Провадження № 1-кп/635/1451/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2025 року сел. Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: прокурора ОСОБА_2 ,

підозрюваного ОСОБА_3 ,

секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0007474 від 14 вересня 2024 року про звільнення від кримінальної відповідальності підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Харкова, громадянина України, який має загальну середню освіту, одруженого, військовослужбовця у військовому званні солдата, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за підозрою у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадження Харківського районного суду Харківської області надійшло клопотання прокурора Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_5 про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі частини 5 статті 401 КК України підозрюваного ОСОБА_3 , який підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 КК України.

12 грудня 2025 року ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 КК України, за таких обставин.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 135 від 10 травня 2024 року солдат ОСОБА_3 прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою навідника 2 штурмового відділення 2 штурмового взводу 12 штурмової роти НОМЕР_2 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Вимоги статей 17, 65 Конституції України, статті 17 Закону України «Про оборону України», частини 1 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують ОСОБА_3 захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.

У відповідності до вимог статей 9, 11, 12, 14, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (зі змінами), статей 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №551-XIV, молодший сержант ОСОБА_3 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Відповідно до пунктів 1,3 частини 3 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Згідно з вимогами статей 12, 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків він зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові. Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Статтями 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, визначено необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Згідно з Указом Президента України №64/2022 від 24 грудня 2022 року «Про введення воєнного стану», затвердженого Верховною Радою України 24 лютого 2022 року (№2102-ІХ), відповідно до пункту № 31 частини першої статті 85 Конституції України та статті 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» по всій території України введено військовий стан, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, який у подальшому неоднаразово продовжено Указом Президента України який діє і на теперішній час.

Однак, солдат ОСОБА_3 під час проходження військової служби, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів вирішив стати на злочинний шлях.

Так, солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, достовірно знав та усвідомлював, що повинен неухильно дотримуватись вимог статей 65, 68 Конституції України, статті 17 Закону України «Про оборону України», статей 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статей 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 №548-XIV, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV, які зобов`язують його: свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку, віддано служити українському народу, сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків.

Однак, солдат ОСОБА_3 під час проходження військової служби, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів 27 липня 2024 року вирішив стати на злочинний шлях та діючи умисно, в умовах воєнного стану без дозволу командування та поважних причин тимчасово, вирішив незаконно ухилитися від проходження військової служби та провести час на власний розсуд.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 , в порушення вищевказаних нормативно-правових актів, діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою незаконно ухилитися від військової служби, маючи об`єктивні можливості проходити військову службу, в умовах воєнного стану, у порушення вимог статей 65, 68 Конституції України, статті 17 Закону України «Про оборону України», статей 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статей 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 27 липня 2024 року самовільно залишив місце несення військової служби, а саме місце тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 .

Доводячи свій злочинний умисел до кінця, солдат ОСОБА_3 в період з 27 липня 2024 року до 12 грудня 2025 року, в умовах воєнного стану, незаконно перебував поза межами місця несення служби, а саме місця розташування військової частини НОМЕР_1 проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та без поважних причин.

За час відсутності на службі солдат ОСОБА_3 обов`язки з військової служби за посадою не виконував, в медичні установи не звертався, правоохоронні органи, органи державної влади або органи місцевого самоврядування про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення від військової служби та про його причини не повідомляв, вільний час проводив на власний розсуд до 12 грудня 2025 року до моменту його прибуття до органу досудового розслідування.

Дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковані за частиною 5 статті 407 КК України як вчинення самовільного залишення військової частини тривалістю понад три доби, вчиненого в умовах воєнного стану.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні вказане клопотання просив задовольнити, звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 КК України на підставі частини 5 статті 401 КК України, а кримінальне провадження закрити.

Підозрюваний ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні просив клопотання задовольнити, звільнити його від кримінальної відповідальності та закрити кримінальне провадження.

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_3 та закриття кримінального провадження, суд виходить з такого.

Відповідно до частини 5 статті 401 КК Україниособа, яка під час дії воєнного стану вперше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене статтями 407, 408 цього Кодексу, може бути звільнена від кримінальної відповідальності в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, якщо вона добровільно звернулася із клопотанням до слідчого, прокурора, суду про намір повернутися до цієї або іншої військової частини або до місця служби для продовження проходження військової служби та за наявності письмової згоди командира (начальника) військової частини (установи) на продовження проходження такою особою військової служби.

Згідно із пунктом 1 частини 2 статті 284 КПК Україникримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до частини 1 статті 286 КПК України звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом.

Згідно із частиною 3 статті 288 КПК України у разі закриття судом кримінального провадження та звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 401 КК України, суд своєю ухвалою зобов`язує після набрання такою ухвалою законної сили невідкладно поновити звільнену особу на військовій службі та звільнену особу не пізніше 72 годин зобов`язує прибути до відповідної військової частини або місця служби для продовження проходження військової служби.

Положеннями частини 2 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» передбачено, що військовослужбовці, стосовно яких судом постановлено ухвалу про закриття кримінального провадження та звільнення від кримінальної відповідальності на підставі, передбаченій частиною 5 статті 401 КК України, зобов`язані невідкладно, але не пізніше трьох діб після набрання такою ухвалою законної сили, прибути до вказаних в ухвалі військових частин (місць проходження військової служби) для продовження проходження військової служби.

Судом встановлено, що підозрюваний ОСОБА_3 під час дії воєнного стану вперше вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 5 статті 407 КК України, 12 грудня 2025 року самостійно з`явився до ТУ ДБР у місті Полтаві та повідомив про намір повернутися для продовження проходження військової служби.

Командир військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України підполковник ОСОБА_6 надав письмову згоду на подальше проходження підозрюваним ОСОБА_3 військової служби у вказаній частині.

Підозрюваний ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні просив звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі частини 5 статті 401 КК України з нереабілітуючої підстави.

У підготовчому судовому засіданні підозрюваному роз`яснено суть і підстави звільнення від кримінальної відповідальності, його право на розгляд справи, але підозрюваний підтвердив, що бажає закриття справи у зв`язку зі згодою продовжувати військову службу.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги позиції прокурора та підозрюваного, суд вважає за необхідне клопотання прокурора задовольнити, ОСОБА_3 звільнити від кримінальної відповідальності та кримінальне провадження щодо нього закрити.

У зв`язку із прийняттям такого рішення ОСОБА_3 необхідно у найкоротший термін, що не перевищує 72 годин після набрання ухвалою законної сили, прибути до військової частини НОМЕР_3 НГУ для подальшого проходження військової служби.

Речові докази та процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід стосовно підозрюваного не застосувався.

Керуючись статтями 284-286, 288, 369-372 КПК України, статтею 401 КК України суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_5 про звільнення від кримінальної відповідальності підозрюваного ОСОБА_3 в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0007474 від 14 вересня 2024 року задовольнити.

Звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 КК України, на підставі частини 5 статті 401 КК України.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0007474 від 14 вересня 2024 року щодо ОСОБА_3 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 КК України, закрити на підставі пункту 1 частини 2 статті 284 КПК України у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Зобов`язати командира військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України після набрання ухвалою законної сили невідкладно поновити ОСОБА_3 на військовій службі.

Зобов`язати ОСОБА_3 не пізніше 72 годин після набрання ухвалою законної сили прибути до військової частини НОМЕР_3 НГУ для продовження проходження військової служби.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1