Справа № 946/9426/25
Провадження № 1-кс/946/2322/25
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2025 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 ,

підозрюваної ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого відділення №1 СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Ізмаїльської окружної прокуратури про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Новосільське, Ренійського району, Одеської області, громадянки України, із середньою освітою, офіційно не працевлаштованої, неодруженої, зареєстрована та проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої,

підозрюваної у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Відділенням № 2 СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001431 від 05.11.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству», умисно, систематично, на ґрунті неприязних відносин вчиняє психологічне насильство по відношенню до своєї матері ОСОБА_6 , з якою вона проживає в одному помешканні за адресою: АДРЕСА_1 , що виявилось в образах нецензурними словами, погрозах фізичною розправою, що призвело до її психологічних страждань та погіршило якість життя потерпілої, що зокрема, виразилось у втомі, фізичному дискомфорті, негативних переживаннях та емоційній напруженості, а також втраті енергійності, повноцінного сну, відпочинку, самооцінки та позитивних емоцій.

Зокрема, ОСОБА_5 , стосовно якої 03.05.2025 було встановлено працівниками ВП №2 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області терміновий заборонний припис по відношенню до своєї матері ОСОБА_6 у вигляді заборони контактування в будь який спосіб контактувати, знаходячись за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , 03.05.2025 умисно вчинила домашнє насильство стосовно своєї матері ОСОБА_6 , а саме висловлювалася нецензурною лайкою та іншими образливими словами, чим заподіяла останній шкоду її психічному здоров`ю, вчинила психічне насилля в родині.

Окрім цього 08.06.2025 приблизно о 20:00 годині та 09.06.2025 о 10:00 годині ОСОБА_5 , знаходячись за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , умисно вчинила домашнє насильство стосовно своєї матері ОСОБА_6 , а саме висловлювалась на її адресу нецензурною лайкою, ображала та погрожувала фізичною розправою, чим вчинила щодо останньої психологічне насильство, внаслідок чого заподіяла шкоду її психічному здоров`ю.

Також 01.07.2025 о 20:00 годині та 02.07.2025 о 10:00 годині ОСОБА_5 знаходячись за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , висловлювалась брудною лайкою відносно своєї матері ОСОБА_6 , а саме висловлювалась на її адресу нецензурною лайкою та погрожувала фізичною розправою чим вчинила щодо останньої психологічне насильство, внаслідок чого заподіяла шкоду її психічному здоров`ю.

Разом з тим, ОСОБА_5 , діючи систематично продовжуючи свої умисні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства, 04.11.2025 приблизно о 09 годині 00 хвилин, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає потерпіла ОСОБА_6 , вчинила з останньою конфлікт, переслідуючи при цьому прямий умисел на заподіяння психологічного та фізичного страждання, тим самим вчинила відносно потерпілої психологічне насильство, що проявилось у словесних образах нецензурними словами, що принижують честь і гідність особи, приниженні, залякуванні, погрозах фізичною розправою.

Таким чином, ОСОБА_5 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України - домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призвело до фізичних та психологічних страждань потерпілої особи.

17.11.2025 року ОСОБА_5 письмово повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.

Слідчий та прокурор в судовому засіданні підтримали клопотання та просили його задовольнити.

Підозрювана в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання та просила відмовити в застосуванні запобіжного заходу, мотивуючи тим, що жодним чином не перешкоджає кримінальному провадженню.

Вивчивши клопотання та матеріали які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши учасників кримінального провадження, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим тримання під вартою.

Згідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Разом з тим Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, шо сама по собі тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його вини не може бути підставою для застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В рішенні «Мамедова проти Росії» (Mamedova v Russia) 7064/05 від 01 червня 2006 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловлено позицію, викладену у п.1 листа за №511-550/0/4-13 від 04.04.2013 року, згідно якої, вирішуючи питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний: здійснювати повноваження із судового контролю за дотриманням прав свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування і судового розгляду, діяти відповідно до вимог кримінального процесуального закону; враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ); при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п.80 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року у справі «Харченко проти України») тощо.

Згідно з вимогами п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції та практики ЄСПЛ (рішення від 25.03.1999 року у справі «Ніколова проти Болгарії», рішення від 06.11.2008 року у справі «Єлоєв проти України»), обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

В судовому засіданні встановлено, що відділенням № 2 СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001431 від 05.11.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.

17.11.2025 року ОСОБА_5 письмово повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом допиту потерпілої ОСОБА_6 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_7 ; постановами Ренійського районного суду про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, пов`язаних з вчиненням домашнього насильства та іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Сукупність отриманих доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку свідчить про обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення.

В судовому засіданні слідчий пояснив, що підозрювана не перешкоджала кримінальному провадженню їй не було повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Разом з тим, слідчий суддя під час обрання запобіжного заходу відносно підозрюваної ОСОБА_5 враховує, що вона підозрюється у вчиненні нетяжкого злочину, за вчинення якого особа карається громадськими роботами на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або пробаційним наглядом на строк до п`яти років, або обмеженням волі на той самий строк, або позбавленням волі на строк до двох років, також береться до уваги наявність у підозрюваної постійного місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , слідчий суддя вважає, що відсутні підстави для обрання самої суворої міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тому у задоволенні клопотання слід відмовити.

Слідчим та прокурором у судовому засіданні не було доведено, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

Разом з тим, слідчий суддя приходить до висновку, що виходячи з наявних доказів, досліджених в ході судового засідання ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні нетяжкого злочину, раніше судима, підозрювана може вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілу та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, тому виходячи з вказаного, та у зв`язку з недоведеністю достатніх підстав вважати, що застосування до підозрюваної більш м`яких запобіжних заходів передбачених ч.1 ст.176 КПК України не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, вважає, що відносно підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , можливо обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з забороною залишати місце свого мешкання з 21:00 години до 07:00 години наступного дня строком до 17 січня 2026 року.

Крім того, покласти на підозрювану ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки до закінчення строку досудового розслідування, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду; не залишати своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 в період з 21:00 години до 07:00 години без дозволу слідчого, прокурора, або суду.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі "Манчіні проти Італії", за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 § 1(с) Конвенції.

Керуючись ст. ст. 176-178, 179, 181-184, 193, 194, 196 КПК України, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання старшого слідчого відділення №1 СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту відносно підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 з забороною залишати місце свого мешкання з 21:00 години до 07:00 години наступного дня строком до 17 січня 2026 року.

Покласти на підозрювану ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки до закінчення строку досудового розслідування, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

1)прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

2)не залишати своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 в період з 21:00 години до 07:00 години без дозволу слідчого, прокурора, або суду.

Строк дії ухвали слідчого судді становить 59 (п`ятдесят дев`ять) днів і обчислюється з 20 листопада 2025 року. Ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію 17 січня 2026 року.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Повний текст судового рішення проголошено 27 листопада 2025 року о 14 год. 30 хв. в залі судових засідань № 1 Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області.

Слідчий суддя: ОСОБА_1