ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 199/3226/24

провадження № 51-3288км25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2024 року та вирок Дніпровського апеляційного суду від 2 червня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001730, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця сел. Любимівка Нововоронцовського району Херсонської області, який зареєстрований ( АДРЕСА_1 ) та проживає ( АДРЕСА_2 , раніше судимого 21 грудня 2023 року вироком Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська за частиною другою статті 125 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді штрафу в розмірі 80 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1360 грн,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 115 КК.

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2024 року ОСОБА_6 засуджено за частиною першою статті 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з 24 грудня 2023 року.

Відповідно до частини третьої статті 72 КК вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2023 року, яким ОСОБА_6 засуджено за частиною другою статті 125 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 80 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1360 грн, суд ухвалив виконувати самостійно.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат, речових доказів та арешту.

За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною першою статті 115 КК, а саме умисне вбивство ОСОБА_8 .

Так, 24 грудня 2023 року приблизно о 15:00 ОСОБА_6 , зайшовши до спальної кімнати будинку АДРЕСА_2 , де фактично мешкав разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_8 та знайомим ОСОБА_9 , і виявивши, що останні в ході вживання спиртних напоїв вступили у статевий акт, з метою умисного вбивствана ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків та ревнощів до ОСОБА_8 , взяв у сусідній кімнаті будинку кухонний ніж, повернувся до спальної кімнати, де заподіяв їй один удар у ділянку грудної клітки ліворуч по середньоключичній лінії, спричинивши потерпілій тілесні ушкодження, від яких вона померла на місці події.

Вироком Дніпровського апеляційного суду від 2 червня 2025 року апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу прокурора - задоволено.

Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2024 року стосовно ОСОБА_6 скасовано в частині призначеного покарання, ухвалено в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_6 за частиною першою статті 115 КК призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років.

На підставі частини першої статті 71 КК за сукупністю вироків, з урахуванням вимог частини третьої статті 72 КК, до призначеного покарання за цим вироком повністю приєднано невідбуте покарання за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2023 року та призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років і штраф у розмірі 80 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1360 грн. Вказані покарання ухвалено виконувати самостійно.

На підставі частини п`ятої статті 72 КК зараховано ОСОБА_6 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 24 грудня 2023 року по 2 червня 2025 року. В іншій частині вирок місцевого суду залишено без змін.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , посилаючись на істотні порушення положень кримінального процесуального закону, просить скасувати оскаржувані судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

На обґрунтування своїх вимог зазначає, що суди попередніх інстанцій усупереч вимогам частини чотирнадцятої статті 352 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) не допитали повторно свідка, хоча він (засуджений) та його захисник наполягали на цьому, а також безпідставно відхилили клопотання про проведення експертизи для встановлення причетності до злочину, передбаченого частиною першою статті 115 КК, іншої особи.

Позиції інших учасників судового провадження

У судовому засіданні:

засуджений ОСОБА_6 і його захисник ОСОБА_7 підтримали подану касаційну скаргу та просили її задовольнити;

прокурор заперечувала щодо задоволення касаційної скарги засудженого, просила оскаржувані судові рішення залишити без зміни, а подану касаційну скаргу - без задоволення.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, доводи сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, Суд дійшов таких висновків.

Статтею 433 КПК визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.

Як установлено частинами першою, другою статті 438 КПК, підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав для скасування або зміни судових рішень суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 КПК.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 115 КК, зроблено з додержанням вимог статті 23 КПК, на підставі доказів, досліджених та перевірених під час розгляду й оцінених відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Так, ухвалюючи обвинувальний вирок, місцевий суд врахував показання ОСОБА_6 , який не визнав себе винним, стверджував, що не позбавляв життя потерпілу, та виклав свою версію подій.

Однак, позицію ОСОБА_6 , який, звинувачуючи іншу особу в умисному вбивстві ОСОБА_8 , заперечував свою причетність до вчинення інкримінованих йому дій, суд розцінив як намір уникнути відповідальності за скоєне і відхилив.

Зокрема, на підтвердження винуватості засудженого суд послався на показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .

Так, свідок ОСОБА_9 пояснив суду, що в день події вживав спиртні напої разом із ОСОБА_8 , та почала до нього приставати і вони пішли до кімнати, де потерпіла проживала разом з ОСОБА_6 . Коли останній повернувся до будинку та помітив їх разом на ліжку, одразу заподіяв йому два удари кулаком у лоб, після чого він вибіг із кімнати і впав на інше ліжко, а ОСОБА_6 , взявши зі стола на кухні ножа, вдарив його у праве плече, однак оскільки він встиг підставити руку, то тільки спричинив ушкодження кисті, а саме поріз долоні. Свідок зазначив, що після цього він побіг до свого друга ОСОБА_10 , показав йому своє поранення і вони разом пішли до будинку. Він залишився на вулиці, а ОСОБА_10 зайшов до будинку. Через деякий час останній повернувся і повідомив, що ОСОБА_8 померла, в хаті труп. При цьому сам ОСОБА_6 , зі слів ОСОБА_10 , сидів на ліжку біля загиблої.

Свідок ОСОБА_10 підтвердив у суді, що до нього додому в штанях, босий, з порізом на руці прийшов ОСОБА_9 , який повідомив, що на нього напав п`яний ОСОБА_6 . Вони разом пішли до будинку ОСОБА_9 , де побачили сусідів. У будинку знаходився ОСОБА_6 , який лаявся та кидався на ОСОБА_9 . Також цей свідок повідомив, що у будинку побачив потерпілу, яка лежала на ліжку з ножем у грудях, а ОСОБА_6 стояв перед нею на колінах, плакав і багато разів повторював навіщо він це зробив.

Свідок ОСОБА_11 надала суду аналогічні за змістом показання.

Свідок ОСОБА_12 в суді першої інстанції пояснив, що ОСОБА_8 та ОСОБА_6 проживали у його будинку, в день події він бачив як останній сидів біля потерпілої, плакав і повторював, навіщо він це зробив.

Свідок ОСОБА_13 суду показала, що в день події на вулиці побачила ОСОБА_6 , він підійшов до неї і попросив дати телефон, але, зрозумівши, що вона цього не зробить то викликати швидку та поліцію і повідомив, що вбив людину. Свідок також зазначила, що, зі слів ОСОБА_6 , їй відомо, що він застав у ліжку ОСОБА_9 та ОСОБА_8 ;

Свідок ОСОБА_14 повідомила суду, що в день події вийшла на вулицю, оскільки почула, як сусідка ОСОБА_13 кричала по телефону та викликала поліцію, говорила, що до неї підійшов чоловік і сказав, що вбив людину. Поруч стояв оголений з окривавленою рукою ОСОБА_9 .

Також суд першої інстанції дослідив зібрані у кримінальному провадженні письмові докази серед яких дані:

- протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14 квітня 2024 року, за змістом якого свідок ОСОБА_13 впізнала ОСОБА_6 як чоловіка, який 24 грудня 2023 року приблизно о 15:00 попросив її викликати поліцію, пояснивши, що вбив свою співмешканку;

- висновок судово-медичного експерта від 27 грудня 2023 року № 4214, згідно з яким у ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: синця верхньої повіки справа, що спричинений від дії тупого твердого предмета, та колото-різаної рани долонної поверхні лівої кисті, що спричинена від дії плоского, гострого предмета, який має колючо-ріжучі властивості, можливо клинком ножа, у термін, на який вказує обстежений, тобто 24 грудня 2023 року. Виявлені тілесні ушкодження належать до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки;

- висновок судово-медичної експертизи від 3 січня 2024 року № 3557/НЕ, відповідно до якого смерть ОСОБА_8 настала від сліпого проникаючого колото-ріжучого поранення грудної клітки з ураженням лівої легені, низхідного відділу лугу аорти, крововиливом у пероральну порожнину, яке ускладнилося розвитком крововтрати;

- висновок експерта від 10 лютого 2024 року № 70/109-БД, з якого вбачалося, що на куртці чорного кольору та джинсових штанах, вилучених в ОСОБА_6 , виявлено кров людини, походження якої не виключається як від потерпілої ОСОБА_8 , так і від підозрюваного ОСОБА_6 ;

- висновок експерта від 4 січня 2024 року № 71/111-БД, згідно з яким експерт на підставі даних судово-медичної експертизи зразків крові трупа ОСОБА_8 та підозрюваного ОСОБА_6 отримав препарати ДНК, встановив їх генотипи;

- висновок експерта від 2 лютого 2024 року № 71/110-БД, відповідно до якого домішка ДНК в слідах із кров`ю на руків`ї ножа й у змиві з поверхні руків`я ножа може походити від підозрюваного ОСОБА_6 та інші докази, зміст яких докладно відображено у вироку.

Так суд проаналізував у судовому засіданні висновок експерта від 2 лютого 2024 року № 71/110-БД й обґрунтовано визнав його належним та допустимим доказом, оскільки він не суперечив іншим доказам у справі й суд не мав сумнівів у правильності проведення експертизи.

Крім того, допитана в судовому засіданні експерт ОСОБА_15 підтвердила достовірність висновків експертизи та підкреслила, що ДНК - це достатньо достовірний вид дослідження, а отже зазначення в експертизі про те, що домішка ДНК в слідах крові може походити від підозрюваного ОСОБА_6 за його генотипом, є твердженням, а не припущенням. Також, як пояснила експерт, домішка ДНК в слідах крові не може походити від іншої людини. ДНК з руків`я ножа може походити від ОСОБА_6 .

Також суд навів мотиви з яких відкинув показання свідків ОСОБА_16 і ОСОБА_17 , оскільки ці свідчення не узгоджувалися з іншими доказами. Крім того, вказані свідки перебували з обвинуваченим у дружніх стосунках, а тому суд мав об`єктивні підстави стверджувати, що вони надали показання з метою уникнення ОСОБА_6 кримінальної відповідальності.

Спростовуючи показання цих свідків і доводи сторони захисту про те, що потерпілу ОСОБА_8 вбив ОСОБА_9 , суд виходив з того, що згідно з висновком експерта від 3 січня 2024 року № 3557/НЕ під час судово-токсикологічного дослідження крові та сечі з трупа ОСОБА_8 був виявлений етиловий спирт у концентрації 4,19 % у крові, 5,40 % у сечі, що стосовно живих осіб може відповідати тяжкому алкогольному сп`янінню, тобто такий прижиттєвий стан потерпілої, викликаний тяжким отруєнням алкоголем, всупереч показанням свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які зазначали, що ОСОБА_9 вбив ОСОБА_8 саме через те, що остання чинила опір під час намагання свідка вступити з нею в статевий акт, взагалі виключав можливість останньої вільно пересуватися або здійснювати будь-які активні дії фізичного характеру стосовно інших осіб.

Встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_6 умисного вбивства ОСОБА_8 і правильно кваліфікував його дії за частиною першою статті 115 КК.

Суд апеляційної інстанції погодився з таким рішенням місцевого суду зазначивши, що всім доказам у справі цей суд надав відповідну оцінку щодо їх належності та допустимості й дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_8 .

Призначене ОСОБА_6 покарання обрано згідно з вимогами статей 50, 65 КК

з урахуванням ступеня тяжкості та суспільної небезпечності скоєного, даних про особу винного і є необхідним та достатнім для виправлення засудженого й попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Доводи засудженого ОСОБА_6 про те, що суди попередніх інстанцій усупереч положенням частини чотирнадцятої статті 352 КПК не допитали повторно свідка, на чому наполягав він (засуджений) і його захисник, позбавлені підстав.

З матеріалів кримінального провадження видно, що 29 жовтня 2024 року в судовому засіданні суду першої інстанції сторона захисту заявила клопотання про повторний допит свідка ОСОБА_9 та допит свідка ОСОБА_18 .

Місцевий суд, вислухавши думки сторін щодо заявленого клопотання та врахувавши, що свідок ОСОБА_9 був безпосередньо допитаний у судовому засіданні, приведений до присяги і попереджений про кримінальну відповідальністьза дачу завідомо неправдивих показань, а також сторона захисту не зазначила, щодо яких обставин цей свідок не допитувався і його необхідно допитати повторно, дійшов правильного висновку про необґрунтованість клопотання та відмовив у його задоволенні.

Також цей суд аргументовано відмовив у задоволенні клопотання захисника про допит як свідка ОСОБА_18 , наголосивши на тому, що в судовому засіданні стороною захисту не наведено передбачених КПК підстав для його допиту.

Не знайшли свого підтвердженняі доводи засудженого, що суди попередніх інстанцій безпідставно відхилили клопотання про проведення експертизи для встановлення причетності до злочину, передбаченого частиною першою статті 115 КК, іншої особи.

Перевіркою матеріалів справи встановлено, що в судовому засіданні 16 жовтня 2024 року захисник ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 заявила клопотання про виклик експерта ОСОБА_15 , яке було задоволено (т. 3, а. к. п. 192).

Інших клопотань, зокрема про проведення повторної експертизи, ні засуджений, ні його захисник у судах першої та апеляційної інстанцій не подавали.

З огляду на наведене вирок місцевого суду та вирок апеляційного суду є належно обґрунтованими й мотивованими і за змістом відповідають приписам статей 370, 374, 420 КПК, у них заначено відповідні підстави й положення закону, якими керувалися ці суди, постановляючи рішення.

У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження Суд не встановив процесуальних порушень під час збирання, дослідження і оцінки доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків судів про доведеність винуватості засудженого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Підстави для скасування судових рішень, як про це в касаційній скарзі зазначає засуджений ОСОБА_6 відсутні.

Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, судові рішення слід залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 - без задоволення.

Керуючись статтями 441, 442 Кримінального процесуального кодексу України, Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2024 року та вирок Дніпровського апеляційного суду від 2 червня 2025 року - без зміни.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3