Справа № 128/4034/25
УХВАЛА

20 січня 2026 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі

судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2

та учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.06.2025 за №0000399, по обвинуваченню ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2 КК України,

УСТАНОВИВ:

У провадженні Вінницького районного суду Вінницької області перебуває вищевказане кримінальне провадження, по якому проводиться судовий розгляд.

19.01.2026 захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 подав письмове клопотання про зміну запобіжного заходу, яке мотивоване тим, що «стадія досудового розслідування закінчилася, підготовче засідання завершене, справу призначено до судового розгляду, допитано свідків, тому вважає, що встановлені судом ризики при обранні та продовженні запобіжного заходу зменшилися, усім встановленим ризикам може запобігти застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту із застосування електронного засобу контролю та покладення на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України. Стан здоров?я обвинуваченого не сумісний з перебуванням під вартою. У матеріалах провадження наявні медичні довідки, які підтверджують, що ОСОБА_4 страждає на хронічне захворювання шлунка та стійкі функціональні розлади кишківника (хронічні закрепи). Ці хвороби потребують постійного медичного нагляду, спеціального дієтичного харчування та відповідного лікування, яке неможливо забезпечити в умовах слідчого ізолятора. Медична частина СІЗО не має можливостей для повноцінного лікування подібних хронічних станів, відтак подальше тримання під вартою загрожує погіршенням здоров?я обвинуваченого. Таким чином, стан здоров?я ОСОБА_4 є підставою для обрання більш м?якого запобіжного заходу, що дозволить йому отримувати необхідне лікування. ОСОБА_4 має постійне місце проживання, де фактично й заресстрований він проживає разом із батьками (матір?ю та батьком) за вказаною адресою. Обвинувачений не ухилявся від органів досудового розслідування: до моменту затримання він перебував за місцем проживання, добровільно впустив працівників поліції та СБУ, не робив спроб залишити територію України. Немає жодних даних, що після повідомлення про підозру він намагався переховуватися чи планував втечу за кордон, навпаки, він усвідомлює відповідальність і готовий співпрацювати зі слідством. Твердження сторони обвинувачення про нібито ризик втечі базується лише на емоційних висловлюваннях обвинуваченого про намір колись виїхати до рф, проте ці слова були сказані під тиском обставин і не підтверджуються жодними реальними діями (обвинувачений не робив жодних підготовчих кроків для виїзду). ОСОБА_4 раніше не судимий, до інкримінованих подій не притягувався до кримінальної чи адміністративної відповідальності. За місцем проживання та від знайомих характеризується виключно позитивно: конфліктів із сусідами чи правопорушень у минулому не мав. Відеозапис «розмови» в будинку обвинуваченого здобутий поза межами передбачених КПК слідчих дій і без адвоката, не може використовуватися судом як доказ вини. Це ставить під сумнів обґрунтованість підозри в цілому. Висловлювання обвинуваченого щодо громадянства рф не свідчать про його проросійські погляди чи підтримку агресії. Тому просить змінити запобіжний захід щодо ОСОБА_4 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за місцем його постійного проживання ( АДРЕСА_1 ) із покладенням на обвинуваченого таких обов`язків: не залишати місце проживання цілодобово без дозволу слідчого судді; здати на зберігання уповноваженим органам свій паспорт(н) громадянина України для виїзду за кордон; носити за можливості електронний засіб контролю (браслет); не спілкуватися зі свідками у даному кримінальному провадженні; прибувати за першою вимогою до слідчого, прокурора чи суду».

У судовому засіданні 20.01.2026 захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 підтримав попередньо подане ним клопотання про зміну запобіжного заходу та просив його задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні 20.01.2026 підтримав клопотання свого захисника та просив його задовольнити.

У судовому засіданні 20.01.2026 прокурор ОСОБА_3 заперечив з приводу зміни запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, подав письмове клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 на шістдесят днів та просив його задовольнити. Клопотання обґрунтовує тим, що « ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, який становить значну суспільну небезпеку. Підставою продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, подальшого його продовження, є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2 КК України, а також наявність ризиків, які не зменшилися, та дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: враховуючи обставини вчинення кримінальних правопорушень, суспільну небезпеку та резонанс вчиненого, санкцію ч. 3 ст. 436-2 КК України, яка становить від 5 до 8 років позбавлення волі, є підстави вважати, що обвинувачений з метою уникнення кримінальної відповідальності, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконного впливу ОСОБА_4 на свідків; враховуючи спосіб вчинення злочину, з метою виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, глорифікація її учасників, існує ризик вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 протиправних дій, направлених на шкоду суверенітетові, територіальної цілісності, недоторканості, оскільки агресивна війна РФ проти України продовжується, що вказує про можливість вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Беручи до уваги тяжкість злочину, значну суспільну небезпеку скоєних ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2 КК України, та дію воєнного стану на всій території України, визначення застави будь-якого розміру не забезпечить належного виконання покладених на обвинуваченого ОСОБА_4 обов?язків та не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Враховуючи вищезазначені ризики у їх сукупності, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання винним у вчиненні злочинів, вік та стан здоров?я обвинуваченого, соціальні зв?язки, відсутність постійного місця роботи та навчання, постійного заробітку, положення кримінального процесуального законодавства, є обґрунтовані підстави вважати, що з метою запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, обвинуваченому ОСОБА_4 доцільно продовжити строк тримання під вартою на 60 днів. Таке обмеження права обвинуваченого на свободу не суперечить положенням статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують реальні ознаки суспільного інтересу в умовах воєнного стану, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, для запобігання ризикам, які зазначені в клопотанні, з метою забезпечення дієвості кримінального провадження та процесуальної поведінки обвинуваченого».

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечив з приводу клопотання прокурора.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 з приводу клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою заперечив. Суду зазначив, що клопотання не було вручено стороні захисту та обвинуваченому завчасно, відповідно до положень КПК України, що є порушенням права обвинуваченого на захист.

Заслухавши учасників судового провадження, суд дійшов такого висновку.

Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до положень, викладених в ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно зі ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу, а частиною другою статті 183 КПК України визначені випадки, коли може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка являється частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України, визначено, що кожна людина має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійсненого з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину або її втечі після його вчинення.

Вінницький міський суд Вінницької області ухвалою від 24.06.2025 обвинуваченому ОСОБА_4 обрав запобіжний захід тримання під вартою, строк дії якого продовжувався ухвалами суду.

Судом установлено, що запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано за рішенням суду, тобто у спосіб, встановлений кримінальним процесуальним законодавством України.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 та клопотання захисника про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, суд враховує, що тримання під вартою є винятковим та, відповідно до ст. 176 КПК України, найбільш суворим запобіжним заходом, а домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

Згідно з п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду. При цьому відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади), поведінки обвинуваченого під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Більше того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень (зокрема, «Харченко проти України», «Єлоев проти України», «Фельдман проти України») неодноразово акцентував увагу на тому, що доцільність продовження строків тримання під вартою, як упродовж досудового розслідування, так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу. Таким чином, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і органи досудового розслідування чи прокурор мають навести інші підстави для продовження строку тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані.

Суд приймає до уваги, що ОСОБА_4 раніше несудимий, проживає з батьками за однією адресою.

Крім того, судом враховано, що у даному кримінальному провадженні усі свідки, які були заявлені стороною обвинувачення, допитані, а тому ризик незаконного впливу ОСОБА_4 на свідків на даний час відпав.

Жодного обґрунтування чи переконливих доказів, що на даний час лише запобіжний захід у виді тримання під вартою зможе запобігти ризикам, прокурором не надано та матеріали кримінального провадження не містять.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 та клопотання захисника про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, суд враховує процесуальну поведінку обвинуваченого після надходження обвинувального акту до суду, наявність в обвинуваченого зареєстрованого місця проживання, твердження сторони захисту, що обвинувачений не буде уникати явки до суду, оскільки розуміє свій процесуальний стан та наслідки невиконання своїх процесуальних обов`язків.

Вищезазначені обставини дають підстави для пом`якшення виду запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт. Тому суд вважає, що клопотання захисника обвинуваченого підлягає задоволенню, а клопотання прокурора слід залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 202 КПК України, у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підозрюваний, обвинувачений, який був затриманий: 1) негайно доставляється до місця проживання і звільняється з-під варти, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло цілодобово; 2) негайно звільняється з-під варти та зобов`язується невідкладно прибути до місця свого проживання, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло в певний період доби.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 331, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за місцем постійного проживання: АДРЕСА_1 , строком на 2 (два) місяці, тобто до 20 березня 2026 року.

Відповідно до ст. 194 КПК України, покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 такі обов`язки:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- не відлучатися за межі Вінницького району Вінницької області без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, а також інші документи, які дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 з-під варти.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом у якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Копію ухвали надіслати для виконання до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, зобов`язати негайно поставити на облік обвинуваченого ОСОБА_4 , про що письмово повідомити Вінницький районний суд Вінницької області.

Копію ухвали для відома надіслати у Вінницьку обласну прокуратуру та Державну установу «Вінницька установа виконання покарань (№1)».

Ухвалу може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а обвинуваченим ОСОБА_4 в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

СУДДЯ