ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/2256/25 Справа № 202/9238/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у закритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпра від 19 листопада 2025 року у кримінальному провадженні №001000 від 22.09.2025 року, про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився у м. Дніпропетровську, Дніпропетровської області, розлученому, який має на утриманні малолітню дитину, непрацюючому, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_6

захисника ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А:

За ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпра від 19 листопада 2025 року клопотання прокурора задоволено та продовжено підозрюваному ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 17 січня 2026 року.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого кримінального правопорушення, що підтверджується долученими до клопотання прокурора процесуальними документами у їх сукупності.

Також, слідчим суддею встановлено, що продовжують існувати ризики переховування від суду, незаконного впливу на малолітню потерпілу та свідків, оскільки ці ризики є дійсними та триваючими, і такими, що виключають на даний час застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Зауважено, що про вагомість вказаних ризиків свідчить тяжкість, обставини та характер інкримінованого злочину, який вчинено проти малолітньої дитини, яка згідно психологічного висновку є постраждалою від сексуального насильства, а тому, перебуваючи на свободі підозрюваний може впливати на останню, з метою надання тих чи інших показань на його користь, а тому враховуючи, що потерпіла в силу малолітнього віку є вразливою, ризик вчинення незаконного впливу, як на неї так і на свідків є вагомим. Крім того, вказано, що ризик впливу на потерпілого існує не лише на початковому етапі, а на стадії судового провадження.

Враховано дані про особу підозрюваного, який раніше не судимий, однак при цьому офіційно не працевлаштований, легального джерела доходу не має, є осою мобілізаційного віку, який на облік у ТЦК не став, має професійні навички поліцейського, у зв`язку з чим слідчий суддя прийшов до висновку про відсутність достатніх соціально-стримуючих важелів у запобіганні вказаним ризикам. Керуючись приписами п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України та з огляду на вчинення ОСОБА_6 інкримінованого злочину із застосуванням насильства, слідчим суддею альтернативну заставу не визначено. Також, слідчим суддею зазначено, що станом на 19 листопада 2025 року, ризик вчинення іншого кримінального правопорушення не знайшов свого підтвердження.

В апеляції:

- захисник просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою або визначити альтернативну заставу, в межах передбачених ст. 182 КПК України.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає про недоведеність заявлених ризиків, необгрунтованість пред`явленої підозри та неврахування даних про особу підозрюваного.

Зазначає, що вказані прокурором ризикі є безпідставними, оскільки підозрюваний будь-яких спроб переховування не здійснював та вподальшому має стійкі наміри у дотриманні належної процесальної поведінки.

Ризик незаконного впливу на потерпілу та свідків захисник вважає недоведеним, оскільки також не надано будь-яких доказів в підтвердження спроб залякування, погроз чи інших дій з боку підозрюваного не надано.

Щодо необґрунтованості пред`явленої підозри, захисник зазначає про відсутність належних доказів в підтвердження причетності ОСОБА_6 до скоєного.

З посиланням на практику ЄСПЛ зауважує на необхідності визначенням альтернативної застави та наголошує на тому, що застосування виняткового запобіжного заходу не може грунтуватися лише на тяжкості інкримінованого злочину.

Вислухавши підозрюваного та захисника, які кожен окремо підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні з викладених в ній підстав, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та зауважив, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе запобігти заявленим ризикам, перевіривши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника, висновки слідчого судді та матеріали, долучені до клопотання слідчого, колегія суддів доходить висновку, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчим суддею дотримані належним чином, а доводи захисника, викладені в судовому засіданні та в апеляційній скарзі щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Висновки слідчого судді про обґрунтованість підозри у вчиненні інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, за обставин, викладених в повідомленні про підозру, є достатньо обґрунтованими і такими, що підтверджуються сукупністю матеріалів, доданих до клопотання слідчого і з такими висновками погоджується суд апеляційної інстанції.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, зокрема, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину, встановлення в діях особи складу кримінального правопорушення, слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих фактів та обставин визначив лише ймовірну причетність до інкримінованих йому злочинів.

Апеляційні доводи захисту щодо недоведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину, є передчасними на даній стадії розгляду, оскільки правова оцінка наявності чи відсутності в діях особи складу кримінального правопорушення буде надана судом під час розгляду справи по суті.

В даному випадку, на думку колегії суддів вважає, що пред`явлена підозра не є вочевидь безпідставною, а причетність ОСОБА_6 до вчинення інкримінованого йому злочину є достатньо вірогідною для вирішення питання про застосування запобіжного заходу.

Суд апеляційної інстанції вважає правильними висновки слідчого судді щодо наявності ризику переховування від органів досудового розслідування та суду з огляду на те, що відносно ОСОБА_6 існує обґрунтована підозра у скоєні кримінального правопорушення, яке за правилами ст. 12 КК України є тяжким злочином, за який передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк до 10 років, що може спонукати останнього до спроби уникнути покарання шляхом переховування від органів слідства та суду.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості переховування підозрюваного від слідства і суду, колегія суддів бере до уваги, що існує достатньо висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

При цьому, зазначений ризик об`єктивно збільшується з урахуванням ведення в Україні військового стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків у кримінальному провадженні апеляційний суд враховує встановлений КПК України порядок отримання показань, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків та малолітню потерпілу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

Підозрюваний ОСОБА_6 перебуваючи на свободі, може незаконно впливати на свідків та потерпілу у даному провадженні, оскільки останньому відомі їх анкетні дані та місця проживання, враховуючи, що із потерпілою, та свідками, які надають викривальні показання та судом не допитані, ризик незаконного впливу на останніх з метою примушування до надання тих чи інших показань існує і є вагомим.

При наданні оцінки ризику незаконного впливу на потерпілу, враховується, що остання в силу малолітнього віку є психологічно вразливою, у зв`язку з чим психологічного тиску так і будь-яких форм незаконного впливу з метою зміни її показів на користь ОСОБА_6 є вагомим.

Також, про вагомість заявлених ризиків свідчить тяжкість та характер скоєного злочину, який вчинено щодо малолітньої особи шляхлм посягання на її статеву недоторканість, у зв`язку із чим можна припустити, що ОСОБА_6 є особою схильною до антисоціальної поведінки, тому ризик вчинення іншого кримінального правопорушення існує.

Крім того, колегією суддів враховується, що підозрюваний офіційно не працевлаштований, легального джерела доходу, утриманців не має, що свідчить про відсутність соціально-стримуючих факторів, які могли б запобігти реалізації встановлених ризиків.

Твердження захисника щодо відсутності судимості у підозрюваного та наявності місця проживання, суд апеляційної інстанції бере до уваги, однак вказані обставини не можуть бути самодостатньою підставою для скасування ухвали слідчого судді і відмови у застосуванні запобіжного заходу, оскільки жодним чином не спростовують встановлених ризиків та не слугували стримуючим фактором для ОСОБА_6 під час вчинення злочину.

На думку колегії суддів, враховуючи наведені обставини, а також тяжкість та характер скоєного злочину, застосування альтернативного запобіжного заходу не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного на даній стадії розгляду, а наведені позитивні характеристики заслуговують на увагу, однак не слугують достатньою підставою для зміни запобіжного заходу.

Доводи захисника не містять нових відомостей, що мають істотне значення для прийнятого рішення, та полягають у переоцінці тих обставин, що були відомі слідчому судді під час розгляду клопотання та дістали належну оцінку.

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідно до вимог п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. 177, 178 цього Кодексу, слідчий суддя, суд має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Обговорюючи питання про можливість усунення встановлених ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_6 під вартою, колегія суддів, погоджуючись з думкою слідчого судді та вважає, що встановлені щодо цього підозрюваного ризики з числа передбачених ст. 177 КПК є виключно вагомими. У подальшому доцільність тримання цього підозрюваного під вартою може бути предметом перегляду, втім та на даному етапі кримінального провадження вказані ризики не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржена ухвала слідчого судді постановлена з належним дотриманням вимог кримінального процесуального закону, є достатньо обґрунтованою та вмотивованою, у зв`язку з чим апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення, а ухвалу, - без змін.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 422 КПК, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпра від 19 листопада 2025 року у кримінальному провадженні №001000 від 22.09.2025 року, про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4