Номер провадження 1-кп/175/1526/25
УХВАЛА

іменем України

03 лютого 2026 року селище Слобожанське

Дніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

його захисника ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000807 від 05.07.2025, відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Краматорськ, грмадянин України, освіта середня спеціальна, розлучений, не працює, раніше не судимий, зареєстрований та проживає АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України

ВСТАНОВИВ:

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави. Прокурор зазначив обставини, які можуть вказувати на реальність і тривалість ризиків, яким потрібно запобігти.

Захисник заперечував проти продовження тримання під вартою, просив змінити запобіжний захід на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, наприклад, домашній арешт. Обвинувачений заперечував проти клопотання прокурора та просив застосувати більш м`який запобіжний захід.

Вирішуючи заявлене прокурором клопотання про продовження строку тримання під вартою суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема, переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків.

Суд погоджується, що є достатні підстави вважати наявним ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може переховуватись від суду, зважаючи на тяжкість покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, що загрожує йому у разі визнання винним у вчиненні злочину, який йому інкримінується. У цьому провадженні навіть із спливом часу наведений ризик продовжує бути реальним. Поведінка обвинуваченого під час судового розгляду, який допускав порушення судового порядку, ігнорував розпорядження головуючого, підвищує рівень цього ризику.

Суд відмічає поступове зниження рівня ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, який полягає у тому, що перебуваючи на волі і, маючи змогу вільно пересуватися, обвинувачений зможе здійснити спробу впливу різними методами та шляхами на потерпілого та свідків, оскільки на данній стадії судового розгляду і потерпілий, і свідки вже були допитані. Частина учасників змінила місце проживання, евакуювавшись до інших міст, хоча це не виключає можливості їх повернення до м.Краматорськ. Водночас, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, пов`язаного з завданням тілесних ушкоджень потерпілому та мав неодноразовий конфлікт із свідком, а тому цей ризик продовжує існувати.

При цьому сам ризик вплинути на потерпілого та свідка також безпосередньо складає категорію ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, у виді можливості вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа обвинувачується.

Відтак встановлено, що ризики, наявні на момент обрання запобіжного заходу, хоча дещо і зменшились, проте залишаються реальними. Високий рівень вказаних ризиків не дозволяє суду ігнорувати їх.

Вищевикладене у своїй сукупності свідчить про необхідність запобігти ризикам та продовжити запобіжний захід.

При вирішенні питання щодо продовження обраного виду запобіжного заходу, суд враховує наявність ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, а також тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його вини у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, його вік та стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків, та ризик повторення протиправної поведінки.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно п.4 ч.2 ст.183 КПК, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років.

Слід відмітити, що недостатність домашнього арешту для запобігання встановленим ризикам обумовлена тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, вчиненого на сходовому майданчику будинку, у якому розташована квартира - житло обвинуваченого. А саме місто Краматорськ знаходиться у регіоні, де тривають активні бойові дії, зазнає постійних обстрілів, що значно ускладнює контроль за поведінкою осіб, до яких застосовано домашній арешт, з боку правоохоронних органів, значно знижуючи ефективність такого виду запобіжного заходу.

Оцінивши у сукупності всі обставини, в тому числі передбачені ст.ст.177-178 КПК України, суд вважає, що з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, аніж тримання під вартою, не може запобігти встановленим ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Таким чином, суд доходить висновку, що зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого на даному етапі є найбільш доцільним запобіжним заходом. Відтак клопотання належить задовольнити.

Згідно ч.4 ст.183 КПК України суд не вважає за доцільне визначати розмір застави, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням насильства.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 184, 193, 194, 197, 331, 395 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 03 квітня 2026 року включно.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1