Справа №463/387/26
Провадження №1-кс/463/932/26
УХВАЛА

про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

21 січня 2026 року місто Львів

Слідча суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши клопотання слідчої відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слічого відділу Львівського РУП № 1 ГУНП у Львівській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003992 від 07.11.2025 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Ладижин, Вінницької області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, одруженого, з вищою освітою, раніше не судимого

підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України

встановила:

слідча відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Львівського РУП № 1 ГУНП у Львівській області ОСОБА_6 , за погодженням прокурора, звернулася з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Клопотання мотивує тим, що ОСОБА_5 підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України у кримінальному провадженні №0003992 від 07.11.2025.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 16 жовтня 2025 року на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» та Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ОСОБА_5 призваний по мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до положень п. 3 ч. 9 ст. 1, п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовцем є особа, яка проходить військову службу, а початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період, вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Відтак, з моменту прийняття на військову службу по мобілізації ОСОБА_5 набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу під час мобілізації та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16.10.2025 №303 солдата ОСОБА_5 призначено на посаду курсанта 1 навчального взводу 1 навчального курсу школи загальновійськової підготовки військової частини НОМЕР_1 .

Вимоги ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зобов`язують кожного громадянина України захищати Вітчизну, суверенітет, незалежність та територіальну цілісність України.

Будучи військовослужбовцем, солдат ОСОБА_5 відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Статті 129, 130, 131, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачають необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні із 05.30 год. 24.02.2022 введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та триває до теперішнього часу.

Однак, в порушення вищевказаних вимог нормативно-правових актів солдат ОСОБА_5 вчинив ухилення від військової служби в умовах воєнного стану за наступних обставин.

Так, курсант 1 навчального взводу 1 навчального курсу школи загальновійськової підготовки військової частини НОМЕР_1 , військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації солдат ОСОБА_5 , діючи умисно, бажаючи тимчасово ухилитися від проходження військової служби та проводити час на власний розсуд, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах воєнного стану, в порушення вимог вищевказаного законодавства, не отримавши дозволу відповідного командування 04.11.2025, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, однак не пізніше 07:15 год, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , що дислокується у АДРЕСА_3 та перебуває поза межами розташування вказаної військової частини проводить час на власний розсуд та обов`язки військової служби не виконував, а отже останній у такий спосіб незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності.

Таким чином, у період часу з 04.11.2025 по «20».01.2026 солдат ОСОБА_5 проводив час на власний розсуд, обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи за місцем свого проживання.

У вчиненні кримінального правопорушення підозрюється ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м. Ладижин, Вінницької області, українець, громадянин України, одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , курсант 1 навчального взводу 1 навчального курсу школи загальновійськової підготовки військової частини НОМЕР_1 , військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації солдат, з вищою освітою, раніше не судимий.

20.01.2026 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Ураховуючи характер вчиненого підозрюваним злочину та тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, ухилявся від військової служби, є підстави вважати, що останній може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, окрім цього підозрюваний ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, з метою запобігання вказаним ризикам, об`єктивно необхідним є застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання підтримав, навівши мотиви, зазначені у ньому, просив його задовольнити та зазначив, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, наявними є ризики, передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та обставини передбачені ч. 1 ст. 194 КПК України, необхідні для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а відтак застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, є недоцільним.

Захисник ОСОБА_4 проти поданого клопотання заперечив, просив у задоволенні такого відмовити, та застосувати запобіжний захід у вигляді застави. Заперечення обгрунтовував тим, що ОСОБА_5 самовільно залишив військову частину через тяжкі сімейні обставини та не мав намір ухилитися від військової служби, позитивно характеризується та бажає продовжувати нести військову службу.

ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав позицію свого захисника, додатково пояснив, що готовий повертатися до служби у Збройних силах України, а військову службу залишив через стан здоров`я своєї дружини. Підтвердив, що був затриманий у м. Одеса, куди поїхав на лікування.

Заслухавши думку прокурора, який вважає за необхідне обратиОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, підозрюваного, його захисника, проаналізувавши матеріали клопотання, вважаю, що клопотання слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 і 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 1 та п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходами забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи.

Відповідно до вимог п. п. 1-5 ч. 1 та ч. 3 ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою.

Слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Відповідно до вимог п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першої цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу».

Слідчою суддею встановлено, що слідчим відділом Львівського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції у Львівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 07 листопада 2025 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003992, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Останнє розпочато за фактом самовільного залишення розташування військової частин в умовах воєнного стану.

При розгляді клопотання встановлено, щокурсант 1 навчального взводу 1 навчального курсу школи загальновійськової підготовки військової частини НОМЕР_1 , військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації солдат ОСОБА_5 , діючи умисно, бажаючи тимчасово ухилитися від проходження військової служби та проводити час на власний розсуд, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах воєнного стану, в порушення вимог вищевказаного законодавства, не отримавши дозволу відповідного командування 04.11.2025, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, однак не пізніше 07:15 год, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , що дислокується у АДРЕСА_3 та перебуває поза межами розташування вказаної військової частини проводить час на власний розсуд та обов`язки військової служби не виконував, а отже останній у такий спосіб незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності.

Також встановлено, що 20.01.2026 ОСОБА_5 , відповідно до вимог ст. 36, 40, 42, 276, 277, 278 КПК України повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та роз`яснено процесуальні права та обов`язки підозрюваного.

За змістом закону тримання під вартою як запобіжний захід може бути застосовано лише у разі, якщо прокурор наявною сукупністю дозволених законом при прийнятті даного рішення засобів доказування доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим у ст. 177 КПК. Неможливість запобігти даним ризикам слід розуміти як недостатність інших запобіжних заходів для того, щоби убезпечити їх настання.

За змістом ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді даного клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідча суддя дійшла висновку, що слідчий та прокурор довели обґрунтованість підозри, висунутоїОСОБА_5 сукупність наявних на даний час доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, про що свідчать, зокрема:матеріалами службового розслідування від 07.11.2025, проведеного у військовій частині НОМЕР_2 , за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 , згідно яких у ході службового розслідування об`єктивно доведено факт самовільного залишення останнім частини та відсутність на службі без поважних причин; протоколами допитів як свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які підтвердили, що солдат ОСОБА_5 самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 та іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Ризиками, які дають підстави слідчому судді обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слід вважати те, що: 1) підозрюваний може переховуватись від досудового слідства і суду, оскільки останній підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити кримінальне правопорушення в якому підозрюється.

Окрім того, відповідно до ст. 178 КПК України слідча суддя враховує, щоОСОБА_5 працездатний, непохилого віку, захворюваннями, які б перешкоджали його утриманню під вартою, не страждає.

Слідча суддя не бере до уваги доводи захисника про те, що запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, оскільки такі не підтверджені належними та допустимими доказами.

Тому слідча суддя доходить висновку, що інші, більш м`які запобіжні заходи, не можуть забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_5 та виконання ним обов`язків, передбачених ст. 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» № 12369/86 від 26 червня 1991 року вказав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, що виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Така ж позиція відображена в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/97 від 26 липня 2001 року. Тобто, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Слідча суддя, враховуючи доводи сторони захисту, не вважає за можливе застосувати до ОСОБА_5 альтернативного запобіжного заходу, оскільки підозрюваний може переховуватися від органів досудового слідства та суду, оскільки був затриманий у м. Одеса, хоча постійно проживає у м. Львові, що підтверджується поясненнями підозрюваного у судовому засіданні. Крім цього, з пояснень останнього встановлено, що ОСОБА_5 поїхав у м. Одесу для лікування, яке не проходив за місцем проживання, оскільки вважав, що його "знайдуть", що розцінюється слідчою суддею як обставина, яка свідчить про можливість його переховування.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідча суддя виходить з вимог п. 5 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

За таких обставин клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає задоволенню, а саме слід обрати підозрюваному ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів, без визначенням застави

Згідно зі ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Керуючись вимогами статей 177, 178, 183, 186, 194, 196, 197, 395 КПК України, -

постановила:

Клопотання слідчої відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слічого відділу Львівського РУП № 1 ГУНП у Львівській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Визначити термін дії ухвали шістдесят днів - до 20 березня 2026 року включно.

Строк тримання під вартою рахувати з 20 січня 2026 року 20 год. 39 хв.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено об 11 год 00 хв. 22.01.2026 року.

Слідча суддя ОСОБА_9