КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/918/2026 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційними скаргами представника власників майна ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , - адвоката ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13 серпня 2025 року, -

за участю:

прокурора ОСОБА_9 ,

представника власників майна ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13 серпня 2025 року задоволено клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва Департаменту організації, процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини, вчинені у зв`язку із масовими протестами у 2013 - 2014 роках, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 та накладено, в рамках кримінального провадження за № 0000792 від 05.08.2025, арешт на майно, із забороною відчуження та розпорядження, яке належить ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , а саме:

- транспортний засіб марки Mazda 6, реєстраційний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 ;

- грошові кошти у будь-якій валюті у безготівковій формі, що знаходяться на рахунках, відкритому на ім`я ОСОБА_7 , в банківській установі АБ «УКРГАЗБАНК» ().

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник власників майна ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , - адвокат ОСОБА_8 , подала апеляційні скарги в яких просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13.08.2025 та її скасувати. Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва Департаменту організації, процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини, вчинені у зв`язку із масовими протестами у 2013 - 2014 роках, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 , про накладення арешту на:

- транспортний засіб марки Mazda 6, реєстраційний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 ;

- грошові кошти у будь-якій валюті у безготівковій формі, що знаходяться на рахунках, відкритому на ім`я ОСОБА_7 , в банківській установі АБ «УКРГАЗБАНК» (), а саме на рахунку НОМЕР_2 , відкритий в АБ «УКРГАЗБАНК».

На обґрунтування вимог апеляційних скарг апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала слідчого судді не ґрунтується на вимогах закону та є необґрунтованою, оскільки слідчим суддею під час розгляду справи не було встановлено дійсної мети та підстав для такого арешту, не було дотримано законодавчих приписів при накладенні арешту на заробітну плату ОСОБА_10 , не було встановлено співвідношенням майна, на яке накладено арешт, із заявленою у клопотанні метою, не було визначено зв`язку майна і обставинами, що розслідуються в даному кримінальному провадженні, не було належного мотивування застосованого заходу забезпечення кримінального провадження, не було дотримано розумності і співмірності арешту, крім того, ОСОБА_11 та ОСОБА_6 не є належними відповідачами за цивільними позовами в даному кримінальному провадженні.

Апелянт вказує на те, що зазначене в клопотанні майно та сама ОСОБА_6 не мають жодного відношення до обставин кримінального провадження. Належне ОСОБА_6 майно не було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не містить і не могло би містити сліди будь якого злочину, не було об'єктом кримінально протиправних дій, набуте за її офіційні доходи, використовується виключно для власних потреб. Вилучене вищевказане майно не має значення для кримінального провадження, не вбачається наявність підстав стверджувати, що вилучене майно має відношення до розслідуваного кримінального провадження чи до здійснення будь якої іншої незаконної діяльності, чи отримані злочинним шляхом. Не відноситься до предметів, які вилучені законом з обігу, у відповідності до ч. 7 ст. 236 КПК України.

Незаконне накладення арешту на майно гр. ОСОБА_6 порушує таку засаду кримінального провадження як недоторканність права власності та право на мирне володіння своїм майном. Транспортний засіб марки Mazda 6, реєстраційний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 , був придбаний згідно Договору купівлі-продажу 5946/2023/4037517 транспортного засобу від 07.09.2023 за кошти, які отримані ОСОБА_6 в якості заробітної плати, що підтверджується відповідними деклараціями за 2022, 2023 роки (копії додаються).

Апелянт вказує на те, що в оскаржуваній ухвалі зазначається, що в позовних заявах потерпілі просять стягнути в рахунок компенсації шкоди за, начебто,правомірні дії невстановлених правоохоронців - грошові кошти з ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , яка не є стороною в даному кримінальному провадженні.

Будь яких належних та допустимих доказів на підтвердження вищевикладеного до цивільних позовів взагалі не додано.

Крім того, відсутні будь-які належні та допустимі докази, що саме дії ОСОБА_10 та ОСОБА_6 були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній зв`язок, та є вина саме ОСОБА_10 та ОСОБА_6 .

Стороною обвинувачення не доведено правову підставу та мету для накладення арешту на майно ОСОБА_6 передбачені п. 1 ч. 2ст. 170 КПК України, як і не доведено, що потреби досудового розслідування в конкретному вищевказаномукримінальному провадженні на теперішній час виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи - ОСОБА_6 про який йдеться в клопотанні.

Також апелянт зазначає, що згідно довідки AT«СУМИОБЛЕНЕРГО» від 25.09.2025 № 64/9743 ОСОБА_7 працює начальником підрозділу охорони Акціонерного товариства «СУМИОБЛЕНЕРГО» з 20.04.2016 (наказ про прийняття № 430-к від 18.04.2016) по теперішній час (копія додається). Як вбачається із довідки AT«СУМИОБЛЕНЕРГО» № 92/9688 від 24.09.2025 ОСОБА_7 отримує заробітну плату в AT«СУМИОБЛЕНЕРГО» шляхом перерахування коштів на поточний рахунок НОМЕР_2 . відкритийзгідно Заяви-Договору № 2020/ZP/303-023 (про відкриття та обслуговування Зарплатного проекту) укладеного між АТ «СУМИОБЛЕНЕРГО» та АБ «УКРГАЗБАНК» (копія додається).

Таким чином, рахунок № НОМЕР_2 , відкритий в АБ «УКРГАЗБАНК» для виплати заробітної плати. Оскільки, даний рахунок є рахунком зі спеціальним режимом використання, накладення арешту на нього є порушенням конституційних прав ОСОБА_7 . Крім того, таке обмеження порушує також права його неповнолітньої доньки ОСОБА_12 , на отримання матеріального забезпечення, яке гарантоване Конституцією України та Сімейним кодексом, оскільки ОСОБА_11 утримує її та свою дружину ОСОБА_6 .

Проте прокурор, звертаючись із даним клопотанням, не з`ясував, не перевірив цільове призначення рахунків та не зазначив, що вказаний вище рахунок відкритий для зарахування заробітної плати, а слідчий суддя під час розгляду справи це не з`ясував, у зв`язку з чим виніс незаконне рішення.

Відтак накладеним арештом ОСОБА_11 та члени його родини позбавлені засобів для існування.

На обґрунтування вимог клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що про розгляд даного клопотання ОСОБА_10 та ОСОБА_6 та їх представників не повідомлялося, ухвали про накладення арешту вони не отримували. Про ухвалення даного рішення ОСОБА_13 стало відомо 23.09.2025 після блокування його зарплатної банківської карти, та неможливості оплатити продукти харчування у магазині. ОСОБА_6 стало відомо лише 24.10.2025 коли представником ОСОБА_6 (та захисником її чоловіка - ОСОБА_10 ) після неодноразових звернень до Печерського районного суду міста Києва було отримано копію оскаржуваної ухвали слідчого судді про накладення арешту.

Прокурором у кримінальному провадженні № 0000792 - прокурором першого відділу процесуального керівництва Департаменту організації, процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини, вчинені у зв`язку із масовими протестами у 2013 - 2014 роках, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 , подано заперечення на апеляційні скарги представника власників майна ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , - адвоката ОСОБА_8 , в яких остання просить відмовити у їх задоволенні.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника власників майна ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , - адвоката ОСОБА_8 , в підтримку поданих апеляційних скарг, які остання підтримала з наведених в них підстав, пояснення прокурора, яка заперечувала щодо задоволення вказаних апеляційних скарг та вважала оскаржувану ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційних скарг та письмові заперечення прокурора, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги представника власників майна ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , - адвоката ОСОБА_8 , не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог пункту 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

З урахуванням обставин, щодо пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого суддіПечерського районного суду м. Києва від 13 серпня 2025 року, які викладені в клопотанні представника власників майна ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , - адвоката ОСОБА_8 , колегія суддів вважає їх поважними, на підставі чого приходить до висновку щодо поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної ухвали.

Як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження та ухвали слідчого судді місцевого суду, що у провадженні Державного бюро розслідувань за процесуального керівництва прокурорів Департаменту організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини, вчинені у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Офісу Генерального прокурора здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000792 від 05.08.2025 за підозрою, окрім інших, колишнього командира БМОП «Беркут» ГУ МВС України у Харківської області ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 41, ст. 340; ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 365; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 41, п. п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 15, п. п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Кримінальне провадження № 0000792 від 05.08.2025 виділено в окреме провадження із кримінального провадження № 0000812 від 17.09.2024.

Наразі з 05.08.2025 досудове розслідування завершено, стороні захисту надано доступ до матеріалів досудового розслідування для ознайомлення.

В межах даного кримінального провадження, 11.08.2025 прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 , звернулась до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням в рамках кримінального провадження за № 0000792 від 05.08.2025 про накладення арешту на майно, із забороною відчуження та розпорядження, таким майном, з метою забезпечення цивільних позовів потерпілих, яке належить ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , а саме:

- транспортний засіб марки Mazda 6, реєстраційний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 ;

- грошові кошти у будь-якій валюті у безготівковій формі, що знаходяться на рахунках, відкритому на ім`я ОСОБА_7 , в банківській установі АБ «УКРГАЗБАНК» ().

На обґрунтування вимог даного клопотання зазначено, що як вбачається з матеріалів клопотання, у вказаному кримінальному провадженні розслідувались обставини незаконного перешкоджання проведенню зборів та мітингів у період листопада 2013 року - лютого 2014 року на Майдані Незалежності в м. Києві, перевищення службових повноважень працівниками правоохоронних органів при застосуванні фізичної сили та спеціальних засобів до громадян, які реалізовували своє конституційне право на мирні зібрання та мітинги на вулицях центральної частини м. Києва, що спричинило тяжкі наслідки, організації умисних вбивств протестувальників та іншої злочинної протидії протестним акціям.

Зокрема, у вказаному кримінальному провадженні, серед іншого, розслідуються обставини вчинення 18.02.2014 у період часу приблизно з 10 до 16 год у центральній частині міста Києва співробітниками БМОП «Беркут» ГУ МВС України у Львівській області, БМОП «Беркут», БМОП «Беркут» ГУМВС України в Харківській області, ГУ МВС України у м. Києві разом з підрозділами МОП «Беркут» МВС України з інших областей силового розгону громадян, які перебували на вулицях Інститутській, Грушевського, Шовковичній, Кріпосному провулку в м. Києві, а також силового розгону у період з 16 години 18.02.2014 до 6 години 19.02.2014 співробітниками органів внутрішніх справ та Служби безпеки України із залученням сил та засобів Збройних Сил України, мітингувальників, які перебували на майдані Незалежності в місті Києві, поєднаного з протиправним та надмірним застосуванням фізичної сили, спеціальних засобів, спецтехніки та вогнепальної зброї під виглядом проведення антитерористичної операції.

У результаті спільних протиправних дій співробітників підрозділів правоохоронних органів, серед яких були і співробітники БМОП «Беркут» ГУ МВС України у Львівській області, БМОП «Беркут», БМОП «Беркут» ГУМВС України в Харківській області, ГУ МВС України у м. Києві, РМОП «Беркут» УМВС України у Запорізькій області та підрозділів МОП «Беркут» з інших регіонів, у період часу приблизно з 16 години 18.02.2014 до 6 години 19.02.2014 працівниками підрозділів МОП «Беркут», а також іншими підрозділами міліції, залученими до охорони громадського порядку, окремих військових частин ВВ МВС України, зведених загонів патрульної служби на вулицях Інститутській та Хрещатик, майдані Незалежності в м. Києві здійснено спробу силового розгону мітингувальників, які перебували там, в результаті чого внаслідок протиправного та прихованого застосування до мітингувальників вогнепальної зброї, в тому числі помпових рушниць «ФОРТ-500», заряджених патронами 12 калібру зі свинцевою кулею та свинцевою картеччю (отриманих та використаних безобліково), з метою вчинення їх вбивств способом, небезпечним для життя багатьох осіб від отриманих вогнепальних поранень загинуло 12 осіб та ще 8 осіб отримали вогнепальні поранення різного ступеня тяжкості.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05.08.2025 підозрюваному ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з застосуванням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В ході досудового розслідування потерпілим у кримінальному провадженні заявлено цивільний позов про відшкодування шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, зокрема: ОСОБА_14 та ОСОБА_15 загалом на суму 2 млн. грн.

Водночас на даний час не всі потерпілі до цього часу використали своє право на заявлення цивільного позову, а досудове розслідування перебуває на стадії відкриття матеріалів кримінального провадження на підставі ст. 290 КПК України, у зв`язку з цим розмір завданої шкоди не є остаточним.

Органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_7 з 05.09.2008 по теперішній час перебуває в шлюбі із ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу серії НОМЕР_3 , виданого 05.09.2009 відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції Сумської області (актовий запис № 3 від 05.09.2009).

При цьому згідно з інформації Головного сервісного центру МВС від 07.07.2025 ОСОБА_6 (дружині підозрюваного) належить автомобіль (за правом власності) Mazda 6, д.н.з НОМЕР_1 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 07.09.2023).

В той же час, досудовим розслідуванням встановлено, що у підозрюваного ОСОБА_7 відкрито рахунок в Акціонерному банку «УКРГАЗБАНК», а саме, НОМЕР_6.

Відповідно до правової позиції, наведеної в постановах Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі № 6-843цс17 та постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 в справі № 372/504/17, від 29.06.2021 в справі № 916/2813/18, від 22.09.2020 в справі № 214/6174/15-ц, за якої наведені вище норми СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із членів колишнього подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Тобто набуте майно у період його перебування в шлюбі й дотепер, є їх спільною сумісною власністю.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2020 року у справі № 565/495/18 (провадження № 61-1539св19) вказано, що «поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). При цьому не виключається звернення одного із подружжя, за наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі».

А отже, незастосування заборон відчуження та розпорядження майном, яке належить підозрюваному ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , надасть можливість ОСОБА_7 або його представникам за дорученням безперешкодно відчужувати їх або іншим способом розпорядитися ним, що призведе до втрати можливості відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням у вчиненні якого останній підозрюється.

Разом з цим, рішенням ЄСПЛ «Справа «Раймондо проти Італії» (Cаse of Raimondo V. Italy), заява № 12954/87 від 22.02.1994, суд визнав, що арешт майна, передбачений національним законом, має на меті не позбавити заявника майна, а лише заборонити користуватися ним.

Також у своєму рішенні ЄСПЛ у справі «Perez v. France» (заява № 47287/9) суд зазначив, що право на переслідування в кримінальному провадженні третіх осіб або їх засудження за вчинення злочину не можна обстоювати самостійно: воно має бути невіддільним від здійснення потерпілим його права заявити цивільний позов на підставах, передбачених національним законодавством.

Відповідно до статей 60, 61, ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям під час шлюбу, крім речей індивідуального користування належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Об`єктом права сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 Сімейного кодексу України: «.. кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя».

Накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а носить тимчасовий характер застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, тому відповідні обмеження є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження.

Сторона обвинувачення вважала, що при вирішенні питання про накладення арешту на майно, враховується той факт, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження, а тому, з метою забезпечення цивільних позовів, з урахуванням розміру завданої кримінальним правопорушенням шкоди, є необхідним накласти арешт на транспортний засіб Mazda 6 д.н.з НОМЕР_1 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 від 07.09.2023), тобто на належну підозрюваному ОСОБА_13 частину майна, набутого ним та ОСОБА_11 під час шлюбу, адже зазначене майно не є речами індивідуального користування та не виключено з цивільного обороту; відомостей про поділ майна та розмір часток кожного з подружжя немає - тому є підстави вважати, що воно об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_16 та до частки підозрюваного може бути застосовано стягнення шкоди за цивільними позовами потерпілих.

Необхідність вжиття даного заходу забезпечення кримінального провадження підтверджується також діями самого ОСОБА_10 , який перебуваючи у статусі підозрюваного та обвинуваченого з 2016 року за вчинення злочинів, вчинених під час Революції Гідності в різних кримінальних провадженнях, з метою унеможливлення звернення стягнення на своє майно, не реєстрував рухоме чи нерухоме майно на своє ім`я.

Вказане підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 438796018 та № 438796152 від 08.08.2025 за підозрюваним ОСОБА_17 на теперішній час жодного нерухомого майна чи земельних ділянок не зареєстровано.

13.08.2025 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва задоволено вказане клопотання прокурора та накладено в рамках кримінального провадження за № 0000792 від 05.08.2025 арешт на майно, із забороною відчуження та розпорядження, яке належить ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , а саме:

- транспортний засіб марки Mazda 6, реєстраційний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 ;

- грошові кошти у будь-якій валюті у безготівковій формі, що знаходяться на рахунках, відкритому на ім`я ОСОБА_7 , в банківській установі АБ «УКРГАЗБАНК» ().

З таким рішенням слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на такі обставини.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту, перевірялись судом першої інстанції, досліджені матеріали судового провадження, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

З урахуванням цього, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта, встановив належні правові підстави, передбачені ч. 1, 6 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вищевказане майно.

Разом з тим, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, з метою забезпечення кримінального провадження та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на вказане майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність, і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, всупереч доводам апеляційних скарг.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна з метою відшкодування спричинених збитків, забезпечення можливих у майбутньому цивільних позовів, а саме на розміщені на рахунках грошові кошти підозрюваного ОСОБА_18 .

При цьому матеріали справи не містять, а адвокатом не надано доказів, які б підтвердили, що дружина ОСОБА_6 та батьки підозрюваного перебувають на утриманні останнього та єдиним джерелом доходу їх сім`ї є отримання заробітної плати підозрюваним ОСОБА_19 .

Однак є слушними твердження прокурора, які викладені в письмових заперечення на апеляційну скаргу, про те, що посилання апелянта в інтересах ОСОБА_7 на рішення від 20.04.2022 Великої Палати Верховного Суду у справі № 756/8815/20 є нерелевантним, оскільки стосується спірних правовідносин, що склались з приводу незгоди скаржника з постановою приватного виконавця про арешт коштів боржника, тобто з питань виконавчого провадження, що регулюється Законом України «Про виконавче провадження», а не КПК України, який не забороняє накладення арешту як заходу забезпечення на грошові кошти на рахунках особи в банківський установах і як в даному випадку - підозрюваного у кримінальному провадженні.

В розумінні КПК України немає окремих правових режимів чи особливостей при накладенні арешту на рахунки підозрюваного, які можуть використовуватись як для виплат заробітної плати за місцем роботи чи отримання інших платежів.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_6 не є стороною кримінального провадження, а тому арештоване майно, яке належить їй на праві власності, не підлягає арешту, також не підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки незалежно від реєстрації майна на ім`я одного із подружжя, якщо його набуто під час шлюбу, воно вважається спільним на загальних підставах.

Також є необґрунтованими доводи в апеляційній скарзі на непропорційність застосованого арешту в частині порушення права ОСОБА_6 на користування майном, оскільки слідчим суддею застосовано найменш обтяжливий спосіб арешту - шляхом обмеження права розпорядження арештованим майном, що унеможливлює його відчуження, проте не перешкоджає власнику та членам її родини користуватися ним. Відтак, захід забезпечення кримінального провадження, застосований оскаржуваною ухвалою, не є надмірно обтяжливим, а доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу.

Накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження носить тимчасовий характер, тому відповідні обмеження є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження.

Доказів про виділ ОСОБА_6 частки зі спільного майна або про поділ спільного майна до апеляційної скарги не долучено.

З огляду на викладене, посилання адвоката на те, що ОСОБА_6 не є учасником кримінального провадження, а тому накладення арешту на її майно є необгрунтованим.

Окрім того, адвокатом не надано до скарги доказів, які б підтверджували, що вказане майно є особистою приватною власністю ОСОБА_6 з огляду на положення ст. 57 СК України.

А відтак, таке твердження апеляційної скарги не спростовує висновку слідчого судді про наявність підстав для накладення арешту на майно, шляхом заборони розпорядження та відчуження майна, з урахуванням заявлених цивільних позовів потерпілих у кримінальному провадженні.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи автора апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Доводи апелянта про те, що арешт накладено безпідставно, без наявності правових підстав, не можуть прийматися до уваги, оскільки арешт слідчим суддею накладено правомірно, відповідно до вимог ст.ст. 170-173 КПК України.

При цьому колегія суддів враховує і те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Інші доводи, на які посилається в апеляційних скаргах представник, також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційних скарг.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційні скарги навіть з урахуванням усіх викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Поновити представнику власників майна ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , - адвокату ОСОБА_8 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13 серпня 2025 року.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13 серпня 2025 року, - залишити без змін, а апеляційні скарги представника власників майна ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , - адвоката ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4