ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2025 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

головуючого: ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

представника власника майна (відеоконференція) ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13 листопада 2025 року про задоволення клопотання прокурора про арешт майна,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13 листопада 2025 року задоволено клопотання прокурора Чернівецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_8 про накладення арешту на майно.

Накладено арешт з метою збереження речових доказів на:

- 8 (вісім) ємкостей об`ємом 1 куб (тобто 1 кубічний метр (м?) наповнені дизельним паливом, які пронумеровані від № 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10;

-10 (десять) одиниць скляних ємкостей зі зразками дизельного палива, ємкості об`ємом 3 літри кожна;

-13 кубів (тринадцять кубічних метрів (м?) дизельного палива, яке перекачано з ємкості № 2 до бензовоза «DAF» д.н.з НОМЕР_1 ;

-9 кубів (дев`ять кубічних метрів (м?) дизельного палива, яке перекачено з ємкості № 1 до бензовоза DAF д.н.з BX2978HH;

-мобільний телефон марки та моделі «iPhone 15 Pro Max» із серійним номером НОМЕР_2 в чохлі чорно-коричневого кольору з наявною сім картою, що належать ОСОБА_7 ,

Провадження № 11-сс/822/358/25 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_9

Категорія: ст. 422 КПК України Доповідач: ОСОБА_10

яке було вилучено під час проведення обшуку будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_11 , у вигляді заборони відчуження, розпорядження та користування.

На вказану ухвалу слідчого судді представник власника майна ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13 листопада 2025 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що ухвала слідчого судді є незаконною, невмотивованою та не відповідає фактичним обставинам справи.

Зазначає, що в матеріалах клопотання про арешт майна відсутні документи, які уповноважують слідчого та прокурора на здійснення досудового розслідування у даному кримінальному провадженню.

Вказує на те, що номер сейф-пакета у протоколі невідкладного обшуку не відповідає номеру, який зазначений у клопотанні прокурора.

Зазначає, що в матеріалах клопотання відсутня ухвала слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку.

Слідчий суддя не надав жодної правової оцінки тій обставині, що стаття 236 КПК України є нечинною на момент проведення обшуку.

Стверджує, що наведені у клопотанні доводи не підтверджені доказами.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст оскаржуваного рішення, доводи представника власника майна ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 , який підтримав подану апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження в межах поданої апеляційної скарги та обговоривши їх доводи, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, пересування, відчуження.

Перевіряючи законність прийнятого судового рішення в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

19 квітня 2025 року були внесені відомості до ЄРДР за №0000529, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України.

З матеріалів клопотання вбачається, що ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та інші невстановлені на теперішній час причетні до даної злочинної діяльності особи будучи військовослужбовцями військової частини НОМЕР_3 , повинні у своїй повсякденній діяльності дотримуватись вимог ст. ст. 11, 16, 49, 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України; статей 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Так, на постійній основі до матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_3 від довольчих органів вищого рівня для виконання бойових завдань за призначенням надходить інше військове майно, а саме пально-мастильні матеріали (дизельне паливо, бензин, тощо).

Вищезазначене військове майно знаходилось на території тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 окремого батальйону матеріального забезпечення (логістики) Сухопутних військ).

У невстановлений в ході досудового розслідування час, але не пізніше 19.05.2025, у начальника служби військової техніки озброєння військової частини НОМЕР_3 молодшого лейтенанта ОСОБА_12 виник злочинний корисливий умисел, спрямований на систематичне привласнення військовою службовою особою військового майна із зловживанням службовим становищем, яке закріплене за військовою частиною НОМЕР_3 на праві оперативного управління, в умовах воєнного стану, з метою незаконного збагачення.

Розуміючи неможливість реалізувати це одноосібно, він залучив ОСОБА_13 , водія-заправника, та інших невстановлених військовослужбовців, довівши їм план та запропонувавши незаконне збагачення. Залучені ОСОБА_12 особи , надали добровільну згоду на пропозицію останнього.

Надалі ОСОБА_12 , у змові з вказаними особами, привласнив дизельне пальне в обсязі 88 тонн, яке належало в/ч НОМЕР_3 , та незаконно транспортував і реалізовував його за допомогою транспортних засобів, що належать дружині ОСОБА_12 . Реалізацію ПММ здійснювали на території Чернівецької, Дніпропетровської та Київської областей.

Зокрема, встановлено, що ОСОБА_13 , у період з 07 червня 2025 року по 07 липня 2025 року, на вантажному тягачу марки MAN із вантажною цистерно здійснив вивантаження дизельного пального загальним об`ємом 48 тон.

В подальшому, 02 листопада 2025 року та 05 листопада 2025 року ОСОБА_13 , на виконання вищевказаного злочинного умислу, діючи за попередньою змовою ОСОБА_12 та іншими невстановленими на теперішній час військовослужбовцями та військовими службовими особами військової частини НОМЕР_3 , на вантажному тягачу марки MAN із вантажною цистерною прибував за адресою: АДРЕСА_1 , де здійснив вивантаження та збут дизельного пального ФОП ОСОБА_7 в кількості по 20 тонн у кожен із вищевказаних днів, вартістю понад 1 млн 600 тис. грн.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, встановлено, що будівля за адресою: АДРЕСА_1 на праві власності належить ОСОБА_11 (батьку ОСОБА_7 ).

06 листопада 2025 року за результатами проведення невідкладного обшуку будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_11 (батьку ОСОБА_7 ), було вилучено речі, які мають значення для досудового розслідування, а саме:

1) 8 (вісім) ємкостей об`ємом 1 куб (тобто 1 кубічний метр (м?) наповнені дизельним паливом, які пронумеровані від № 3,4,5,6,7,8,9,10.;

2) 10 (десять) одиниць скляних ємкостей зі зразками дизельного палива, ємкості об`ємом 3 літри кожна.

3) 13 кубів (тринадцять кубічних метрів (м?) дизельного палива, яке перекачано з ємкості № 2 до бензовоза «DAF» д.н.з BX0254XF.

4) 9 кубів (дев`ять кубічних метрів (м?) дизельного палива, яке перекачено з ємкості №1 до бензовоза DAF д.н.з BX2978HH.

5) мобільний телефон марки та моделі «iPhone 15 Pro Max» із серійним номером НОМЕР_2 в чохлі чорно-коричневого кольору з наявною сім картою, що належать ОСОБА_7 .

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10 листопада 2025 року(а. с. 111 - 114) задоволено клопотання слідчого про надання дозволу на проведення вищевказаного обшуку.

Крім того, встановлено, що вилучене майно, постановою слідчого від 07 листопада 2025 року(а. с. 94 - 98) визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Власником зазначеного майна є ОСОБА_7 .

Частина 3 статті 170 КПК України передбачає, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Як встановлено колегією суддів, у даному випадку мобільний телефон, та інші зазначені ємкості та предмети із вмістом дизельного пального вилучені протоколом невідкладного обшуку.

В розумінні ч. 1 ст. 98 КПК України вони є матеріальними об`єктами, які містять відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Отже, визнання їх речовими доказами у даному кримінальному провадженні цілком узгоджуються із критеріями, передбаченими в ст. 98 КПК України.

Правовою підставою для накладення арешту на вказане майно стала необхідність збереження їх, як речових доказів.

За таких обставин, слідчий суддя дійшов правильного висновку, що вказане у клопотанні майно є доказом кримінального правопорушення, а тому, з метою його збереження, на нього слід накласти арешт.

Доводи апелянта про те, що слідчий суддя не дав належної оцінки представленим доказам, зокрема, що номер сейф-пакета у протоколі невідкладного обшуку не відповідає номеру, який зазначений у клопотанні прокурора, апеляційний суд не бере до уваги, оскільки на даному етапі кримінального провадження слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, а саме надавати оцінку наявним у матеріалах провадження доказам.

Посилання апелянта на відсутність в матеріалах клопотання ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення невідкладного обшуку є безпідставними, оскільки, як вбачається з матеріалів клопотання, на аркушах справи 111-114 міститься ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10 листопада 2025 року, якою задоволено клопотання слідчого про надання дозволу на проведення обшуку.

Долучені прокурором в суді апеляційної інстанції до матеріалів провадження постанова від 06 листопада 2025 року про визначення (заміну) групи прокурорів та постанова від 05 листопада 2025 року про доручення на здійснення досудового розслідування, створення слідчої групи та визначення старшого слідчої групи спростовує доводи захисту в цій частині апеляційних вимог.

Колегія суддів зазначає, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки невжиття даних заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна може призвести до його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити можливість застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують законних та вмотивованих висновків слідчого судді щодо наявності обґрунтованих підстав для накладення арешту на вказане майно у клопотанні прокурора.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді, судом апеляційної інстанції не виявлено.

За таких обставин, апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись ч. 2 ст. 376, ст. ст. 132, 170, 171, 172, 173, 309, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справі про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13 листопада 2025 року про задоволення клопотання прокурора про арешт майна залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий, суддя [підпис] ОСОБА_10

Судді [підпис] ОСОБА_2

[підпис] ОСОБА_3