінальне провадження досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ч.3 ст.26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 206 КПК України, кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Отже, з аналізу ст. 206 КПК України слідує, що слідчого суддю наділено повноваженнями забезпечити додержання прав особи, за умови тримання такої особи під вартою з порушенням її прав.

Листом №3/5-12198 від 24.09.2025 ДУ «Криворізька установа виконання покарань (№3)» повідомила суд, що обвинувачений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово утримується в установі з 01.09.2025 по теперішній час.

Також на виконання запиту суду від 17.11.2025 ДУ «Криворізька установа виконання покарань (№3)» повідомила, що кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника-адвоката, прокурора на вирок Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 02.07.2025 знаходяться у провадженні Запорізького апеляційного суду (лист №3/5-15382 від 25.11.2025).

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КПК України, кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 27 КПК України, кримінальне провадження у судах всіх інстанцій здійснюється відкрито.

Положеннями ч. 1 ст. 336 КПК України передбачено, що судове провадження може здійснюватися у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі, яке знаходиться поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження), у разі: 1) неможливості безпосередньої участі учасника кримінального провадження в судовому провадженні за станом здоров`я або з інших поважних причин; 2) необхідності забезпечення безпеки осіб; 3) проведення допиту малолітнього або неповнолітнього свідка, потерпілого; 4) необхідності вжиття таких заходів для забезпечення оперативності судового провадження; 4-1) введення воєнного стану або під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України; 5) наявності інших підстав, визначених судом достатніми.

Положеннями ч. 2 ст. 336 КПК України передбачено, що суд ухвалює рішення про здійснення дистанційного судового провадження за власною ініціативою або за клопотанням сторони чи інших учасників кримінального провадження. У разі якщо сторона кримінального провадження чи потерпілий заперечує проти здійснення дистанційного судового провадження, суд може ухвалити рішення про його здійснення лише вмотивованою ухвалою, обґрунтувавши в ній прийняте рішення. Суд не має права прийняти рішення про здійснення дистанційного судового провадження, в якому поза межами приміщення суду перебуває обвинувачений, якщо він проти цього заперечує, крім випадків здійснення дистанційного судового провадження в умовах воєнного стану.

Таким чином, приписами ч. 2 ст.336 КПК України регламентовано, що саме суду надається дискреційне право під час ухвалення рішення про здійснення судового провадження дистанційно, вирішувати питання про форму судового засідання. Суд може використати своє дискреційне право та вирішити питання про форму судового засідання, адже у ч. 2 ст. 336 КПК, крім іншого зазначено, що суд не має права прийняти рішення про здійснення дистанційного судового провадження, в якому поза межами приміщення суду перебуває обвинувачений, якщо він проти цього заперечує, крім випадків здійснення дистанційного судового провадження в умовах воєнного стану.

Системне тлумачення вказаної норми процесуального закону свідчить про імперативність приписів щодо права обвинуваченого на безпосередню участь у судовому розгляді. Однак цією ж нормою визначено, що таке право може бути обмежене в умовах воєнного стану та у зв`язку з відповідними перешкодами, обумовленими ним.

Зазначене кореспондується із усталеною судовою практикою Верховного Суду.

Зокрема, у висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 21 листопада 2022 року у справі № 415/1698/12-к (провадження № 51-4999 кмо 20), касаційний суд зазначив, що з урахуванням положень ч.2 ст.336 КПК, які кореспондуються з вимогами ст.85-3 КПК 1960 року, прийняття судом рішення про здійснення дистанційного судового провадження, в якому поза межами приміщення суду перебуває обвинувачений, який заявив клопотання про безпосередню участь у судовому розгляді, крім випадків здійснення дистанційного судового провадження в умовах воєнного стану, згідно приписів ст.412 КПК України є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

У зв`язку з військовою агресією рф проти України на підставі Указу Президента України №640/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, на всій території України з 24.02.2022 введено воєнний стан, який діє на даний час.

Отже, приймаючи до уваги, що на території України введено воєнний стан, встановлена доцільність проведення судового засідання в режимі відеоконференції, що не суперечить приписам ст. 336 КПК України.

При цьому, слідчий суддя враховує, що забезпечення права учасників провадження брати участь в судових засіданнях, є елементом гласності і відкритості судового процесу як однією із основних засад судочинства та складовою забезпечення цього права є участь учасника справи у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Водночас, проведення судового засідання у режимі відеоконференції є одним із видів участі особи в судовому засіданні, оскільки учасники кримінального провадження мають можливість у режимі реального часу сприймати те, що відбувається під час судового розгляду, бачити, чути та спостерігати за тим, що відбувається в судовому засіданні, приймати активну участь, ставити питання і отримувати відповіді, реагувати на слова чи дії інших учасників, висловлювати власну позицію, надавати пояснення, заявляти клопотання та користуватися усіма правами, передбаченими законом.

Тобто, при проведенні судового засідання в режимі відеоконференції, кожен учасник процесу забезпечений належними та достатніми процесуальними можливостями представити власну процесуальну позицію, що не перешкоджатиме реалізації права заявника на участь в судовому засіданні, що є особливо актуальним в умовах введеного в країні воєнного стану, та створює певні об`єктивні перепони для здійснення етапування/доставки осіб, взятих під варту, до суду в умовах постійних раптових та неочікуваних обстрілів території держави, в тому числі м. Запоріжжя, які становлять реальну загрозу життю та здоров`ю громадян, зокрема й тих осіб, які утримуються під вартою.

Також слідчий суддя враховує, що Європейська комісія з питань ефективного правосуддя (CEPEJ) у п. 41 Керівництва щодо проведення судових проваджень у режимі відеоконференції від 30.06.2021 CEPEJ (2021) 4REV4 рекомендувала судам залежно від вимог національного законодавства забезпечувати можливість участі осіб у судових засіданнях в режимі відеоконференції із залів суду, місць позбавлення волі, приміщень юридичних фірм чи інших безпечних місць, перелік яких не є вичерпним.

У разі застосування відеоконференції має забезпечуватись не просто формальна присутність обвинуваченого у залі судового засідання, а саме ефективна участь у судовому процесі, яка включає в себе перш за все право бачити, чути та спостерігати за тим, що відбувається в судовому засіданні без технічних перешкод («Марчелло Віола (Marcello Viola) проти Італії», заява № 45106/04). У цьому ж рішенні ЄСПЛ дійшов висновку, що законною метою під час судового провадження є дотримання вимоги розгляду впродовж «розумного строку». На думку Суду, проведення судового засідання в режимі відеоконференції, має на меті скорочення затримок, спричинених необхідністю переміщення осіб, в тому числі осіб, що утримуються в умовах обмеження свободи.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, фізична присутність обвинуваченого в залі судових засідань, є вкрай бажаною, проте не є самоціллю. Однак вона слугує вищій меті забезпечення справедливості провадження в цілому (ухвала Суду в справі «Голубєв проти рф», 2006 рік). Участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в деяких випадках може бути заходом, що забезпечує ефективну участь у провадженні (рішення в справах «Біволару проти Румунії», №2, 2018 рік, «Дейкхайзен проти Нідерландів», 2021).

В рішенні у справі «Грігор`євскіх проти Росії» (Grigoryevskikh v. Russia), 2009, Суд повторно зазначив, що стаття 6 не завжди передбачає право бути присутнім у суді особисто, навіть якщо апеляційний суд має повну юрисдикцію для розгляду справи з точки зору фактів і права (§ 77). Отже, Суд підкреслив, що використання засобів відеоконференції per se не становить порушення статті 6. Суд зазначив, що фізична присутність обвинуваченого в залі суду є вкрай бажаною, проте не є самоціллю. Навпаки, вона слугує вищій меті забезпечення справедливості провадження в цілому («Голубєв проти Росії» (Golubev v. Russia) (ухв.), 2006).

Отже, відеоконференція є прийнятною формою участі в судовому розгляді, вона передбачена процесуальним законом і низкою міжнародних документів, не суперечить принципам справедливості і публічності судового розгляду, забезпечує дотримання розумного строку судового розгляду та забезпечення участі сторони у судовому розгляді, враховуючи дію обставин військового часу.

Крім того, у судовому засіданні було з`ясовано, що обвинуваченим подано аналогічну клопотання до Запорізького апеляційного суду, але результати його розгляду невідомі.

Щодо доводів обвинуваченого про те, що у зв`язку з проведенням судових засідань у режимі відеоконференції, він позбавлений можливості конфіденційно спілкуватися зі своїм захисником слідчий суддя зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право на першу вимогу мати захисника і зустріч із ним незалежно від часу в робочі, вихідні, святкові, неробочі дні до першого допиту з дотриманням умов, що забезпечують конфіденційність спілкування, а також після першого допиту зустрічі без обмеження в часі та кількості у робочі, вихідні, святкові, неробочі дні.

Згідно з ч. 6 ст. 22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Обвинувачений повідомив, що з моменту відкриття апеляційного провадження за його скаргою на вирок суду першої інстанції жодного засідання ще не проведено. Спілкування із захисником до 25.12.2025 відбувалось засобами телефонного зв`язку, який обвинувачений вважає не конфіденційним. Вказав, що з приводу відсутності можливості спілкування з адвокатом телефоном ним подано відповідну скаргу на ім`я начальника ДУ «КУВП (№3)». Щодо зустрічей із захисником обвинувачений не повідомив.

Тобто заявнику надаються усі можливості для реалізації ним свого права на спілкування із захисником, яким останній користується на власний розсуд.

З огляду на викладене, проведення судових засідань у режимі відеоконференції жодним чином не порушує право обвинуваченого на захист, не перешкоджає йому повною мірою скористатися своїм правом обстоювати в суді власну позицію і бути почутим судом.

Отже, доводи скарги у цій частині також не знайшли свого підтвердження.

Вироком Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 02.07.2025 запобіжний захід відносного обвинуваченого ОСОБА_3 у виді тримання під вартою залишено до набрання ним законної сили.

У статті 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення» закріплено, що підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Відповідно до листа ДУ «Криворізька УВП (№3)» №3/5-16093 від 08.12.2025 обвинувачений ОСОБА_3 прибув з Державної установи «Запорізький слідчий ізолятор» у зв`язку з евакуацією та станом на 08.12.2025 утримується в ДУ «Криворізька УВП (№3)».

У п. 4 розділу ІІ Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджених наказом № 460/5 від 18.03.2013, передбачена можливість переведення до інших СІЗО.

Отже, переведення ОСОБА_3 відбулось у спосіб, передбачений законом, тому відсутні підстави стверджувати, що таке переміщення спрямоване на порушення прав ув`язненого.

В той же час, слід зазначити про те, що положення ст.206 КПК України не передбачають розгляду питань законності переведення особи, яка перебуває під вартою з одного місця попереднього ув`язнення до іншого, а передбачають розгляд питання незаконності утримання без наявності відповідного судового рішення.Також при розгляді скарги в порядку ст. 206 КПК України слідчий суддя не може перебирати на себе повноваження суду апеляційної (касаційної) інстанції.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 2, 206, 336 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_3 на забезпечення його права на захист шляхом повернення до ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинувачений, який перебуває під вартою, може оскаржити її у той самий строк і порядок, але з дня отримання копії цієї ухвали.

Слідчий суддя