Номер провадження: 11-сс/813/2200/25
Справа № 497/2709/25 1-кс/497/871/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

заявника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу заявника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Болградського районного суду Одеської області від 22.10.2025, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого СВ відділення №1 Болградського РВП ГУНП в Одеській області щодо внесення відомостей до ЄРДР,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Болградського районного суду Одеської області від 22.10.2025 відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого СВ відділення №1 Болградського РВП ГУНП в Одеській області щодо внесення відомостей до ЄРДР.

Ухвала мотивована тим, що з наданих суду заяви, скарги та доказів не вбачається наявності в діях судді ОСОБА_7 дій, які містять ознаки вчинення кримінального правопорушення, а тому є правомірною відповідь начальника РВП про відсутність підстав для внесення до ЄРДР відомості про злочин, оскільки підставою для внесення відомостей до ЄРДР та початку досудового розслідування є не будь-які заяви і повідомлення, а лише ті, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення. Водночас, викладені у заяві ОСОБА_6 доводи не містять об`єктивних даних, які б свідчили про вчинення кримінального правопорушення, а лише незгоду з рішенням суду у цивільній справі, номеру якої він слідчому судді так і не надав, як і не надав судового рішення на підтвердження своїх доводів лише фрагмент, який йому було вигідно надати, а тому слідчий суддя позбавлений можливості надати оцінку усім доказам у сукупності, адже суд зобов`язаний оцінити усі докази в їхній сукупності, а не кожен окремо, ґрунтуючись, як зазначено вище на внутрішньому переконанні, яке базується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів. Жоден доказ не має заздалегідь встановленої сили, і суд мотивує врахування або відхилення кожного доказу.

Заяви, скарга і надані суду докази ОСОБА_6 не містять відомостей про спричинення йому діями судді ОСОБА_8 будь-якого виду шкоди і її розміру, а тому його вимога визнати заявника потерпілим, зареєструвавши в ЄРДР його заяву також є необґрунтованою.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з судовим рішенням слідчого судді, заявник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою, такою, що не відповідає вимогам КПК.

Зазначає, що в його заяві наявні всі відомості необхідні для внесення відомостей до ЄРДР.

Просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його скаргу.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, заслухавши заявника, який підтримав доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, судове рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положеннями ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, змагальність сторін, диспозитивність та розумність строків розгляду справи.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантується право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Як свідчить практика ЄСПЛ, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Відповідно до п. 18 ч.1 ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченим нормами КПК, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, зокрема, бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Як вбачається з матеріалів провадження та було встановлено слідчим суддею, заявник 17.06.2025 та 08.08.2025 звертався до начальника Болградського районного відділу поліції №1 з заявою про відкриття кримінального провадження стосовно судді Арцизького районного суду Одеської області ОСОБА_8 за фактом службової фальсифікації за ст.ст. 364, 366 КК України, але відповіді не отримав. 10.10.2025 з цього ж приводу він знову подав заяву на ім`я начальника цього ж відділу поліції ОСОБА_9 , але знову відповіді не отримав.

В подальшому, в зв`язку з невнесенням відомостей за його заявою до ЄРДР, 20.10.2025 до Болградського районного суду Одеської області надійшла для розгляду скарга ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого, яка була сформована у підсистемі ЄСІТС "Електронний суд" 19.10.2025.

Відповідно до ч. 4 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення.

Пунктом 1.2 розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань встановлено, що відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 30.09.2021 (справа №556/450/18, провадження №51-4229км20) зазначено, що за змістом ст. 214 КПК України, підставою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та початку досудового розслідування є подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або самостійне виявлення слідчим, прокурором з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Разом із цим слідчий, дізнавач, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР.

Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину), а якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР і щодо них не повинно проводитися досудове розслідування.

Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Такий висновок слугує гарантією кожній особі від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого та прокурора щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Розглядаючи скаргу, слідчий суддя вірно встановив фактичні обставини провадження, зазначив положення кримінального процесуального закону, якими слід керуватися при розгляді скарги та прийшов до вірного висновку про необхідність відмови у задоволенні скарги.

Апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді, що службова фальсифікація суддею, про наявність якої в діях судді ОСОБА_8 стверджує заявник, дійсно є кримінальним злочином, що передбачає складання, видачу або внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, зокрема, судового рішення. Це порушення підпадає під дію статті 366 КК України і карається штрафом або обмеженням/позбавленням волі. Однак доказом вчинення саме цього правопорушення є результат оцінки судового рішення судом вищої інстанції яка, у даному випадку, ще не переглянула судове рішення, на яке скаржиться заявник.

Крім того, невдоволення заявника рішенням судді саме по собі не є підставою для внесення відомостей до ЄРДР, а є підставою для оскарження судового рішення до суду апеляційної інстанції.

Разом з тим, колегія суддів вважає за доцільне погодитись зі слідчим суддею, що усі заяви, подані в якості оскарження судового рішення, з яким незгоден учасник справи, окрім апеляційної скарги є зловживанням правом на оскарження судового рішення.

В поданій заявником апеляційній скарзі не наведено жодних обставин, які вказували на незаконність прийняття слідчим суддею рішення за результатами розгляду скарги та в тому числі допущення слідчим суддею істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які вказували на необхідність скасування оскаржуваної ухвали.

Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів враховує практику Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.).

Отже, у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто вмотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає прийняте слідчим суддею рішення про відмову у задоволенні скарги на бездіяльність слідчого СВ відділення №1 Болградського РВП ГУНП в Одеській області щодо внесення відомостей до ЄРДР є такою, що відповідає вимогам чинного кримінального процесуального законодавства.

Приймаючи до уваги наведене, аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статтями 214, 303-309, 409, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Болградського районного суду Одеської області від 22.10.2025, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого СВ відділення №1 Болградського РВП ГУНП в Одеській області щодо внесення відомостей до ЄРДР залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали буде проголошено 26.12.2025 о 14:00 годин в залі судових засідань №10 Одеського апеляційного суду.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4