КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 21 січня 2026 року апеляційну скаргу прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2025 року,

за участі:

прокурора ОСОБА_6

представника власника майна адвоката ОСОБА_7

власника майна ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання прокурора другого відділу другого управління Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000370 від 14.01.2021 року.

Не погоджуючись з таким рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив, скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання та накласти арешт із забороною відчуження, розпорядження та користування на майно а саме: у сумі 300 000 (триста тисяч) гривень, 1 404 (одна тисяча чотириста чотири) долари США, 4175 (чотири тисячі сто сімдесят п`ять) євро, вилучені 15 листопада 2021 року під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 - на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_10 від 20.10.2021 у справі №757/55151/21-к.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, прокурор зазначає, що вилучені грошові кошти набуто в результаті протиправної діяльності та в повній мірі відповідають критеріям, визначених ч. 1 ст. 98 КПК України.

Зазначає, що вилучені грошові кошти постановою слідчого від 17 листопада 2021 року визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Звертає увагу, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2021 року прямо надано дозвіл на відшукання та вилучення вказаних грошових коштів.

Наголошує, що під час розслідування кримінального провадження слідчими суддями не постановлялись ухвали про зобов`язання повернути зазначені грошові кошти.

Зазначає, що доводи співмешканки ОСОБА_8 про належність їй вилучених грошових коштів є лише лінією захисту з метою недопущення накладення арешту.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення представника власника майна та власника майна, як заперечили щодо задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи скарги, колегія суддів уважає, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 14 травня 2021 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000370 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 364 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що посадові особи ГУ ДПС у Полтавській області, ДПС України та ГУ ДФС у Полтавській області, діючи з корисливих мотивів, зловживаючи своїм службовим становищем та порушуючи вимоги ст. 201 Податкового кодексу України і положення постанови Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року №1165 «Про затвердження порядків з питань зупинення реєстрації податкової накладної/ розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних», не вживали заходів щодо зупинення реєстрації податкових накладних суб?єктів господарювання, які мають ознаки фіктивності та входять до складу транзитно-конвертаційного центру (далі - ТКЦ).

Вказаний ТКЦ надавав послуги з незаконного формування сум податкового кредиту та податкових зобов?язань з ПДВ для суб?єктів господарської діяльності реального сектору економіки на території Полтавської та суміжних областей.

Встановлено, що до організації діяльності цього ТКЦ може бути причетний ОСОБА_9 , який спільно з іншими його учасниками розробив план, відповідно до якого на підставних осіб здійснювалася реєстрація або перереєстрація низки підприємств, роль яких зводилася до створення штучної документальної видимості здійснення фінансово-господарських операцій.

Метою цього було прикриття незаконної діяльності шляхом використання їхніх реквізитів та банківських рахунків у злочинній схемі для безпідставного формування валових витрат з податку на прибуток підприємств та податкового кредиту з ПДВ для підприємств реального сектору економіки.

Під час досудового розслідування встановлено місцезнаходження офісних та інших приміщень, у яких можуть зберігатися речі та документи, що свідчать про факти здійснення протиправної діяльності учасникамиТКЦ.

15 листопада 2021 року, на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва 20 жовтня 2021 року, проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , у результаті якого виявлено та вилучено грошові кошти у сумі: 300 000 (триста тисяч) гривень, 1 404 (одна тисяча чотириста чотири) долари США, 4 175 (чотири тисячі сто сімдесят п?ять) євро.

17 листопада 2021 року постановою заступника начальника Відділу Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_11 вилучені під час зазначеного обшуку грошові кошти визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

07 жовтня 2025 року прокурор другого відділу другого управління Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на вилучені під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , грошові кошти у сумі: 300 000 (триста тисяч) гривень, 1 404 (одна тисяча чотириста чотири) долари США, 4 175 (чотири тисячі сто сімдесят п?ять) євро, з метою збереження речових доказів.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2025 року у задоволенні клопотання прокурора відмовлено, з тих підстав, що подане клопотання є недостатньо обґрунтованим, а грошові кошти, на які просить накласти арешт перебувають у банку, що унеможливлює їх приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Окрім того, слідчим суддею встановлено, що відповідно до наданого стороною захисту свідоцтва про розірвання шлюбу, власник майна ОСОБА_8 з 31.03.2017 року, тобто за чотири роки до проведення обшуку, розлучилась та не перебуває у шлюбі з фігурантом кримінального провадження ОСОБА_9 .

Також, слідчий суддя встановив, що клопотання про арешт майна, подане прокурором після закінчення визначених чинним законодавством процесуальних строків.

Колегія суддів погоджується із таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Згідно вимог ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою збереження речових доказів.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати в тому числі: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні(якщо арешт накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього кодексу; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для третіх осіб.

Відповідно до вимог ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

На переконання колегії суддів, в клопотанні та долучених до нього матеріалах, не надано достатніх і належних доказів на підтвердження обставин, на які послався прокурор.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_8 не перебуває у шлюбі з ОСОБА_9 , який ймовірно причетний до вчинення кримінальних правопорушень, з 31 березня 2017 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 135 т.1). Окрім того, як убачається з копії акту про фактичне проживання особи віцд 25 листопада 2021 року (а.с. 136-137 т. 1) ОСОБА_9 проживає за адресою АДРЕСА_2 , тоді як ОСОБА_8 проживає за адресою, де був проведений обшук, а саме АДРЕСА_1 .

Таким чином, в матеріалах, які додані до клопотання прокурора, відсутні докази, що вилучені грошові кошти в результаті проведеного обшуку є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі сліди його вчинення, набуте кримінально протиправним шляхом або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, набуте кримінально протиправним шляхом.

Відтак, будь-яких правових підстав для застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження у клопотанні прокурора не зазначено та доказів на обґрунтування наведеного не подано.

Посилаючись у клопотанні на необхідність накладення арешту на вказане майно, що є речовими доказами у цьому кримінальному провадженні, прокурор повинен був зібрати та надати слідчому судді достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження такого висновку.

За таких обставин, посилання у клопотанні прокурора про арешт майна, як на форму забезпечення доказів, не ґрунтуються на вимогах закону.

Слідчий суддя надав оцінку усім доказам, які наявні в матеріалах справи та які стосуються предмету кримінального провадження, з чим погоджується колегія суддів.

Відтак, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 167, 170 - 173 КПК України, відмовив у задоволенні клопотання прокурора з підстав недоведеності та необґрунтованості необхідності застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді в матеріалах судового провадження і зі змісту апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2025 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14

Єдиний унікальний № 757/49033/25-к Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_15

Провадження № 11сс/824/797/2026 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК України