ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3000/25 Справа № 204/6256/25 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Чечелівського районного суду м. Дніпра від 13 серпня 2025 року про відмову в задоволенні клопотання захисника про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого:

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпрі, громадянина України, не працевлаштованого, маючого неповнолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_4

В С Т А Н О В И Л А :

За ухвалою Чечелівського районного суду м. Дніпра від 13 серпня 2025 року відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що сам факт відбуття двох третин від призначеного покарання за відсутності заохочень та залучення до праці не свідчить про те, що засуджений дійсно став на шлях виправлення, оскільки ОСОБА_5 характеризується посередньо, та є особою неодноразово судимою за вчинення умисних злочинів проти власності. Також, судом враховано відсутність заяв засудженого щодо залучення його до робіт в установі, крім того прийнято до уваги, що на час судового розгляду ОСОБА_5 залишений у ДУ ДУВП №4, для розгляду кримінального провадження №000544, справа №175/2242/25-к за обвинуваченням останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, що у своїй сукупності слугувало підставою для відмови в задоволенні клопотання захисника.

В апеляції:

- захисника ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та на підставі ст. 81 КК України звільнити засудженого ОСОБА_5 умовно-достроково від подальшого відбування покарання.

В обґрунтовування апеляційної скарги вказує, що за час відбування покарання в поведінці ОСОБА_5 відбулись позитивні зміни, так як він став на шлях виправлення, будь-яких стягнень не має.

Звертає увагу, що згідно адміністративних-господарських особливостей державної установи виконання покарань №4, працевлаштування саме засуджених є неможливим. При цьому, вважає, що посилання суду на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2024 року, про відмову в умовно-достроковому звільненні є безпідставним, оскільки вказана ухвала не є преюдиціальною.

Заслухавши засудженого та його захисника, які кожен окремо підтримали доводи апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні з викладених в ній підстав, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Згідно вимог ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями п. п. 2, 17 постанови № 2 від 26 квітня 2002 року Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці

За приписами ч. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Отже, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності.

Критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх прокладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Так, згідно матеріалів справи, ОСОБА_5 на даний час відбуває покарання за вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука від 26 жовтня 2021 року у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 ч. 3 ст. 185 КК України та з урахуванням положень ч.1 ст. 70 КК України призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 липня 2020 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць.

При цьому, ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2023 року, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука від 26 жовтня 2021 року, шляхом часткового складання призначених покарань, приєднано невідбуту частину покарань за вироком Білоцерківського районного суду Київської області від 14 липня 2020 року та вироку Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2020 року та остаточно призначено покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання 22.03.2021 року, а кінець строку припадає на 22.04.2026 року.

Згідно характеристики, в установах виконання покарань ОСОБА_5 знаходиться з 22 березня 2021 року та за період відбування покарання характеризується посередньо, будь-яких стягнень чи заохочень не має, з іншими співкамерниками не конфліктує та підтримує рівні стосунки.

Звертається увага на те, що в матеріалах справи відсутні дані про те, що засуджений ОСОБА_5 бере участь у програмах, організації виховних заходів, чи має низький рівень повторного вчинення кримінальних правопорушень, а тому, доводи захисника про доведення виправлення не є переконливими і спростовуються вищенаведеними обставинами.

Зважається на те, що судом першої інстанції слушно зазначено, що лише дотримання засудженим порядку і умов відбування покарання в установі є обов`язком засуджених, і не може окремо дана обставина слугувати підставою для висновку про доведеність виправлення.

Колегія суддів звертає увагу, що висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку саме за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

За наведеного, приймається до уваги, що ОСОБА_5 є особою раніше неодноразово судимою за вчинення злочинів проти власності, при цьому останній не не працевлаштований, легального джерела доходу, міцних-соціальних зв`язків, які б слугували достатнім стримуючим фактором не має, крім того, останній раніше звільнявся по відбуттю покарання, однак належних висновків для себе не робив та на шлях виправлення не ставав, оскільки продовжував вчиняти нові злочини.

Посилання в мотивувальній частині рішення суду щодо не працевлаштування засудженого в умовах установи покарань не є вирішальним мотивом у відмові в задоволенні клопотання, оскільки суддею зауважено, що за весь період відбуття покарання з 2021 року засуджений ОСОБА_5 не маючи будь-яких заохочень чи позитивних відзнак, з урахуванням даних про його особу та характеристику не довів свого виправлення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що засуджений не довів сумлінною поведінкою свого виправлення.

Таким чином, підстави для задоволення апеляційної скарги захисника відсутні, оскільки рішення суду ухвалено згідно з нормами кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, з наведенням в ухвалі достатньо обґрунтованих мотивів.

Керуючись, ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Чечелівського районного суду м. Дніпра від 13 серпня 2025 року про відмову в задоволенні клопотання захисника про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3