В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2026 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

законного представника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника (в режимі відеоконференції за допомогою підсистеми ЄСІТС) ОСОБА_6 ,

представника служби ювенальної превенції ОСОБА_7 ,

представника служби у справах дітей ОСОБА_8 ,

розглянувши в м. Біла Церква, у закритому судовому засіданні, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001974 від 12 вересня 2025 року, стосовно

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Біла Церква Київської області, громадянин України, учень 9-го класу Білоцерківського опорного ліцею-гімназії № 20, місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

- вироком ІНФОРМАЦІЯ_2 від 11 липня 2025 року, за ч. 4 ст. 185 КК України, до позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, від відбування якого звільнений, із застосуванням ст. 75, 104 КК України, з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік,

за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, установив таке.

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

1. 24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, та після його затвердження Законом України № 2102-1X від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» цей Указ набрав чинності, у зв`язку з чим в Україні відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» розпочався воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє до теперішнього часу.

2. Поруч із цим, 12 вересня 2025 року близько 10 год. 30 хв. неповнолітній ОСОБА_4 , перебував у будівельному гіпермаркеті « ІНФОРМАЦІЯ_3 » по АДРЕСА_3 .

3. В цей час у неповнолітнього ОСОБА_4 виник протиправний умисел, спрямований на таємне викрадення товару з вище вказаного магазину.Реалізуючи свій намір, неповнолітній ОСОБА_4 , будучи раніше засудженим за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, під час дії відносно нього іспитового строку, перебуваючи у вказаному місці та у вказаний час, діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, переслідуючи корисливий мотив, таємно від оточуючих, шляхом пошкодження шухляди в столі, де зберігаються мобільні телефони, проник у сховище та дістав мобільний телефон марки«ОРО АЗ», моделі «CPH2669», IMEI: НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 , вартістю 6999 гривень 00 копійок, який сховав до правої кишені своїх шортів, в які був одягнений, не маючи наміру на оплату вартостівказаного товару.

4. Після цього неповнолітній ОСОБА_4 , бажаючи довести свій намір до кінця, не розрахувавшись за вказаний товар, пройшов повз касову зону, тобто виконав усі дії, які вважав необхідними, для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчене з причин, які не залежали від його волі, оскільки перед виходом з приміщення гіпермаркету « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 ») ОСОБА_4 був помічений та зупинений працівниками охорони вказаного магазину із викраденим майном.

ІІ. Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

5. Суд визнає ОСОБА_4 винуватим у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, поєднаному із проникненням у сховище, в умовах воєнного стану, оскільки він виконав усі дії, які вважав необхідними, для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінченим з причин, що не залежали від його волі, тобто у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України.

ІІІ. Досліджені судом докази.

6. У ході судового розгляду, судом допитаний обвинувачений, свідок, досліджені письмові докази та висновок експерта.

7. У ході допиту обвинувачений ОСОБА_4 вину визнав, пояснивши, що у вересні 2025 року в м. Біла Церква, він зайшов в гіпермаркет « ІНФОРМАЦІЯ_3 » на пр. Незалежності та ходив по відділам. В одному з відділів побачив телефони. Там була тумбочка, з шухлядами. Він підійшов до неї та сильно потягнув і вона відкрилась, було відчуття, що вона не була зачинена. У цій шухляді були телефони.

8. Він взяв один телефон з шухляди, тому що йому стало цікаво дізнатися, чи це не макет. Відкривши коробку він побачив там телефон і поклав його в праву кишеню. За телефон він не платив.

9. Потім він пішов на вихід і його зупинив охоронець, пару метрів лишалось, щоб вийти з магазину. Потім там був оперуповноважений, який вдарив його один раз.

10. В той день, він був одягнений у футболку, шорти і кросівки. Подія відбувалася близько 12:00 год. В шухляді було три-чотири коробки. Та коробку, яку він взяв, була запакована в плівку.

11. Не знає чому взяв телефон, це відбулося «на автоматі». В магазині нічого не купляв. Не знає, чому не поклав телефон назад, коли подивився і дізнався, що це не макет.

12. Крім цього пояснював, що він проживає з бабусею, дідусем, татом, товаришує зі старшими, однолітки йому не цікаві. Вчиться в дев`ятому класі. Раніше його вже затримували.

13. У ході допиту свідка ОСОБА_9 судом з`ясовано, що він працював охоронцем в « ІНФОРМАЦІЯ_3 », а на даний час є начальником служби безпеки « ІНФОРМАЦІЯ_3 » в

АДРЕСА_4 . 12 вересня 2025 року близько 10 години 30 хвилин він перебував на добовому чергуванні в ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » в АДРЕСА_3 . По відеокамері він помітив невідомого йому хлопця, який зайшов до магазину. Потім він підійшов у відділ побутової техніки, а саме до мобільних телефонів. Деякі мобільні телефони в них були виставлені на вітрині, а запасні знаходилися в шухляді, яка була замкнена на ключ. Даний хлопець підійшов до цієї шухляди та шляхом зламу замка дістав звідти мобільний телефон, який знаходився в коробці.

15. Потім невідомий йому хлопець з коробки дістав мобільний телефон «ОРРО» вартістю 6999 грн та поклав до кишені своїх шортів і пішов на вихід, де на виході був зупинений. Після чого вони викликали працівників поліції.

15. Хлопець був одягнений в чорні шорти, темну футболку та кросівки. В судовому засіданні впізнав ОСОБА_4 як хлопця який викрав телефон, по рисам обличчя.

16. Коли він бачив, що ОСОБА_4 бере телефон, то одразу не зупинив його, оскільки думав, що той розрахується. Він не бачив, щоб хлопця хтось бив. ОСОБА_4 ніхто не обшукував, він сам видав телефон.

17. З дослідженого судом витягу суд з`ясував, що 12 вересня 2025 року до ЄРДР внесені відомості за заявою ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 », про кримінальне провадження № 0001974, з правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України (а.с. 66).

18. Із протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 12 вересня 2025 року суд установив, що старший слідчий слідчого відділу Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_10 , прийняла усну заяву від ОСОБА_11 , про те, що 12 вересня 2025 року близько 10:45 год., ОСОБА_4 знаходячись в приміщенні ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » по АДРЕСА_3 , шляхом вільного доступу, вчинив крадіжку мобільного телефону, вартістю 6999 грн. 00 коп. (а.с. 68-69).

19. Із заяви начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 » ОСОБА_11 судом з`ясовано, що він звертався до тимчасово виконуючого обов`язки начальника Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_12 , з проханням притягнути до відповідальності ОСОБА_4 , який 12 вересня 2025 року близько 10:45 год., знаходячись в приміщенні ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 », за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом вільного доступу, вчинив крадіжку смартфону «ОРРО А3», вартістю 6999 грн. 00 коп. (а.с. 67).

20. Із протоколу огляду місця події від 12 вересня 2025 року суд з`ясував, що 12 вересня 2025 року з 11:26 год. до 12:31 год. слідчим Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_10 проведений огляд ділянки місцевості, яка розташована в приміщенні ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 », за адресою:

АДРЕСА_5 . Огляд проведений в присутності понятих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , за участю власника (користувача) приміщення ОСОБА_9 та спеціаліста ОСОБА_15 , а також фіксувався на фотокамеру «Canon L200», з флеш-носієм, об`ємом 16 Gb.

22. За результатами проведеного огляду зафіксовано, що шухляда під № 12 перебувала у відчиненому стані, а на її замикаючому пристрої були механічні пошкодження. Крім цього, були виявлені і вилучені: прозора плівка; обгортка білого кольору з-під телефону; кулькова ручка; три сліди папілярних ліній (на липку стрічку); коробку з-під мобільного телефону; три паперові аркуші до телефону; мобільний телефон марки ОРРО А3 6/256; один слід папілярних ліній з поверхні телефону.

23. На доданій до протоколу фототаблиці зафіксовані: загальний вигляд обстановки на місці події, стелажу, шухляди де знаходився мобільний телефон, пошкоджень шухляди, упакування з-під телефону, вигляд кулькової ручки, обстановки на місці події, упакування з-під телефону, входу до магазину, камери схову, мобільного телефону в камері схову (а.с. 70-80).

24. Із протоколу отримання (речей/документів) від 13 вересня 2025 року суд з`ясував, що 13 вересня 2025 року з 10:40 год. до 10:55 год. старшим оперуповноваженим Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_16 , в присутності понятих ОСОБА_17 , ОСОБА_18 від ОСОБА_9 , якому роз`яснені положення ст. 62, 63 Конституції України, отриманий оптичний носій на якому запис з камер відеоспостереження з ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 », за адресою: АДРЕСА_3 , за період часу 10:30-11:00 год. від 12 вересня 2025 року (а.с. 81).

25. Із протоколу огляду документу від 17 вересня 2025 року та оглянутого диску, який є додатком до вказаного протоколу суддею з`ясовано, що 12 вересня 2025 року о 10:38 год. ОСОБА_4 рухався біля магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », за адресою: АДРЕСА_3 .

26. Далі, о 10:34 год. ОСОБА_4 зайшов до приміщення та пройшла через зону « ІНФОРМАЦІЯ_4 ».

27. О 10:36 год. ОСОБА_4 перебував біля прилавку з мобільними телефонами та вирвав одну шухляду, де зберігалися мобільні телефони.

28. О 10:37 год. він обійшов ряд з товарами та повернувся до вітрини з мобільними телефонами, а потім повернувся назад, відкрив шухляду з мобільними телефонами та взяв одну з коробок, після чого прикрив шухляду та пішов до вітрини з аксесуарами. Після чого, поклав коробку з мобільним телефоном на вітрині з аксесуарами, яка розташована праворуч від вітрини з мобільними телефонами та пішов з відділу.

29. Далі, ОСОБА_4 повернувся до прилавку де поклав коробку з мобільним телефоном та почав намагатися відкрити коробку. Після цього, він переніс коробку з мобільним телефоном до іншої частини вітрини.

30. О 10:44 год. він повернувся до прилавку, де був схований телефон, переніс його до іншої частини вітрини та розкривши пакування дістав мобільний телефон. Після цього, ОСОБА_4 поклав мобільний телефон, до правої кишені шортів та пішов з відділу, по дорозі викинувши пакування з телефону до стелажу з товарами.

31. О 10:46 год. ОСОБА_4 пройшов касову зону та прямував до виходу. Однак, на виході охоронець магазину не випустив його на вулицю та вони зайшли до магазину. Далі охоронець приклав руку до правої кишені шортів ОСОБА_4 , в якій знаходився мобільний телефон (а.с. 82-94).

32. Із протоколу огляду предмету від 18 вересня 2025 року, судом з`ясовано, що страшим слідчим слідчого відділу Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_19 проведений огляд мобільного телефону марки «ОРРО А3» вилученого під час огляду місця події приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 » по АДРЕСА_3 .

33. За результатами огляду встановлено, що сенсорний екран мобільного телефону не мав пошкоджень.

34. Оглядом технічних характеристик установлено, що мобільний телефон має такі ідентифікуючі дані: марка «ОРРО А3», модель «СРН2669», ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ: НОМЕР_2 . На момент огляду, на телефоні наявні налаштування та додатки виробника.

35. Вказані результати зафіксовані на цифрову фотокамеру «Panasonic», та містяться на фототаблиці (а.с. 95-98).

36. Із протоколу огляду предмету від 18 вересня 2025 року, судом з`ясовано, що страшим слідчим слідчого відділу Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_19 проведений огляд коробки до мобільного телефону марки «ОРРО А3» вилученої під час огляду місця події приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 » по АДРЕСА_3 .

37. За результатами огляду встановлено, що на передній частині коробки розмішений напис «ОРРО А3» та «3». На задній частині коробки, в нижній частині розміщена наліпка, де зазначена інформація про країну виробника тощо. На боковій частині коробки розміщена наліпка, де зазначені ідентифікуючі дані мобільного телефону, а саме: марка «ОРРО А3», модель «СРН2669», ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ: НОМЕР_2 . При відкритті в середині виявлений зарядний пристрій, інструкція до телефону та пристрій для відкриття слотів для сім-карт та карт пам`яті.

38. Вказані результати зафіксовані на цифрову фотокамеру «Panasonic», та містяться на фототаблиці (а.с. 99-102).

39. Із протоколу огляду предмету від 09 жовтня 2025 року, судом з`ясовано, що страшим слідчим слідчого відділу Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_19 проведений огляд прозорої плівки з коробки від телефону, кулькової ручки, упаковки з полімерної плівки з мобільного телефону з написом «ОРРО», які вилучені під час огляду місця події приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 » по АДРЕСА_3 .

40. Результати огляду зафіксовані на цифрову фотокамеру «Panasonic», та містяться на фототаблиці (а.с. 103-104).

41. Із висновку експерта судової товарознавчої експертизи № 2332 від 22 вересня 2025 року суд установив, що судовий експерт ОСОБА_20 , який попереджався про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 КК України, зробив висновок, що: ринкова вартість товару, а саме: мобільного телефону марки «ОРРО А3», моделі «СРН2669», ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ: НОМЕР_2 , об`ємом пам`яті 6/256 Gb, в повній комплектації, не бувшого у використанні, станом на 12 вересня 2025 року становить 6999 грн 00 коп. (а.с. 106-113).

42. Із звіту про фактичні затрати на проведення експертизи № 2332 від 22 вересня 2025 року з`ясовано, що витрати понесені на проведення судової товарознавчої експертизи становлять 424 гривень 08 копійок (а.с. 105).

43. Із копії вироку ІНФОРМАЦІЯ_2 від 11 липня 2025 року, з`ясовано, що ОСОБА_4 засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України, до позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, від відбування якого звільнений, із застосуванням ст. 75, 104 КК України, з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік (а.с. 117-125).

44. Із постанови від 17 вересня 2025 року судом з`ясовано, що речовим доказом визнана: коробка з комплектуючими до мобільного телефону марки «ОРРО А3», моделі «СРН2669», ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ: НОМЕР_2 (а.с. 152-153).

45. Із розписки від 12 вересня 2025 року судом з`ясовано, що мобільний телефон марки «ОРРО А3», моделі «СРН2669», ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ: НОМЕР_2 , з коробкою та зарядним пристроєм, повернуті представнику потерпілого ОСОБА_11 (а.с. 154).

46. Із постанови від 09 жовтня 2025 року судом з`ясовано, що речовими доказами визнані: кулькова ручка, плівка з коробки від мобільного телефону та упаковка з мобільного телефону марки «ОРРО» (а.с. 156-157).

47. Із квитанції № 1076 від 16 жовтня 2025 року судом з`ясовано, що ручка передана до камери зберігання речових доказів ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 158).

48. Із постанови від 24 жовтня 2025 року судом з`ясовано, що речовими доказами визнані: сліди папілярних ліній вилучені в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що за адресою: АДРЕСА_3 , в трьох паперових конвертах (а.с. 159-160).

49. Із квитанції № 1094 від 24 жовтня 2025 року судом з`ясовано, що сліди папілярних ліній в трьох паперових конвертах передані до камери зберігання речових доказів ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 161).

50. З дослідженої довідки про витрати на проведення експертизи судом з`ясовано, що витрати за висновком експерта від 21 жовтня 2025 року № СЕ-19/111-25/64282-Д становлять 4011 грн 30 коп. (а.с. 162).

51. З дослідженої довідки про витрати на проведення експертизи судом з`ясовано, що витрати за висновком експерта від 21 жовтня 2025 року № СЕ-19/111-25/58778-Д становлять 5794 грн 10 коп. (а.с. 163).

52. Судом також досліджені документи, що характеризують особу ОСОБА_4 : копія свідоцтва про народження ОСОБА_4 серії НОМЕР_3 від 23 серпня 2022 року; копія паспорту ОСОБА_4 № НОМЕР_4 ; вимога ІНФОРМАЦІЯ_6 від 12 вересня 2025 року, про судимості на ОСОБА_4 ; копія відповіді на запит, наданої ІНФОРМАЦІЯ_7 № 6746/32/2/1-25 від 09 жовтня 2025 року, про перебування ОСОБА_4 на обліку; психолого-педагогічна характеристика від 22 вересня 2025 року № 01-21/62 на ОСОБА_4 , видана ІНФОРМАЦІЯ_8 ; довідка про надання інформації щодо ОСОБА_4 від 10 жовтня 2025 року № 03-03/2645, видана ІНФОРМАЦІЯ_9 ; акт обстеження умов проживання від 23 вересня 2025 року; копія висновку про стан здоров`я, фізичний та розумовий розвиток дитини на ОСОБА_4 ; копія психолого-педагогічної характеристики від 09 жовтня 2025 року № 96 на ОСОБА_4 , видана ІНФОРМАЦІЯ_8 ; копія обліково-статистичної картки дитини № 0693104 на ОСОБА_4 ; копія акта оцінки потреб сім`ї від 27 грудня 2024 року; лист про перебування ОСОБА_4 на профілактичному обліку в ІНФОРМАЦІЯ_10 № від 26 вересня 2025 року; довідка від 17 вересня 2025 року № 1455, видана КНП БМР « ІНФОРМАЦІЯ_11 »; висновок судово-психіатричного експерта № 1488 від 28 жовтня 2025 року на ОСОБА_4 ; досудова доповідь про неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 (а.с. 114-116, 126-151, 178-182).

IV. Оцінка суду.

53. За результатами судового розгляду, керуючись своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення, дійшов висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 поза розумним сумнівом.

54. Суд вважає доведеною, подію вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, а саме: час, місце, спосіб, обстановку його вину, вид та розмір шкоди, також інші обставини, які підлягають доведенню відповідно до ст. 91 КПК України.

55. Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковані правильно за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинений повторно, поєднаний із проникненням у сховище, в умовах воєнного стану, оскільки він виконав усі дії, які вважав необхідними, для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінченим з причин, що не залежали від його волі.

56. Зроблені висновки підтверджуються, як показаннями обвинуваченого ОСОБА_4 (див. п. 7-12), так і наданими прокурором доказами, дослідженими у судовому засіданні, а саме показами свідка ОСОБА_9 (див. п. 13-16), письмовими доказами та висновком експерта (див. п. 17-51).

57. Судом не встановлено підстав, передбачених ст. 87, 88 КПК України, для визнання досліджених доказів недопустимими, оскільки усі вони зібрані у точній відповідності із законом та із суворим дотриманням прав обвинуваченого.

58. Суд вважає, що сукупність показань обвинуваченого ОСОБА_4 , свідка ОСОБА_9 , протоколу огляду документу від 17 вересня 2025 року доводить, що 12 вересня 2025 року близько 10:30 год. ОСОБА_4 перебував в будівельному гіпермаркеті « ІНФОРМАЦІЯ_3 » по АДРЕСА_3 (див. п. 7, 14, 25-31).

59. Протокол огляду документу від 17 вересня 2025 року, протокол огляду предмету від 18 вересня 2025 року, протокол огляду предмету від 18 вересня 2025 року підтверджують, що ОСОБА_4 в одному із відділів магазину проник у сховище (шухляду тумбочки) та дістав звідти мобільний телефон «ОРРО А3», моделі «СРН2669», ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ: НОМЕР_2 (див. п. 25-31, 32-35, 36-38).

60. Як свідчить висновок експерта від 22 вересня 2025 року, вартість мобільного телефону «ОРРО А3», моделі «СРН2669», ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ: НОМЕР_2 оцінена на суму, що перевищує розмір, за який настає кримінальна відповідальність (див. п. 41).

61. Сукупність показань обвинуваченого ОСОБА_4 , свідка ОСОБА_9 , протоколу огляду документу від 17 вересня 2025 року, свідчить, що ОСОБА_4 не розрахувавшись за мобільний телефон, пройшов повз касову зону магазину, але перед виходом з приміщення гіпермаркету « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ОСОБА_4 був зупинений ОСОБА_9 (див. п. 7-12, 13-16, 25-31).

62. Як видно з вимоги про судимості ОСОБА_4 та копії вироку ІНФОРМАЦІЯ_2 від 11 липня 2025 року, новий злочин ним вчинений у той час коли він мав незняту та не погашену судимість за злочин, передбачений ст. 185 КК України, тобто повторно (див. п. 43, 52).

63. Своєю чергою, суд вважає за необхідне оцінити деякі з показів обвинуваченого ОСОБА_4 , стосовно обставин вчиненого ним кримінального правопорушення.

64. Обвинувачений ОСОБА_4 вказував, що:

- шухляда не була зачинена (див. п. 7);

- він брав мобільний телефон з шухляди, щоб перевірити, чи це не макет (див. п. 8);

- його один раз ударив оперуповноважений (див. п. 9).

65. У контексті наведених аргументів, суд зазначає, що покази обвинуваченого про те, що шухляда була відчинена спростовуються протоколом огляду документу від 17 вересня 2025 року та відеозапису, який є додатком до нього, протоколом огляду місця події від 12 вересня 2025 року, які підтверджують, що це було саме проникнення у сховище, тому що на шухляді тумбочки, де був телефон виявлені пошкодження на замку (див. п. 22), показаннями самого обвинуваченого ОСОБА_4 , який вказував, що тумбочку потягнув сильно, а свідок ОСОБА_9 підтвердижував, що тумбочка була зачинена на ключ (див. п. 14).

66. Крім цього, суд зазначає, що відповідно до ч. 6 ст. 368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

67. Суд критично оцінює покази обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що він взяв мобільний телефон, що перевірити його справжність.

68. Суд вважає, що вони є логічно неспроможними та повністю спростовуються дослідженими доказами.

69. Суд зазначає, що згідно з практикою Верховного Суду, суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 185 КК (крадіжка), характеризується прямим умислом на заволодіння чужим майном і корисливим мотивом.

70. Корисливий мотив злочину це внутрішнє спонукання суб`єкта злочину задовольнити особисті потреби матеріального характеру.

71. Під користю (корисливими спонуканнями, корисливим мотивом) у чинному законодавстві про кримінальну відповідальність розуміється бажання винного одержати внаслідок вчинення злочину матеріальні блага для себе чи інших осіб, одержати або зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат, досягти іншої матеріальної вигоди (постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01 квітня 2020 року, у справі ЄУН 279/6105/18, посилання: ІНФОРМАЦІЯ_12 ).

72. Дослідженими судом доказами повністю підтверджується, що ОСОБА_4 мав умисел на викрадення нового мобільного телефону, саме з корисливим мотивом.

73. З дослідженого протоколу огляду місця події від 12 вересня 2025 року судом з`ясовано, що в приміщенні гіпермаркету « ІНФОРМАЦІЯ_3 » наявний спеціально обладнаний демонстраційний стелаж, для ознайомлення покупців з характеристиками та виглядом мобільних телефонів (див. п. 23).

74. Натомість, як свідчить оглянутий відеозапис, який є додатком до протоколу огляду предмету від 17 вересня 2025 року та покази свідка ОСОБА_9 , мобільний телефон, який взяв ОСОБА_4 знаходився в закритій тумбі (див. п. 14, 25-31). Крім цього, судом установлено, що він був у заводському пакуванні, яке виявлене на місці події, що підтверджується показами обвинуваченого ОСОБА_4 та протокол огляду місця події від 12 вересня 2025 року (див. п. 10, 22).

75. Отож, на думку суду, вказані обставини переконливо свідчать, що ОСОБА_4 усвідомлював, що він брав новий мобільний телефон, а не макет.

76. Водночас, як свідчить оглянутий відеозапис, який є додатком до протоколу огляду предмету від 17 вересня 2025 року, ОСОБА_4 після відкриття коробки, пересвідчившись, що мобільний телефон справжній, не звернувся до персоналу магазину за консультацією та не поклав його на місце, а поклав його в карман шортів та попрямував з ним до касової зони, пройшовши яку, не розрахувавши за товар, намагався покинути місце події (див. п. 25-31).

77. Отже, вищезазначені дії ОСОБА_4 послідовно вказують, що вони були спрямовані на незаконне заволодіння чужим майном з корисливим мотивом.

78. Отож, суд вважає спростованим аргумент ОСОБА_4 про те, що він взяв мобільний телефон, щоб перевірити його справжність.

79. Суд критично оцінює покази обвинуваченого ОСОБА_4 , що до нього застосовувалася сила, з боку оперуповноваженого.

80. Суд зазначає, що згідно з пунктом другим частини другою статті 87 КПК України, суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження.

81. Як свідчить практика Верховного Суду, для того, щоб у компетентних органів виник обов`язок провести розслідування за заявою про застосування методів, які порушують статтю 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод така заява має бути «небезпідставною». Тобто особа, яка заявляє про погане поводження з нею, має навести конкретні обставини такого поводження і надати певне підтвердження цим обставинам, або, якщо це неможливо з об`єктивних причин, повідомити інформацію, яка дає можливість перевірити, чи має заява певні підстави. Хоча доведення обґрунтованості заяви про погане поводження не може покладати на заявника настільки надмірний тягар доведення, однак за відсутності інформації, яка дає можливість її перевірити, заява про погане поводження не може бути визнана «небезпідставною» і не створює обов`язку проведення розслідування такої заяви. (постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19 листопада 2020 року, у справі ЄУН 640/9837/18, посилання: ІНФОРМАЦІЯ_13 ; від 21 січня 2025 року, у справі ЄУН 608/626/20, посилання: ІНФОРМАЦІЯ_14 ).

82. Водночас, досліджені судом докази свідчать, що заява ОСОБА_4 про застосування до нього сили, з боку оперуповноваженого є безпідставною оскільки він вказав конкретну особу, яка його била, не пояснив причин, чому він з цього приводу не звертався до уповноважених органів, а свідок ОСОБА_9 спростував, що до ОСОБА_4 застосовувалася сила (див. п. 16).

83. Крім цього, суд зазначає, що ОСОБА_4 не вказує, які саме докази були здобуті внаслідок застосування до нього сили та мають бути визнані недопустимими.

84. Отож, суд вважає спростованим аргумент ОСОБА_4 про те, що до нього застосовувалася сила, з боку оперуповноваженого.

85. Отож, суд вважає спростованими усі аргументи, які навів обвинувачений ОСОБА_4 .

86. Суд констатує, що винуватість ОСОБА_4 у скоєному злочині доведена у повному обсязі.

V. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

87. Суд визнає обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 : активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України); добровільне відшкодування завданої шкоди шляхом повернення викраденого майна (п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України); вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім (п. 3 ч. 1 ст. 66 КК України).

88. Обставин, які обтяжують покарання (ст. 67 КК України) судом не установлено.

VІ. Мотиви призначення покарання.

89. Згідно з ч. 2 ст. 373 КПК України, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок і призначає покарання, звільняє від покарання чи від його відбування у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, або застосовує інші заходи, передбачені законом України про кримінальну відповідальність.

90. Визначаючись із покаранням обвинуваченому ОСОБА_21 суд керується таким.

91. Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами (ст. 50 КК України).

92. Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

93. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень (ч. 2 ст. 65 КК України).

94. Відповідно до практики Верховного Суду, керуючись загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК України), суд має призначати покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання.

95. Призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки кримінального правопорушення, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.

96. Виходячи з мети покарання й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

97. Тобто кримінально-правовий зміст принципу справедливості полягає в тому, що покарання, яке застосоване до особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути справедливим, тобто таким, що відповідає як тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, так і конкретним обставинам його вчинення, а також особливостям особистості злочинця (постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 18 січня 2024 року, у справі ЄУН 715/2635/22).

98. Згідно з практикою Верховного Суду, при призначенні покарання суд має враховувати не лише тяжкість кримінального правопорушення, а й конкретні обставини його вчинення, з огляду на те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика злочинів, а тому тяжкість певного злочину слід визначати виходячи з конкретних обставин його вчинення та небезпечності наслідків злочину (у т. ч. й через призму ієрархії об`єктів кримінально-правової охорони) (постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 23 червня 2020 року, у справі ЄУН 171/8/17, посилання: ІНФОРМАЦІЯ_15 ).

99. Відповідно до ч. 3 ст. 68 КК України, за вчинення замаху на кримінальне правопорушення строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

100. Згідно з ч. 1 ст. 103 КК України, при призначенні покарання неповнолітньому суд, крім обставин, передбачених у статтях 65-67 цього Кодексу, враховує умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього.

101. Застосовуючи вказані правила, суд зазначає, що санкція ч. 4 ст. 185 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

102. Водночас, покарання у виді позбавлення волі призначається неповнолітньому за тяжкий злочин - на строк не більше семи років (п. 3 ч. 3 ст. 102 КК України).

103. Визначаючи покарання ОСОБА_4 суд враховує:

- що вчинене ним кримінальне правопорушення, згідно з частиною п`ятою статті 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів.

- обмеження визначені ст. 68, 102 КК України.

- конкретні обставини злочину (форму вини, кількість епізодів - однин, корисливий мотив, мету, суму шкоди, тощо);

- наслідки вчиненого злочину - майно потерпілому повернуте, він претензій до ОСОБА_4 не має (а.с.155).

- що ОСОБА_4 раніше судимий за ч. 4 ст. 185 КК України (а.с. 116-125).

- психолого-педагогічну характеристику від 22 вересня 2025 року № 01-21/62 на ОСОБА_4 , згідно з якою він навчається в ІНФОРМАЦІЯ_16 . Фізичний розвиток ОСОБА_4 відповідає віковим нормам. Рівень успішності середній, він належить до тієї категорії учнів, які не повною мірою використовують свій потенціал. ОСОБА_4 потребує постійного контролю, не виявляє зацікавленості до навчання, мало читає, на уроках постійно відволікається, займається сторонніми справами, іграми, на зауваження вчителя не реагує, під час занять буває пасивним, потребує постійного зовнішнього стимулювання та заохочення. За умов постійного зовнішнього стимулювання ОСОБА_4 , індивідуального підходу, засвоїв навчальний матеріал на середньому рівні. Крім цього, ОСОБА_4 має нерівномірний тип працездатності з проявами імпульсивних дій, емоційно-вольова сфера не стійка. Для нього характерна швидка зміна настрою, часті прояви агресії, підвищена тривожність, має труднощі при оцінці наслідків свої дій. Мислить за аналогією, понятійний та словниковий запас не відповідає віку учня (а.с. 129-130).

- що ОСОБА_4 перебуває на обліку дітей, які опинились в складних життєвих обставинах. Підстава: ухилення батьків, осіб, що їх замінюють від виконання своїх обов`язків (а.с. 136-137).

- інформацію, викладену в листі ІНФОРМАЦІЯ_9 від 10 жовтня 2025 року № 03-03/2645 та доданих до нього копіях документів, відповідно до якої ОСОБА_4 мешкає зі своїм батьком ОСОБА_22 , бабусею ОСОБА_5 , дідусем ОСОБА_4 . Житлово-побутові умови для проживання задовільні. Родині пропонувалась послуга консультування, а батькові ОСОБА_4 проходження курсу «Батьківство в радість». Вказаною послугою батько не скористався, але він йде на співпрацю та виконав індивідуальний план соціального супроводу в повному обсязі. Мати хлопця ОСОБА_23 участі у вихованні сина не бере (а.с. 131-143).

- інформацію викладену в листі ІНФОРМАЦІЯ_5 № від 26 вересня 2025 року, згідно з якою ОСОБА_4 перебуває на профілактичному обліку в ІНФОРМАЦІЯ_10 . З ним та його батьком систематично проводилися ознайомлювальні, попереджувальні і виховні бесіди, але безрезультатно, оскільки вони не виявляли жодної зацікавленості у їх сприйнятті. Мати ОСОБА_4 проживає окремо, у вихованні сина участі не бере, веде аморальний спосіб життя. ОСОБА_4 має належні умови проживання. Поза місцем проживання останній гуляє на вулиці з друзями, а також може вчиняти правопорушення (а.с. 144).

- що ОСОБА_4 у лікаря-нарколога медичну допомогу не отримує, а у лікаря-психіатра отримує медичну допомогу з приводу гіперкінетичного поведінкового розладу з 2021 року (а.с. 145).

- висновок судово-психіатричного експерта № 1488 від 28 жовтня 2025 року, згідно з яким: перед кримінальним правопорушенням 12.09.2025 ОСОБА_4 виявляв ознаки Резидуально-органічного ураження головного мозку з емоційно-вольовими та когнітивними порушеннями (F 07.8 - згідно з Міжнародною класифікацією хвороб 10-гоперегляду); у період кримінального правопорушення 12.09.2025, у скоєнні якого підозрюється ОСОБА_4 , останній виявляв ознаки Резидуально-органічного ураження головного мозку з емоційно-вольовими та когнітивними порушеннями і за психічним станом у зазначений період часу міг усвідомлювати свої дії та керувати ними; у теперішній час ОСОБА_4 виявляє ознаки Резидуально-органічного ураження головного мозку з емоційно-вольовими та когнітивними порушеннями і за психічним станом у теперішній час може усвідомлювати свої дії та керувати ними; за психічним станом у теперішній час ОСОБА_4 застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

- досудову доповідь на ОСОБА_4 , згідно з якою орган з питань пробації виснував, що ризик вчинення ОСОБА_4 повторного кримінального правопорушення є середнім, його виправлення можливе без ізоляції від суспільства. У разі прийняття рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності, орган з питань пробації, рекомендував покласти на ОСОБА_4 обов`язок виконувати заходи, передбачені пробаційної програми «Зміна прокримінального мислення» (а.с. 178-182);

- обставини, які пом`якшують покарання (див. п. 87);

- відсутність обставин, які обтяжують покарання.

104. Отож, враховуючи наведені вище обставини суд вважає, що досягнення мети покарання, визначеної у ст. 50 КК України, а саме виправлення ОСОБА_4 , а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як ним, так і іншими особами, неможливе, без ізоляції його від суспільства, а тому йому слід призначити покарання передбачене санкцією ч. 4 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

105. Суд вважає, що вказане покарання буде справедливим, оскільки відповідатиме ступеню суспільної небезпеки кримінального правопорушення, обставинам його вчинення та враховує особу винного та буде адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності, а також не перевищує терміни вказані в ст. 68, 102 КК України.

106. Своєю чергою, судом установлено, що ОСОБА_4 був засуджений вироком ІНФОРМАЦІЯ_2 від 11 липня 2025 року, за ч. 4 ст. 185 КК України, до позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, від відбування якого звільнений, із застосуванням ст. 75, 104 КК України, з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

107. Отже, нове кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_4 під час відбування іспитового строку за вищевказаним вироком.

108. Згідно з ч. 3 ст. 78 КК України, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

109. Згідно з ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

110. Відповідно до ч. 3 ст. 71 КК України, призначене хоча б за одним із вироків додаткове покарання або невідбута його частина за попереднім вироком підлягає приєднанню до основного покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків.

111. Відповідно до ч. 4 ст. 71 КК України, остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

112. Згідно з ч. 2 ст. 103 КК України, при призначенні покарання неповнолітньому за сукупністю кримінальних правопорушень або вироків остаточне покарання у виді позбавлення волі не може перевищувати п`ятнадцяти років.

113. Отже, остаточне покарання ОСОБА_4 суд визначає за правилами ч. 1 ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання до покарання призначеного цим вироком, невідбутої частини покарання за вироком ІНФОРМАЦІЯ_2 від 11 липня 2025 року, у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

114. Суд відхиляє прохання сторони захисту про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, оскільки остаточне покарання призначене йому за сукупністю вироків, що унеможливлює застосування ст. 75, 104 КК України.

115. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, суд зараховує ОСОБА_4 до строку відбутого покарання строк попереднього ув`язнення, з розрахунку день за день.

VIІ. Рішення стосовно цивільного позову.

116. Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

VІІІ. Рішення стосовно речових доказів.

117. У ході судового розгляду установлено, що речовими доказами визнані:

-коробка з комплектуючими до мобільного телефону марки «ОРРО А3», моделі «СРН2669», ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ: НОМЕР_2 (див. п. 44);

-кулькова ручка, плівка від мобільного телефону та упаковка з мобільного телефону марки «ОРРО» (див. п. 46);

-сліди папілярних ліній вилучені в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що за адресою: АДРЕСА_3 , в трьох паперових конвертах (див. п. 48)

118. Згідно з наданою представником потерпілого розпискою коробка з комплектуючими повернута потерпілому (див. п. 45).

119. Інші речові докази перебувають в кімнаті речових доказів Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області (див. 47, 49).

120. Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами.

121. Вказане питання вирішується судом за правилами частини дев`ятої статті 100 КПК України, а саме: (1) гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертаються власнику (законному володільцю); (2) гроші, цінності та інше майно, які призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення, конфіскуються; (3) майно, що було предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом, та/або вилучене з обігу, передається відповідним установам або знищується; (4) майно, яке не має ніякої цінності і не може бути використане, знищується, а у разі необхідності - передається до криміналістичних колекцій експертних установ або заінтересованим особам на їх прохання; (5) гроші, цінності та інше майно, що були предметом кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю), а якщо його не встановлено - переходять у власність держави в установленому Кабінетом Міністрів України порядку; (6) гроші, цінності та інше майно, що одержані фізичною або юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від нього, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено, конфіскуються; (6-1) майно (грошові кошти або інше майно, а також доходи від них) засудженого за вчинення корупційного злочину, легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, його пов`язаної особи конфіскується, якщо в суді не підтверджено законність підстав набуття прав на таке майно. (7) документи, що є речовими доказами, залишаються в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

122. Застосовуючи вказані правила, суд вважає, що:

-коробку з комплектуючими до мобільного телефону марки «ОРРО А3», моделі «СРН2669», ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ: НОМЕР_2 залишити власнику;

-кулькову ручку, плівку від мобільного телефону та упаковку з мобільного телефону марки «ОРРО»; сліди папілярних ліній вилучені в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що за адресою: АДРЕСА_3 , в трьох паперових конвертах, слід знищити.

ІХ. Рішення стосовно процесуальних витрат.

123. Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання, зокрема, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі. Частиною третьою цієї статті передбачено, що якщо обвинувачено декілька осіб, суд вирішує питання, зазначені в цій статті, окремо щодо кожного з обвинувачених.

124. Судом установлено, що в ході кримінального провадження понесені витрати на залучення експерта в розмірі 10 229 гривень 48 копійок (див. п. 42, 50, 51).

125. Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

126. Отож, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 є неповнолітнім, власних коштів та джерел доходу не має, суд вирішує, що витрати на залучення експерта слід стягнути з його батьків у рівних частинах.

X. Рішення стосовно заходів забезпечення кримінального провадження.

127. Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання: як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

128. Згідно з ч. 2 ст. 131 КПК України, заходами забезпечення кримінального провадження є: 1) виклик слідчим, дізнавачем, прокурором, судовий виклик і привід; 2) накладення грошового стягнення; 3) тимчасове обмеження у користуванні спеціальним правом; 4) відсторонення від посади; 4-1) тимчасове відсторонення судді від здійснення правосуддя; 5) тимчасовий доступ до речей і документів; 6) тимчасове вилучення майна; 7) арешт майна; 8) затримання особи; 9) запобіжні заходи.

129. Судом установлено, що арешти на майно у кримінальному провадженні не накладались.

130. Разом з цим, судом установлено, що ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_2 від 19 листопада 2025 року до ОСОБА_4 застосовується запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 17 січня 2026 року (включно).

131. Згідно з ч. 3 ст. 377 КПК України, якщо обвинувачений, що тримається під вартою, засуджений до арешту чи позбавлення волі, суд у виняткових випадках з урахуванням особи та обставин, встановлених під час кримінального провадження, має право змінити йому запобіжний захід до набрання вироком законної сили на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою, та звільнити такого обвинуваченого з-під варти.

132. Відповідно до пар. 1 (а) статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законне ув`язнення особи після засудження її компетентним судом.

133. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, «… За правом багатьох країн … затримання у очікуванні розгляду апеляції вважається попереднім триманням під вартою, і засуджена особа не починає відбувати своє покарання, поки вирок не набере чинності. … Однак відмінності між підходами до процедури призначення покарання є відмінності за формою, а не за суттю, якщо розглядати наслідки для зацікавленої особи. Слід вважати, що стаття 5 § 1 (а), яка нічого не каже про припустимі форми правового механізму, за яким особа може законно триматися під вартою «після засудження», залишає державам-учасницям свободу вибору в цьому питанні» («Monnel and Morris v. the United Kingdom», рішення ЄСПЛ від 02 березня 1987 року § 47).

134. «Обвинувачений вважається затриманим «після засудження компетентним судом» у значенні статті 5 § 1 (a) після того, як рішення було винесено в першій інстанції, навіть якщо воно ще не виконується і підлягає оскарженню» («Руслан Яковенко проти України», рішення ЄСПЛ від 04 вересня 2015 року, заява № 5425/11, § 46)

135. «Термін «після засудження» не можна тлумачити, так, ніби він стосується лише остаточного засудження... Не можна ігнорувати того, що винуватість особи, яка тримається під вартою під час апеляційного або наглядового провадження, вже встановлена в ході судового розгляду, проведеного відповідно до вимог статті 6». («Wemhoff v. Germany», рішення ЄСПЛ від 27 червня 1968 року, § 9).

136. Отже, вказане свідчить, що відсутня необхідність у будь-якому клопотанні про обрання запобіжного заходу, оскільки суд у цьому випадку діє у якості влади, що призначила покарання і забезпечує його виконання, а не вирішує спір між сторонами.

137. Також, у суду відсутня потреба аналізувати питання, необхідні для тримання під вартою до вироку; розумна підозра стає неактуальною, оскільки є вже висновок про винуватість; ризики не мають значення, оскільки відбувається де факто відбування покарання; обґрунтованість вироку не потребує періодичного перегляду.

138. Отож, з огляду на те, що до ОСОБА_4 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, виключних обставин, встановлених під час кримінального провадження, для зміни цього запобіжного заходу не установлено, а також враховуючи вид покарання, яке призначене судом, суд продовжує ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - до набрання вироком законної сили.

139. Керуючись ст. 100, 124, 174, 368, 374, 377, 381-382, 395, 532 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

1. Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання, у межах санкції вказаної норми, у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

2. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, частково приєднати до призначеного покарання, невідбуту частину покарання за вироком ІНФОРМАЦІЯ_2 від 11 липня 2025 року, визначивши ОСОБА_4 , за сукупністю вироків, остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

3. Строк покарання рахувати з дня набрання вироком законної сили.

4. До набрання вироком законної сили утримувати ОСОБА_4 під вартою.

5. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_4 у строк відбутого покарання строк попереднього ув`язнення, з 15 жовтня 2025 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку день за день.

6. Стягнути з ОСОБА_23 на користь держави витрати на залучення експерта в розмірі 5114 (п`ять тисяч сто чотирнадцять) гривень 74 (сімдесят чотири) копійки.

7. Стягнути з ОСОБА_22 на користь держави витрати на залучення експерта в розмірі 5114 (п`ять тисяч сто чотирнадцять) гривень 74 (сімдесят чотири) копійки.

8. Речові докази:

- коробку з комплектуючими до мобільного телефону марки «ОРРО А3», моделі «СРН2669», ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ: НОМЕР_2 - залишити власнику ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 »;

- кулькову ручку, плівку від мобільного телефону та упаковку з мобільного телефону марки «ОРРО»; сліди папілярних ліній вилучені в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що за адресою: АДРЕСА_3 , в трьох паперових конвертах, які зберігаються в камері зберігання речових доказів ІНФОРМАЦІЯ_5 - знищити.

9. Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до ІНФОРМАЦІЯ_17 , через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області, протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

10. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

11. В частині запобіжного заходу вирок підлягає негайному виконанню.

12. Відповідно до ч. 15 ст. 615 КПК України вручити учасникам судового провадження копію повного тексту вироку в день його проголошення.

Суддя

Білоцерківського міськрайонного суду ОСОБА_24

Київської області