УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 591/2166/24

провадження № 51-385 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду в складі (далі - Суд):

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження та касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженої ОСОБА_5 на вирок Полтавського апеляційного суду від 15 квітня 2025 року,

встановив:

Зарічний районний суд м. Суми вироком від 19 грудня2024 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудив за частиною другою статті 307 Кримінального кодексу України (далі - КК) із застосуванням статті 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.

На підставі статті 75 КК звільнив ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням і встановив іспитовий строк тривалістю 3 роки, поклав на неї обов`язки, передбачені статтею 76 КК.

Полтавський апеляційний суд вироком від 15 квітня 2025 року апеляційну скаргу прокурора задовольнив частково, а вирок Зарічного районного суду м. Суми від 19 грудня 2024 року стосовно ОСОБА_5 у частині призначення покарання скасував та ухвалив в цій частині новий вирок. Призначив ОСОБА_5 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 307 КК, покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією частини майна, яке є її власністю.

Постановив початок строку покарання рахувати з моменту затримання ОСОБА_5 .

На підставі частини п`ятої статті 72 КК зарахував ОСОБА_5 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 17 січня по 13 березня 2024 року з розрахунку день за день.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишив без змін.

У касаційній скарзі захисник порушує питання про перегляд вказаного вироку апеляційного суду стосовно ОСОБА_5 у касаційному порядку. Водночас просить поновити їй строк на касаційне оскарження зазначеного вироку суду апеляційної інстанції.

Перевіривши доводи, викладені в скарзі, про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення, які аргументовані наявністю, на думку захисника, поважних причин пропуску цього строку, Суд приходить до висновку про таке.

Відповідно до вимог частини другої статті 426 КПК касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.

За змістом частини першої статті 117 КПК строк виконання процесуальних дій поновлюється лише у тому випадку, якщо його пропущено з поважних причин.

При цьому, під поважними причинами пропущення процесуального строку слід розуміти неможливість особи подати скаргу у визначений законом строк у зв`язку з такими обставинами, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що подала апеляційну скаргу, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Зазначені обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Однак, захисник подала касаційну скаргу 07 жовтня 2025 року, тобто майже через три місяці після спливу трьохмісячного строку, встановленого на касаційне оскарження.

У клопотанні захисник зазначає, що 09 вересня 2025 року її було призначено відповідно до доручення для надання безоплатної вторинної правничої допомоги засудженій ОСОБА_5 для оскарження вказаного вироку апеляційного суду від 15 квітня 2025 року. Вказує, що при конфіденційній зустрічі з засудженою ОСОБА_5 , остання повідомила, що даний вирок апеляційного суду не отримувала, зв`язку з захисником, який був на попередніх стадіях розгляду справи, не має та просить оскаржити зазначене рішення суду.

Вказані підстави захисник вважає достатніми для поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень.

Разом з тим, з наданої копії вироку апеляційного суду вбачається, що апеляційний розгляд було проведено за участі засудженої ОСОБА_5 та її захисника ОСОБА_6 . Крім того, за змістом цього вироку початок строку покарання постановлено рахувати з моменту затримання ОСОБА_5 , тобто остання на час постановлення вироку суду апеляційної інстанції під вартою не перебувала.

Також, згідно з даними, наданими працівником ДУ «Качанівська виправна колонія (№ 54)», в матеріалах особової справи ОСОБА_5 наявна копія вироку Полтавського апеляційного суду від 15 квітня 2025 року на якій міститься розписка останньої про ознайомлення з цим вироком без зазначення дати ознайомлення. Водночас відповідно до інформації, наданої працівником цієї колонії, з вироком Полтавського апеляційного суду від 15 квітня 2025 року ОСОБА_5 була ознайомлена в Сумському слідчому ізоляторі.

Водночас у касаційній скарзі, як на підставу для поновлення строку на касаційне оскарження, захисник ОСОБА_4 також посилається на те, що доручення для надання нею безоплатної вторинної правничої допомоги засудженій ОСОБА_5 для оскарження вказаного вироку апеляційного суду було видано 09 вересня 2025 року.

Однак, отримання доручення на представництво інтересів у суді касаційної інстанції із новим захисником після закінчення строків на касаційне оскарження вищезазначеного судового рішення не є поважними причинами пропуску строку на касаційне оскарження та не може слугувати підставою для його поновлення.

Так, відповідно до змісту частини 2 статті 426 КПК строк подачі касаційної скарги обчислюється з моменту вручення копії судового рішення лише у випадку, якщо особа перебуває під вартою.

Також Суд звертає увагу, що у рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан потрібного їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Таким чином, касаційна скарга захисника не містить переконливих доводів на обґрунтування поважності причин пропуску строку касаційного оскарження, а тому вимога касаційної скарги про поновлення цього строку не підлягає задоволенню.

За таких обставин, відповідно до пункту 3 частини 3 статті 429 КПК Суд вважає, що касаційну скаргу захисника слід повернути у зв`язку з її поданням після закінчення строку касаційного оскарження та відсутністю підстав для його поновлення.

Керуючись пунктом 3 частиною 3 статті 429 КПК, Суд

постановив:

Відмовити захиснику ОСОБА_4 в інтересах засудженої ОСОБА_5 у поновленні строку на касаційне оскарження вироку Полтавського апеляційного суду від 15 квітня 2025 року.

Повернути захиснику ОСОБА_4 касаційну скаргу на вироку Полтавського апеляційного суду від 15 квітня 2025 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3