Справа № 461/732/26
Провадження № 1-кс/461/457/26
УХВАЛА

23.01.2026 року слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 ,, ознайомившись з матеріалами скарги ОСОБА_2 , який діє в інтересах Львівської міської ради скаргу на постанову слідчого Головного управління Національної поліції України у Львівській області про відмову у визнанні потерпілим,-

ВСТАНОВИВ:

Міський голова ОСОБА_2 , в інтересах Львівської міської ради, у порядку статті 303 КПК Україні звернувся зі скаргою від 22.01.2026 року на постанову слідчого Головного управління Національної поліції України у Львівській області про відмову у визнанні потерпілим в рамках кримінального провадження № 00825 від 14.08.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 365-2, ч.3 ст. 358, ст. 190 КК України.

Ознайомившись зі скаргою та додатками до неї, слідчий суддя дійшов висновку, що скаргу належить повернути, з огляду на таке.

Відповідно до скарги та доданих до неї матеріалів постановою слідчого головного управління національної поліції у Львівській області ОСОБА_3 від 02.12.2025 року Львівській міській раді було відмовлено у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 00825 від 14.08.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 365-2, ч.3 ст. 358, ч.3 ст. 190 КК України.

Зазначена постанова слідчого про відмову у визнанні потерпілим була отримана Львівською міською радою 07.01.2026 року (що підтверджується заявником у самій скарзі та відміткою про реєстрацію постанови слідчого у Львівській міській раді).

22.01.2026 року міський голова ОСОБА_2 , в інтересах Львівської міської ради, у порядку статті 303 КПК Україні звернувся із вказаною скаргою до слідчого судді Галицького районного суду м. Львова.

Виходячи з п.18 ч.1 ст.3 КПК України слідчий суддя, суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора - є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 7 КПК серед основних засад кримінального провадження, передбачено забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, зміст якого розкривається у ст. 24 КПК.

Згідно із ч. 1 ст. 24 КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Частиною 1 ст. 304 КПК встановлено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 КПК, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Згідно із п. 3 ч. 2 ст. 304 КПК скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку, передбаченого частиною першою цієї статті, і особа, яка її подала, не порушує питання поновлення цього строку або слідчий суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Згідно зі ст. 113 КПК процесуальні строки - це встановлені, зокрема, законом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії. Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням КПК.

Відповідно до частин 3, 5, 7 ст. 115 КПК при обчисленні строку днями строк закінчується о двадцять четвертій годині останнього дня строку. При обчисленні строків днями не береться до уваги той день, від якого починається строк. При обчисленні процесуального строку в нього включаються вихідні і святкові дні, а при обчисленні строку годинами - і неробочий час. Якщо закінчення строку, який обчислюється днями або місяцями, припадає на неробочий день, останнім днем цього строку вважається наступний за ним робочий день, за винятком обчислення строків тримання під вартою та перебування в медичному закладі під час проведення стаціонарної психіатричної експертизи.

Таким чином, останнім днем подання скарги до слідчого судді слід вважати 19.01.2026 року включно (оскільки 18.01.2026 року вихідний). Натомість вищезазначену скаргу до суду було направлено 22.01.2026 року, що підтверджується вхідним штампом суду, тобто після закінчення строку, визначеного ч. 1 ст. 304 КПК України.

При цьому, необхідно зазначити, що в прохальній частині скарги заявник не просить поновити строк на звернення до суду зі скаргою. Обґрунтування щодо порушення строків звернення до суду у скарзі відсутні.

Вказане свідчить про те, що скаргу необхідно повернути з підстав неприйнятності скарги.

Крім того, необхідно зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України», яке прийняте палатою ЄСПЛ, право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Обмеження щодо умов прийнятності скарги встановлені ч.2 та ч.4 ст. 304 КПК України.

Щодо законності мети обмеження, то в даному випадку обмеження, які встановлені ч.2 ст. 304 КПК України мають законну мету, так як розгляд скарги, яка подана після закінчення строку на оскарження, після спливу 10 днів з моменту вчинення дії чи бездіяльності, не є законним, відповідно до вимог КПК України.

Щодо пропорційності між використаними засобами та досягнутими цілями, то КПК України передбачає інший порядок вирішення вказаного питання, що дає можливість досягнути необхідну ціль. Так, з ч.2 ст. 304 КПК України вбачається, що особа, або особи, які звернулись зі скаргою після спливу строку на оскарження, може порушити питання щодо поновлення цього строку.

Також, згідно з практикою Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» право доступу до суду не може бути обмежено таким чином чи у такій мірі, що буде порушена сама його сутність.

Так, скаржник поважних причин пропуску строку на оскарження не вказує, а тому слідчий суддя не вбачає будь-яких підстав щодо поновлення пропущених строків на оскарження бездіяльності слідчого.

При цьому, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч.7 ст. 304 КПК України повернення скарги не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді в порядку та за правилами, передбаченими КПК України..

Керуючись ст.ст.32,33 304, КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах Львівської міської ради скаргу на постанову слідчого Головного управління Національної поліції України у Львівській області про відмову у визнанні потерпілим,- повернути скаржнику.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання її копії.

Слідчий суддя ОСОБА_1