УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 205/11250/21

провадження № 51-3127ск25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу прокурора, яка брала участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 25 червня 2025 року щодо засуджених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Суть питання та встановлені судом обставини

Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2024 року, залишеним без зміни ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 25 червня 2025 року, засуджено: ОСОБА_4 за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років; ОСОБА_6 за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання призначеного ОСОБА_6 за цим вироком повністю приєднано невідбуте покарання за вирокомЛенінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2021 року та остаточно визначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років 6 місяців.

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга прокурора, у якій вона не погоджується з вказаною ухвалою апеляційного суду, просить її скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Мотиви Суду

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України,

суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог п. 4 ч. 2 цієї статті.

Відповідно до ст. 427 КПК України в касаційній скарзі, серед іншого, зазначається обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.

Статтею 438 КПК України передбачено, що підставами для зміни або скасування судових рішень судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.

Посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати конкретні порушення закону, що є підставою для їх зміни

чи скасування, а також належним чином обґрунтувати свої доводи.

Так, коли сторона вимагає скасування або зміни судового рішення, посилаючись на порушення, допущене під час кримінального провадження, вона має обґрунтувати не лише наявність такого порушення, але й надати доводи тому, як воно істотно позначилося на можливостях сторони відстоювати свою позицію у справі. Для цього сторона має продемонструвати, що вона під час кримінального провадження вжила заходів у межах процесуальних можливостей, наданих їй кримінальним процесуальним законодавством, для виправлення ситуації, що склалася внаслідок стверджуваного порушення.

Однак усупереч вищевказаному прокурор у касаційній скарзі, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, як на підставу, передбачену п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України для скасування оскарженої ухвали, доводів на обґрунтування зазначеної позиції з огляду на ст. 412 КПК України не наводить.

Так, прокурор указує на незабезпечення судом апеляційної інстанції належної перевірки щодо застосування недозволених методів досудового розслідування до засуджених, разом із тим, не конкретизує, які саме докази вчинення кримінального правопорушення, покладені в основу вироку, ставляться під сумнів, що і є одним із ключових критеріїв оцінки істотності допущеного порушення кримінального процесуального закону.

Крім цього, прокурор зазначає про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, однак не обґрунтовує наведеного з урахуванням положень ст. 413 цього Кодексу.

Прокурор, посилаючись на м`якість призначеного ОСОБА_4 та ОСОБА_6 покарання за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, не зазначає у чому полягає явна несправедливість заходу примусу, як це передбачено ст. 414 КПК України, та, зважаючи на положення статей 50, 65 КК України.

Відповідно до ст. 429 КПК України суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки касаційної скарги і встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.

Недоліки касаційної скарги можуть бути усунуті шляхом складання нового тексту касаційної скарги, якщо зауваження стосувалися змістовної частини скарги, та/або шляхом подання додаткових документів, якщо всупереч вимогам КПК України не додано усіх документів, які мають подаватися разом з касаційною скаргою.

Ураховуючи викладене, керуючись ст. 429 КПК України, колегія суддів вважає

за необхідне залишити скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.

З цих підстав Суд постановив:

Касаційну скаргу прокурора, яка брала участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 25 червня 2025 року щодо засуджених ОСОБА_4 та ОСОБА_6 залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків - десять днів із дня отримання копії цієї ухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3