ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2025 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1

Суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

за участю учасників судового провадження:

секретаря

судового засідання ОСОБА_4

прокурорів ОСОБА_5

ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

законного представника ОСОБА_9

представника потерпілого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000445 від 05.06.2025 року за апеляційною скаргою першого заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_11 на вирок Садгірського районного суду м.Чернівці від 03 липня 2025 року за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , із середньою освітою, військовослужбовця ВЧ № НОМЕР_1 , одруженого, раніше в силу ст. 89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,-

УСТАНОВИЛА:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції.

Вироком Садгірського районного суду м.Чернівці від 03 липня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів ________________________________________________________________________

ЄУНСС 726/2218/25 Головуючий в І інстанції ОСОБА_12

Номер справи 11-кп/822/280/25 Суддя-доповідач ОСОБА_1

громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Згідно вироку суду, обвинувачений ОСОБА_7 , проходячи військову службу у ВЧ № НОМЕР_1 , 04.06.2025, близько 21 год. за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння на ґрунті побутових непорозумінь розпочав словесний конфлікт із дружиною ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час суперечки, яка супроводжувалась нецензурною лайкою, криками та погрозами обвинувачений ОСОБА_7 керуючись раптово виниклим умислом на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки своїх протиправних дій та бажаючи їх настання, тримаючи кабель від зарядного пристрою двома руками за обидва кінці накинув його та притиснув до передньої поверхні нижньої частини шиї малолітньому ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_3 , внаслідок чого завдав потерпілому тілесних ушкоджень, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, а саме - умисне легке тілесне ушкодження.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, правова кваліфікація якого передбачена ч. 1 ст. 125 КК України, а саме в умисному заподіянні легкого тілесного ушкодження.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи апелянта.

На вказаний вирок перший заступник керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин та на підставі ч.2 ст. 76 КК України, п.п. 2, 5 ч.1 ст. 91-1 КК України застосувати до нього обмежувальні заходи у виді обмеження спілкування із потерпілим ОСОБА_14 строком на три місяці, а також направити обвинуваченого для проходження програми для кривдників строком на три місяці.

Вказує, що призначене ОСОБА_7 покарання у виді штрафу є надто м`яким та не відповідає тяжкості вчиненого правопорушення та особі обвинуваченого.

Вважає , що суд першої інстанції безпідставно не врахував наявність двох обтяжуючих обставин: вчинення правопорушення щодо малолітньої дитини та вчинення правопорушення особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_7 неодноразово притягувався до відповідальності за вчинення домашнього насильства, проте призначені покарання не посприяли його виправленню.

Крім цього, зазначає, що суд першої інстанції помилково не застосував до обвинуваченого обмежувальні заходи, передбачені ст. 91-1 КК України з огляду на систематичність правопорушень, пов`язаних із домашнім насильством.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурори підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Представник та законний представник потерпілого підтримали подану прокурором апеляційну скаргу.

Обвинувачений та його захисник заперечили проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити без змін вирок суду.

Потерпілий був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, однак не з`явився у судове засідання, що у відповідності до ч.4 ст.405 КПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду.

Мотиви суду.

Заслухавши суддю-доповідача, позиції учасників апеляційного провадження стосовно поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах доводів поданої апеляційної скарги, заслухавши учасників судового засідання в судових дебатах, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України, апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції вказаних вимог не дотримався.

З вироку Садгірського районного суду м. Чернівці від 03.07.2025 вбачається, що ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначено покарання у виді штрафу.

При цьому, апеляційним судом встановлено, що 03.07.2025 стосовно ОСОБА_7 тим же судом був винесений ще один вирок за номером справи 726/2219/25, обставини в якому відбувались в той самий часовий проміжок та кваліфікувались за тією ж статтею.

Так, у випадках, коли засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання, вчинив новий злочин застосовується призначення покарання за сукупністю вироків. У цьому разі суд відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. При складанні покарань у порядку ч. 1 ст. 71 КК України остаточне покарання має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. Ці приписи закону є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню.

Таким чином, при призначенні покарання ОСОБА_7 при наявності двох вироків, суд першої інстанції всупереч вимогам ч. 1 ст. 71 КК України, не визначив остаточне покарання за їх сукупністю, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Або, згідно ч. 2 ст. 334 КПК України, у разі якщо на розгляд суду першої інстанції надійшли матеріали кримінального провадження щодо особи, стосовно якої цим судом вже здійснюється судове провадження, воно передається складу суду, що його здійснює, для вирішення питання про їх об`єднання, що безпідставно не було здійснено суддею в даному випадку.

В такому разі, суду першої інстанції слід було застосовувати норми ст. 70 КК України, тобто призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень.

Більше того, суддею не була встановлена об`єктивна сторона кримінального правопорушення, так як відсутня чітка хронологія подій, які відбувались в один часовий проміжок, за які ОСОБА_7 було винесено два окремих вироки.

Також, колегією суддів встановлено, що вирок відносно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України був ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку ст. 382 КПК.

Згідно ч. 1 ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо.

Шляхом безпосереднього допиту обвинуваченого в судовому засіданні, апеляційним судом встановлено, що він повністю не визнає обставини та вину в інкримінованому йому правопорушенні, про що він неодноразово вказував на всіх стадіях кримінального провадження щодо нього, зокрема при наданні показів на досудовому розслідуванні.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 382 КПК України, у вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в обвинувальному акті прокурор клопотав про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні. До обвинувального акта долучено заяву обвинуваченого, відповідно до якої ОСОБА_7 визнав обставини кримінального провадження, просив розглянути обвинувальний акт у спрощеному порядку, наслідки чого йому зрозумілі та роз`яснені.

Для усунення вищевказаних розбіжностей у позиції ОСОБА_7 щодо обставин, які зазначені в обвинувальному акті, суд повинен був призначити судовий розгляд та викликати для участі в ньому учасників кримінального провадження, що передбачено ч.3 ст. 382 КПК України.

Таким чином, судом першої інстанції не було з`ясовано дійсну позицію ОСОБА_7 щодо інкримінованих йому дій, що згідно п. 3 ч. 2 ст. 412 КПК України є істотним порушенням вимог закону.

Разом з цим, вищевказані порушення матеріального закону не є підставою, згідно ч.1 ст.420 КПК України, для ухвалення судом апеляційної інстанції нового вироку, оскільки перелік підстав, передбачений цією нормою - є вичерпним, а встановлені колегією суддів порушення мають істотний характер, оскільки впливають на висновки суду з приводу правильності застосування кримінального закону при призначення покарання, внаслідок чого апеляційна вимога прокурора щодо призначення нового покарання - є передчасною.

За таких обставин, з урахуванням апеляційної вимоги прокурора, колегія суддів позбавлена процесуальної можливості ухвалити новий вирок стосовно ОСОБА_7 , тому апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Згідно п.1 ч.1 ст.415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачене п.2-7 ч.2 ст.412 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

У зв`язку з цим, при новому розгляді слід усунути зазначені порушення, перевірити доводи, зазначені в апеляційній скарзі прокурора, врахувати позицію та становище обвинуваченого, повно та всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження та прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 381, 382, 404, 412, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_11 - задовольнити частково.

Вирок Садгірського районного суду м. Чернівці від 02 червня 2025 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України - скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції..

Кримінальне провадження №0000445 від 05.06.2025 року щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст. 125 КК України направити на новий судовий розгляд в Садгірський районний суд м.Чернівці.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий [підпис] ОСОБА_1

Судді [підпис] ОСОБА_2

[підпис] ОСОБА_3

Згідно з оригіналом

Суддя Чернівецького

апеляційного суду _________________ ОСОБА_1

(посада) (М.П., підпис) (ПІБ)

22.10.2025

(дата засвідчення копії)