Справа № 152/1706/24
Провадження №11-кп/801/1146/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем судового засідання: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вінниці в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 20.10.2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000533, внесеного до ЄРДР 10.07.2025 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України,

за участю сторін провадження:

прокурора: ОСОБА_8

захисника: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 20.10.2025 року продовжено строк тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 на 60 днів, до 18.12.2025 включно.

Захисник ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, просила скасувати ухвалу Немирівського районного суду від 20.10.2025 року, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора відділу Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_9 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000533 від 10.07.2024 за ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України.

Вимоги апеляційної скарги захисника мотивовано тим, що суд, хоча і зазначив у оскаржуваній ухвалі, однак, об`єктивно не врахував той факт, що ОСОБА_7 українець, громадянин України, має постійне місце проживання, роботу, дружину, має на утриманні двох малолітніх дітей, а отже має міцні соціальні зв`язки, за місцем проживання має позитивні характеристики, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

У своєму клопотанні стороною обвинувачення взагалі не вказано та не доведено

обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних

заходів.

Також прокурор обмежився виключно переліком ризиків, передбачених ст. 117 КПК України, без посилання на доказів, що їх підтверджують.

На думку захисника, суд при продовженні запобіжного заходу посилається лише тяжкість вчинених кримінальних правопорушень та суворість покарання, що не може бути єдиними підставами для продовження строку тримання під вартою.

Крім того, клопотання про продовження запобіжного заходу не відповідає вимогам ст. 184 КПК України.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника, захисника ОСОБА_6 , яка просила задоволити апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_7 , який просив задоволити апеляційну скаргу захисника, оглянувши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу .

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 дотримався вимог кримінального процесуального закону.

З матеріалів провадження убачається, що на розгляді в Немирівському районному суді Вінницької області перебуває кримінальне провадження № 0000533, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України,

Вирішуючи питання щодо продовження строків тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК України врахував, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжкими злочинами, те, що він є громадянином України, має постійне місце проживання, роботу, сім`ю, перебуває у шлюбі та утримує двох малолітніх дітей, а також раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, характеризується позитивно за місцем проживання.

Спосіб та обставини інкримінованих ОСОБА_7 дій свідчать про високий рівень суспільної небезпечності його поведінки та схильність до агресивних і насильницьких злочинів.

Сукупність наведених факторів дає підстави вважати, що ризики не можуть бути усунені застосуванням більш м`яких запобіжних заходів.

Суд обґрунтовано дійшов висновку, що соціальні зв`язки обвинуваченого, не нівелюють існуючі ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Мотивуючи рішення в частині продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України суд, зазначив, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, не всі потерпілі та свідки допитані, тому існує реальна можливість незаконного впливу на них з боку обвинуваченого з метою зміни їхніх показань чи уникнення викриття, існує ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, враховуючи тяжкість покарання, дійшов висновку, що обвинувачений може переховуватися від суду.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Перевіряючи, доводи апеляційної скарги захисника щодо підстав для відмови у задоволенні клопотання прокурора, суд апеляційної інстанції вказує на те, що обставинам,які вказує захисник судом дано належну оцінку.

З матеріалів судового провадження вбачається, що при вирішенні питання щодо продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою суд першої інстанції правильно виходив не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення існуючих ризиків.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є саме таким запобіжним заходом, який буде достатнім стримуючим засобом, що здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти ризикам, доведеним прокурором, а також забезпечити безпеку суспільства від нових протиправних посягань обвинуваченого, враховуючи ступінь суспільної небезпеки злочину, у якому він обвинувачується.

Встановлені дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 самі по собі не дозволяють зробити висновок про те, що можливість уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, може бути досягнута шляхом застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що клопотання прокурора не відповідє вимогам ст. 184 КПК України, то вони є необґрунтованими, оскільки розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції перевірив чи клопотання відповідає вимогам ст. 184 КПК України, а також чи містить воно виклад обставин, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з твердженнями захисника, що продовження строку тримання під вартою є порушенням Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та суперечить практиці Європейського суду.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, невзявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Суд апеляційної інстанції вважає, що, приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини, рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Підстави для скасування ухвали Немирівського районного суду Вінницької області від 20.10.2025 року про продовження запобіжного заходу обвинуваченому відсутні.

Керуючись ст.422-1 КПК України, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Відмовити у задоволенні апеляційної скарги захисника.

Ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 20 жовтня 2025 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3