ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 199/6995/25

провадження № 51 - 3872 км 25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 у режимі

відеоконференції,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000118 від 14 квітня 2025 року, щодо

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Добропілля Донецької області, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 17 липня 2020 року за ст. 357 ч. 1, ст. 185 ч. 2, ст. 70 ч. 1, 4 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців, яке він відбув повністю та у зв`язку із цим звільнений з місця позбавлення волі 22 листопада 2024 року,

за ст. 309 ч. 1 КК України,

за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 19 вересня 2025 року про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 23 травня 2025 року в порядку спрощеного провадження, передбаченого ст. 382 КПК України, без виклику учасників судового провадження, ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 309 ч. 1 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

Відповідно до ст. 58 ч. 1 КК України строк покарання ОСОБА_6 вказано обчислювати з дня його прибуття і постановки на облік у виправному центрі.

Прийнято рішення щодо процесуальних витрат і долі речових доказів.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 19 вересня 2025 року відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вказаний вирок суду першої інстанції на підставі ст. 399 ч. 4 КПК України.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник, посилаючись на практику касаційного кримінального суду, просить скасувати ухвалу апеляційного суду від 19 вересня 2025 року та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Вважає, що суддя-доповідач апеляційного суду допустила істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки належним чином не перевірила доводи його апеляційної скарги про те, що ОСОБА_6 має розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності, перебуває на замісному режимі метадоном гідрохлоридом та з 25 листопада 2024 року отримує замісну підтримувальну терапію в КНП «Добропільська ЛІЛ», що викликає сумніви в його можливості розуміти зміст обставин кримінального провадження і зібраних доказів, а також добровільність його позиції. Крім того, зазначає, що суддя-доповідач апеляційного суду не могла самостійно давати оцінку доводам апеляційної скарги на стадії вирішення питання про відкриття провадження за його апеляційною скаргою. Також вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання у вигляді 1 року обмеження волі не відповідає тяжкості кримінального правопорушення, особі засудженого та вимогам ст. 50, 65 КК України.

Заперечень на касаційну скаргу захисника від учасників судового провадження не надходило.

Учасників судового провадження належним чином повідомлено про час та місце касаційного розгляду, заяв про відкладення касаційного розгляду від учасників судового провадження, які не прибули в судове засідання, не надійшло.

Позиції учасників судового провадження

Захисник у судовому засіданні підтримав касаційну скаргу, вважав її обґрунтованою та просив задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні вважала касаційну скаргу необґрунтованою та просила залишити її без задоволення.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідача, вислухавши доводи учасників касаційного розгляду, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла до таких висновків.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до ст. 370, ст. 418 ч. 2 КПК України ухвала суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження повинна бути законною, обґрунтованою та вмотивованою. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави для його ухвалення.

Відповідно до вимог ст. 399 ч. 6 КПК України ухвала про відмову у відкритті провадження може бути оскаржена в касаційному порядку.

Право особи на апеляційне оскарження, спрямоване насамперед на реалізацію гарантованого ст. 6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» права на справедливий суд. Забезпечення такого права є однією з важливих гарантій ухвалення правосудного рішення у кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ст. 24 КПК України кожному гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод, законних інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У пункті 8 частини 2 статті 129 Конституції України закріплено гарантії, згідно з яким однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до ст. 24, ст. 392 ч. 3 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Аналогічним чином гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня.

Згідно ст. 302 ч. 1 КПК України прокурор, встановивши під час досудового розслідування, що підозрюваний беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності, а потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, не заперечують проти такого розгляду, має право надіслати до суду обвинувальний акт, в якому зазначає клопотання про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язаний роз`яснити підозрюваному, потерпілому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також те, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку вони будуть позбавлені права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини. Крім того, слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язаний впевнитися у добровільності згоди підозрюваного, потерпілого та представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні (ст. 302 ч. 2 КПК України).

До обвинувального акта з клопотанням про його розгляд у спрощеному провадженні повинні бути додані:

1) письмова заява підозрюваного, складена в присутності захисника, щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою цієї статті та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні;

2) письмова заява потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, щодо згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою цієї статті та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні;

3) матеріали досудового розслідування, у тому числі документи, які засвідчують беззаперечне визнання підозрюваним своєї винуватості.

Частиною другою статті 381 КПК України передбачено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта.

Згідно ст. 382 ч. 2 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Вирок за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку може бути оскаржений в апеляційному порядку з урахуванням особливостей, передбачених статтею 394 цього Кодексу (ст. 382 ч. 5 КПК України).

З матеріалів вказаного кримінального провадження вбачається, щодо ОСОБА_8 , будучи підозрюваним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 309 ч. 1 КК України, тобто кримінального проступку, не оспорював встановлені під час дізнання обставини і був згоден з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні, у зв`язку із чим прокурор направив обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 на розгляд до Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра з клопотанням про його розгляд у спрощеному провадженні відповідно до ст. 302 ч. 1 КПК України, долучивши до нього відповідну письмову заяву ОСОБА_8 , складену в присутності захисника та підписану ним і його захисником ОСОБА_9 . Суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. 381 ч. 2 КПК України здійснив судовий розгляд за відсутності учасників судового провадження і постановив щодо ОСОБА_8 обвинувальний вирок.

Захисник ОСОБА_7 не погодився із вироком суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 та оскаржив його в апеляційному порядку з підстав недослідження доказів у судовому засіданні та з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини. Зокрема захисник указував на те, що судом першої інстанції залишено поза увагою той факт, що ОСОБА_8 має розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів, перебуває на замісному режимі метадоном гідрохлоридом, а тому його дії помилково кваліфіковано за ст. 309 ч. 1 КК України. У зв`язку із цим захисник просив скасувати вирок суду першої інстанції та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 . При цьому питання щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого ОСОБА_8 у апеляційній скарзі захисника не порушувалось.

Відповідно до вимог ст. 399 ч. 4 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 394 ч. 1 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Суд апеляційної інстанції виконав зазначені вище вимоги процесуального закону та відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , у якій він посилався на недослідження доказів у судовому засіданні та оспорював встановлені досудовим розслідуванням обставини, належним мотивувавши своє рішення.

В обґрунтування свого рішення суддя-доповідач апеляційного суду зазначила, що у цьому кримінальному провадженні до обвинувального акту додані письмова заява підозрюваного ОСОБА_6 , складена в присутності його захисника ОСОБА_9 , щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою статті 302 КПК України та згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні; розписка підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_9 про отримання копії обвинувального акта, реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні; розписки підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_9 про отримання копій матеріалів дізнання; протокол роз`яснення права ОСОБА_6 , який складений в присутності його захисника ОСОБА_9 , про можливість розгляду обвинувального акту в спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні в порядку ст. 302 ч. 2 КПК України.

Врахувавши зазначене, суддя-доповідач апеляційного суду зробила висновок про те, що стороні захисту роз`яснено зміст встановлених досудовим розслідуванням обставини, а також те, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку ОСОБА_6 та його захисник будуть позбавлені права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Проте, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій оспорював фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, кваліфікацію його дій та посилався на докази, а саме, довідки про стан здоров`я ОСОБА_6 і проходження ним замісної підтримувальної терапії, які підлягають дослідженню в ході апеляційного розгляду, тобто з підстав, з яких вирок не міг бути оскаржений стороною захисту відповідно до ст. 394 ч. 1 КК України, у зв`язку із чим суддя-доповідач відповідно до ст. 399 ч. 4 КПК України відмовила у відкритті апеляційного провадження.

Крім вказаного, суддя-доповідач вказала в ухвалі про те, що інформація та будь-які дані про наявний у ОСОБА_6 розлад психіки і поведінки внаслідок вживання опіоїдів не був відомий суду першої інстанції під час ухвалення вироку, а тому в цього суду не було підстав здійснювати розгляд у загальному порядку. Крім того, відповідно до висновку щодо застосування норми права, сформульованому в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22 квітня 2019 року (справа № 213/1425/17; провадження № 51 - 7003 кмо 18), сам собою факт перебування особи на спеціальних обліках й на стаціонарному лікуванні з діагнозом «розлади психіки та поведінки внаслідок вживання наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів» не може автоматично свідчити про нездатність обвинуваченого (засудженого) через фізичні чи психічні вади повною мірою реалізувати свої права.

Таким чином суддя-доповідач апеляційного суду переконалась, що роз`яснення підозрюваному ОСОБА_6 права здійснювати розгляд кримінального провадження щодо нього у спрощеному порядку відповідно до вимог ст. 302 КПК України здійснене за присутності захисника адвоката ОСОБА_9 і у цьому кримінальному провадженні вимоги засади забезпечення права на захист дотримано в повному обсязі, оскільки ОСОБА_6 забезпечено захисника під час досудового розслідування, роз`яснено його права, обов`язки та процесуальні наслідки надання ним згоди на розгляд провадження у спрощеному порядку.

Отже, захисник ОСОБА_7 оскаржив вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 з підстав, з яких відповідно до ст. 394 ч. 1 КК України він не міг бути оскаржений, а добровільність наданої згоди ОСОБА_6 за участю захисника ОСОБА_9 на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні не викликала сумнівів, а тому суддя-доповідач виконала вимоги ст. 394 ч. 1, ст. 399 ч. 4 КПК України та відмовила у відкритті апеляційного провадження за такою апеляційною скаргою.

Ухвала апеляційного суду від 19 вересня 2025 року відповідає вимогам ст. 370, ст. 399 ч. 4, ст. 418 КПК України є законною, обґрунтованою і мотивованою.

Доводи касаційної скарги про те, що суддя-доповідач апеляційного суду істотно порушила вимоги кримінального процесуального закону, оскільки на стадії вирішення питання про відкриття апеляційного провадження надала одноособово оцінку доводам його апеляційної скарги, є безпідставними. Суддя-доповідач не давала оцінку доводам апеляційної скарги захисника, а навела обґрунтування мотивів прийнятого рішення про те, що захисник ОСОБА_7 оскаржив вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 , ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, з підстав недослідження доказів у судовому засіданні та з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини. Таке обґрунтування рішення вимагало від судді-доповідачки здійснити аналіз змісту апеляційної скарги захисника, про який зазначено в ухвалі, проте такий аналіз не є оцінкою самих доводів, як про це вказує захисник у касаційній скарзі, а тому такі його доводи є неспроможними.

Інші доводи касаційної скарги захисника щодо необхідності застосувати у цьому кримінальному провадженні позицію касаційного суду, висловлену в постанові від 18 жовтня 2018 року (справа № 187/9/17-к, провадження № 51 - 154 км 17), є необґрунтованими, оскільки обставини вказаного кримінального провадження не є релевантними обставинам кримінального провадження, на які посилається захисник у касаційній скарзі. Позиція касаційного суду, зазначена у постанові від 18 жовтня 2018 року, стосується судового розгляду проведеного в порядку ст. 349 ч. 3 КПК України та допущених його порушень, а не в порядку спрощеного провадження, передбаченого ст. 382 КПК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судового рішення, також не виявлено.

Щодо доводів касаційної скарги про невідповідність призначеного ОСОБА_6 покарання за ст. 309 ч. 1 КК України, то колегія суддів залишає їх без розгляду, оскільки предметом касаційного розгляду є ухвала Дніпровського апеляційного суду від 19 вересня 2025 року про відмову у відкритті апеляційного провадження, а не вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніправід 23 травня 2025 року, яким це покарання було призначене та який не був предметом апеляційного перегляду, це питання не порушувалось та не оскаржувалось захисником ОСОБА_7 у апеляційній скарзі, а тому відповідно до ст. 424 ч. 1 КПК України це питання не може бути і предметом касаційного перегляду.

Враховуючи зазначене, колегія суддів підстав для задоволення касаційної скарги захисника, скасування ухвали апеляційного суду і призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції не знаходить.

Керуючись статтями 436, 438 КПК України, Верховний Суд

ухвалив:

Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 19 вересня 2025 року залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - без задоволення.

Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3