Справа № 346/3762/25
Провадження № 11-кп/4808/462/25
Категорія ч. 2 ст. 389 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2025 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №0000158 за апеляційну скаргу зі змінами прокурора Коломийської окружної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28 липня 2025 року, згідно з яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає АДРЕСА_1 , громадянку України, з середньою освітою, непрацюючу, неодружену, засуджену вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 березня 2025 року до покарання у виді 80 годин громадських робіт,

визнано винуватою у вчиненні

кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, та призначено їй покарання у виді пробаційного нагляду строком на два роки з покладенням обов`язків передбачених п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 59-1 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_10

ВСТАНОВИЛА:

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_8 , вчинила умисні дії, які виразились в ухиленні засудженої від відбування покарання у виді громадських робіт.

Кримінальний проступок вчинено при наступних обставинах.

Вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 березня 2025 року ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України та засуджено до покарання у виді громадських робіт на строк 80 (вісімдесят) годин. Вирок суду вступив в законну силу 25 квітня 2025 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Кримінально-виконавчого кодексу України, засуджені до покарання у виді громадських робіт зобов`язані: додержуватись встановлених відповідно до закону порядку і умов відбування покарання; сумлінно ставитися до праці, працювати на визначених для них об`єктах і відпрацювати встановлений судом строк громадських робіт; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; з`являтися за викликом до уповноваженого органу з питань пробації.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 Кримінально-виконавчого кодексу України, ухиленням від відбування покарання у виді громадських робіт є систематичне невиконання встановлених обов`язків, порушення порядку та умов відбування покарання; невихід більше двох разів протягом місяця на громадські роботи без поважних причин, а також допущення більше двох порушень трудової дисципліни протягом місяця.

Так, ОСОБА_8 з 07 травня 2025 року перебуває на обліку в Коломийському районному відділі філії Державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області.

18 червня 2025 року ОСОБА_8 ознайомлено з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт під особистий підпис.

У той же день їй роз`яснено наслідки ухилення від відбування покарання, відповідно до ч. 2 ст. 389 КК України, про що нею заповнено підписку, а також було вручено направлення на громадські роботи до Комунального підприємства «Коршівське комунальне підприємство» Коршівської сільської ради, що знаходиться по вул. Шевченка, 23, с. Коршів, Коломийського району, Івано-Франківської області, для подальшого відбування покарання у виді громадських робіт, починаючи з 19 червня 2025 року.

Згідно наказу КП «Коршівське КП» Коршівської сільської ради № 1 від 18 червня 2025 року ОСОБА_8 , прийнято на громадські роботи та складено графік виходу на роботу у червні - липні 2025 року.

Проте, засуджена ОСОБА_8 не приступила до відбування призначеного покарання з 19 червня 2025 року (повідомлення з КП «Коршівське КП» від 01 липня 2025 року Вих. № 3 та 09 липня 2025 року вих. №5) та не з`явилась за викликом до органу пробації на 09 липня 2025 року для встановлення причин та обставин неявки до КП «Коршівське КП» Коршівської сільської ради для відбування покарання у виді громадських робіт.

Однак, ОСОБА_8 , будучи належно ознайомлена з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт, а також правовими наслідками в разі ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, ухилилась від відбування даного покарання.

Так, ОСОБА_8 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з метою ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, допустила порушення порядку і умов відбування даного покарання, а саме: не з`являлась на громадські роботи 19, 20, 23, 24, 25, 26, 27, 28 червня 2025 року, 01, 02, 03, 04, 07, 08, 09 липня 2025 року, чим довела своє небажання стати на шлях виправлення.

Станом на 23 липня 2025 року із призначених згідно ухвали Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 березня 2025 року 80 (вісімдесяти) годин громадських робіт, ОСОБА_8 не відпрацювала жодної години громадських робіт.

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 389 КК України у виді 2 років пробаційного нагляду.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 72 КК України, до призначеного покарання за цим вироком повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 березня 2025 і призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді пробаційного нагляду на строк 2 (два) роки 10 (десять) днів.

На підставі п.п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання або роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію дій вважає, що вирок суду є незаконним і підлягає скасуванню у зв`язку з допущеними судом істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване рішення і призвели до невідповідності призначеного судом покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості призначеного покарання, і неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, оскільки судом першої інстанції при ухваленні вироку та призначенні ОСОБА_8 покарання не застосований закон, який підлягав застосуванню (ст. 71 КК України).

Вказує, що вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28 липня 2025 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 2 ст. 389 КК України до покарання у вигляді 2 років пробаційного нагляду із покладенням обов`язків, передбачених п. п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 59-1 КК України без застосування вимог ч. 1 ст. 71 КК України.

Наголошує, що суд першої інстанції при призначенні остаточного покарання повинен був керуватися ч. 1 ст. 71 КК, яка встановлює правила призначення покарання за сукупністю вироків, визначивши його шляхом повного чи часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 березня 2025 року у вигляді 80 години громадських робіт. Це призвело до невиправданої м`якості кримінального покарання, яке не відповідає особі обвинуваченої, яка фактично знехтувала необхідність виконання вироку суду, позбавлена батьківських прав стосовно трьох дітей і характеризується посередньо.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор просив задовольнити апеляційну скаргу;

- обвинувачена ОСОБА_8 та її захисник ОСОБА_10 в судовому засіданні не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що їх необхідно задовольнити, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Прокурор оскаржує вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, тому суд апеляційної інстанції перевіряє оскаржений вирок в цій частині.

Згідно з ст. 3 Конституції України «Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю».

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Частинами 1 та 2 ст. 65 КК України визначено, що суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора, дійшов висновку, що суд першої інстанції не дотримався вказаних вище вимог закону при визначенні ОСОБА_8 покарання та ним було належним чином не враховано всі обставини кримінального провадження.

При призначенні обвинуваченій ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до кримінальних проступків, дані про особу винної.

Також суд врахував щире каяття, як обставину, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність призначення покарання в межах санкції ч. 2 ст. 389 КК України, у виді пробаційного нагляду з покладенням на неї обов`язків, передбачених п.1, 2, 3 ч. 2 ст. 59-1 КК України, що буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових кримінальних правопорушень.

Проте колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується, оскільки суд першої інстанції, при призначенні остаточного покарання не застосував вимоги ч. 1 ст. 71 КК, яка встановлює правила призначення покарання за сукупністю вироків, визначивши його шляхом повного чи часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, а саме Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 березня 2025 року згідного якого ОСОБА_8 засуджено за ч. 1 ст. 164 КК України до покарання у вигляді 80 години громадських робіт.

Відповідно до ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

При цьому, складання покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків здійснюється відповідно до вимог ч. 1 ст. 72 КК України, згідно якої менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид.

Відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» за сукупністю вироків (ст. 71 КК) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_8 засуджена вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 березня 2025 року до покарання у вигляді 80 години громадських робіт, що призвело до невиправданої м`якості кримінального покарання, яке не відповідає особі обвинуваченої, яка фактично знехтувала необхідність виконання вироку суду, позбавлена батьківських прав стосовно трьох дітей і характеризується посередньо.

За таких обставин, суд першої інстанції мав призначити ОСОБА_8 покарання на підставі ст. 71 КК України, приєднавши частково невідбуте покарання, призначене за вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 березня 2025 року

Неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність потягнуло за собою призначення покарання, яке не відповідає особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, що є підставою для скасування вироку та ухвалення нового.

На підставі наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вирок суду в частині призначеного обвинуваченому покарання необхідно скасувати з постановленням в цій частині нового вироку.

Згідно з ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України необхідність застосування більш суворого покарання є однією із підстав для скасування судом апеляційної інстанції вироку суду першої інстанції та ухвалення нового вироку.

При призначенні ОСОБА_8 покарання колегія судів враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, дані особи обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та вважає за необхідне призначити покарання в межах санкцій ч. 2 ст. 389КК України.

А також на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 72 КК України, до призначеного покарання повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 березня 2025 і призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді пробаційного нагляду на строк 2 (два) роки 10 (десять) днів з покладенням на ОСОБА_8 обов`язків передбачених п.п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 59-1 КК України.

На думку суду апеляційної інстанції, саме таке покарання є справедливим та законним з врахуванням всіх фактичних обставин по справі у їх сукупності, відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є необхідним та достатнім для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, як нею, так і іншими особами.

На підставі наведеного, колегія суддів доходить до висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити, вирок суду першої інстанції - скасувати в частині призначеного обвинуваченому покарання, з постановленням в цій частині нового вироку.

Керуючись ст. ст. 374, 405, 407, 409, 413, 414, 420 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу зі змінами прокурора Коломийської окружної прокуратури ОСОБА_7 - задовольнити.

Вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28 липня 2025 року щодо ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 389 КК України в частині призначеного покарання - скасувати.

Постановити щодо ОСОБА_8 в цій частині новий вирок.

Визнати ОСОБА_8 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, та призначити їй покарання у виді 2 років пробаційного нагляду.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 72 КК України, до призначеного покарання за цим вироком повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 березня 2025 року та призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді пробаційного нагляду на строк 2 (два) роки 10 (десять) днів.

На підставі п.п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання або роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Цей вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Копію вироку, не пізніше наступного дня після його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5