Провадження № 1-кп/522/3173/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000260 від 14.04.2025 року відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Лисичанськ Луганської області, не одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 28, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 194 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Так, 13 січня 2025 року в період часу з 18 годин 30 хвилин по 19 годину 00 хвилин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом зневстановленою особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, маючи єдиний прямий умисел, направлений на пошкодження чужого майна шляхом підпалу, а саме квартири АДРЕСА_3 , яка належитьна праві власності ОСОБА_7 , прибули до вказаного будинку.

Надалі ОСОБА_3 спільно з невстановленою особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, реалізуючи свій єдиний прямий умисел, направлений на пошкодження майна шляхом його підпалу, діючи за попередньою змовою групою осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, усвідомлюючи те, що внаслідок їх дій можуть постраждати сторонні особи та їх майно, впевнившись, що за їх діями ніхто не спостерігає, використовуючи заздалегідь підготовану невстановлену досудовим розслідуванням легкозаймисту речовину, підійшли до квартири АДРЕСА_3 , облили зовнішню сторону вхідних дверей невстановленою легкозаймистою речовиною, та за допомогою невстановленого пристрою для розпалювання вогню, підпалили вхідні двері до квартири, що призвело до їх загоряння на площі 0,5 м. кв.

В подальшому, ОСОБА_3 та невстановлена особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, покинули місце вчиненого ними кримінального правопорушення, виконавши всі дії, які вважали належними для умисного пошкодження чужого майна шляхом підпалу, однак з причин, що не залежали від їх волі, злочин не було доведено до кінця, майноОСОБА_7 не було пошкоджено, матеріальний збиток не завдано, оскільки вогонь погас.

Встановлено, що на марлевому тампоні, вилученому з місця вчинення кримінального правопорушення, містяться сліди залишкових нафтопродуктів (нафтова олива, мазут, бітум).

Таким чином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , своїми умисними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 15 ч.2 ст. 194 КК України, за кваліфікуючими ознаками: закінчений замах на умисне пошкодження чужого майна шляхом підпалу, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 194 КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся та підтвердив суду, що дійсно13.01.2025 року о 18 год. 30 хв., перебував з товаришем за адресою: АДРЕСА_4 , де облили зовнішню сторону вхідних дверей квартири АДРЕСА_5 та підпалили їх, після чого покинули місце вчинення кримінального правопорушення, вважавши, що довели його до кінця. У вчиненому щиро розкаявся, просив суд призначити йому справедливе покарання.

Прокурор просив суд визнати ОСОБА_3 винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 194 КК України, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки.

Потерпілий ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у судове засідання не з`явився, надав заяву про слухання справи за його відсутності, цивільний позов не надавав, призначення обвинуваченому покарання залишив на розсуд суду.

Під час судового засідання, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 та інші учасники кримінального провадження правильно розуміють зміст фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. Судом встановлено, що відсутні сумніви у добровільності позицій обвинуваченого та інших учасників судового розгляду. З урахуванням думки прокурора та обвинуваченого, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Таким чином, допитавши обвинуваченого, дослідивши письмові докази, надані сторонами кримінального провадження, суд вважає, що зібрані докази є належними, допустимими та достовірними, і є достатніми для постановлення обвинувального вироку.

Враховуючи викладене, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 194 КК України, доведена та його дії правильно кваліфіковані як закінчений замах на умисне пошкодження чужого майна шляхом підпалу, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , передбачені ст.67 КК України, судом не встановлені.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , передбаченими ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття обвинуваченого та активне сприяння суду у встановленні фактичних обставин справи.

При визначенні мотивів призначення покарання суд керується наступним.

Відповідність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника визначена насамперед ст. 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права вимагає від держави його втілення шляхом запровадження ідей соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішенні від 30 січня 2003 р. № 3-рп/2003 у справі «Про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора»: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах».

Вимога додержуватись справедливості під час застосування кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема, у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 р.), статті 14 Міжнародного пакту про громадські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року, відповідно до яких кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З наведених положень закону про кримінальну відповідальність і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що в усякому випадку призначення покарання суди повинні враховувати перелічені в законі обставини і керуватись лише загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК), призначати покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання, а визначення міри покарання, що може бути призначене обвинуваченому, та потреби у його відбуванні, є важливою вимогою принципового характеру, якою передбачається, що кримінальна відповідальність персоніфікована: вона настає лише щодо певної особи, яка вчинила злочин.

Тому призначення покарання повинно максимально сприяти досягненню мети покарання, якою, як зазначено, є не лише кара, а й виправлення засудженого. З огляду на конкретні обставини кримінального провадження, зважаючи на необхідність та доцільність застосування покарання, враховуючи суспільну небезпечність обвинуваченого, суд може, а в деяких випадках, за наявності передбачених кримінальних законом обставин, зобов`язаний звільнити обвинуваченого від покарання та від його відбування.

Відповідно до ст. ст. 50 і 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Питання звільнення від відбування покарання з випробуванням врегульоване статтею 75 КК України, відповідно до якої, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Суд, при обранні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

З урахуванням наведених положень законодавства, при призначенні покарання суд враховує, що обвинувачений скоїв тяжкий злочин.

Таким чином, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує, що він є громадянином України, не одружений, має на утриманні малолітню дитину, офіційно не працевлаштований, має зареєстроване місце проживання у м. Лисичанськ Луганської області, фактично проживає у м. Одесі, у лікаря на наркологічному та психіатричному обліку обвинувачений не значиться.

Крім того, відповідно до досудової доповіді для мінімізації ризиків вчинення повторного правопорушення орган пробації вважає за можливе виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства за умови здійснення з боку органу пробації інтенсивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.

Також суд бере до уваги зміст обвинувачення, яке складається з одного епізоду, відсутність матеріальної шкоди та те, що обвинувачений ОСОБА_3 є раніше не судимою особою.

У вчиненому злочині обвинувачений ОСОБА_3 щиро покаявся, активно сприяв суду у встановленні фактичних обставин справи.

Щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, виходячи зі змісту п. 1 ч. 1 ст. 66 КК, є самостійними обставинами, які пом`якшують покарання. Як неодноразово зазначав Верховний Суд, врахування кожної з них при призначенні покарання, за умови встановлення їх наявності у кримінальному провадженні, є обов`язковим для суду, незалежно від тяжкості вчиненого злочину та повторності його вчинення. Вказані форми посткримінальної поведінки особи свідчать про те, що в особі винного відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності. Визнання даних обставин такими, що пом`якшують покарання, стимулює осіб, які вчинили злочини, до критичної переоцінки своєї діяльності, а також сприяє своєчасному розкриттю злочинів.

Згадані пом`якшуючі обставини, а також відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , відсутність обставин, що обтяжують покарання, в своїй сукупності та співвідношенні істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та дають суду підстави для призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції частини статті обвинувачення, а саме - строком на 4 роки, зі звільненням особи від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки.

Застосування інституту звільнення від відбування покарання, яке, як зазначено, має бути індивідуальним щодо кожної особи, на думку суду, не зашкодить реалізації цілей покарання, сприятиме виправленню обвинувачених без ізоляції від суспільства та попередженню скоєння ними нових злочинів.

У той же час, відповідно до вимог ст. 76 КК України, з метою контролю за поведінкою засудженого для встановлення факту його виправлення, суд вважає за необхідне покласти на засудженого ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Суд також встановив, що у даному кримінальному провадженні обвинувачений ОСОБА_3 перебував під вартою з 21.08.2025 року по 02.10.2025 року, тому в силу положень ч. 5 ст. 72 КК України в строк призначеного покарання за даним вироком обвинуваченому ОСОБА_3 слід зарахувати строк його попереднього ув`язнення з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

Крім того, у зв`язку зі звільненням ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, суд вбачає за необхідне запобіжний захід відносно обвинуваченого змінити з тримання під вартою на особисте зобов`язання, зобов`язавши його прибувати до суду за першою вимогою, не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду, повідомляти суд про зміну місця свого проживання, контроль за виконанням яких покласти на прокурора, який скасувати після набрання вироком законної сили.

Питання речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.

В силу ч. 2 ст. 124 КПК з обвинуваченого ОСОБА_3 мають бути стягнуті на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта для проведення судової експертизи нафтопродуктів і пально-мастильних матеріалів згідно з висновком №СЕ-19/116-25/1365-ФХД від 11.03.2025 року у сумі 13928,25 грн. (тринадцять тисяч дев`ятсот двадцять вісім гривень 25 копійок).

Керуючись ст.ст. 100, 349, 366-371, 373, 374, 375, 376ttp:/search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2664/ed_2019_01_11/pravo1/T124651.html?pravo=1#2664" title="Кримінальний процесуальний кодекс України; нормативно-правовий акт № 4651-VI від 13.04.2012">, 395, 532 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 194 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінити з тримання під вартою на особисте зобов`язання, зобов`язавши його прибувати до суду за першою вимогою, не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду, повідомляти суд про зміну місця свого проживання, та який після набрання вироком законної сили, - скасувати.

Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , негайно з під-варти в залі суду.

Контроль за виконанням запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді особистого зобов`язання у кримінальному провадженні, яке перебуває у суді, до набрання вироком законної сили, здійснює прокурор, відповідно до ч. 3 ст. 179 КПК України.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме строк випробування, рахувати з моменту ухвалення вироку, тобто з 02.10.2025 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбування покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 21.08.2025 року по 02.10.2025 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь держави витрати на залучення експертів у зв`язку з проведенням судової експертизи нафтопродуктів і пально-мастильних матеріалів згідно з висновком №СЕ-19/116-25/1365-ФХД від 11.03.2025 року у сумі 13928,25 грн.(тринадцять тисяч дев`ятсот двадцять вісім гривень 25 копійок).

Речові докази: DVD-R диски з відеозаписами у кількості 4 шт.; копію сторінки з записами за 12.01.2025 року з журналу чергувань, - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Речові докази: кросівки чорного кольору з написом помаранчевого кольору «Vibram», які були поміщені до поліетиленового сєйф-пакету НПУ «WAR 1824439»; спортивні штани темно-синього кольору з лампасами червоного кольору, які були поміщені до поліетиленового сейф-пакету НПУ «WAR 1824432»; спортивна кофта темно-синього кольору з лампасами червоного кольору, фірми «PUMA», яка була поміщені до поліетиленового сейф-пакету НПУ «WAR 1824432»; кепку чорного кольору, які були поміщені до поліетиленового сейф-пакету НПУ «WAR 1824432»; банківські карти: ПриватБанк № НОМЕР_2 від 07/23;

Альфа-Банк № НОМЕР_3 від 04/22; UniCredit Bank №

НОМЕР_4 від 11/08; ПриватБанк № НОМЕР_5 , які були

поміщені до поліетиленового сейф-пакету НПУ № NPU 2046344; кросівки чорного кольору фірми «PUMA», які були поміщені до поліетиленового сейф-пакету НПУ «WAR 1824439»; кросівки чорного кольору з помаранчевими вставками та підошвою

білого кольору фірми «PUMA», які були поміщені до поліетиленового

сейф-пакету НПУ «WAR 1824439»; спортивні штани світлого кольору, які були поміщені до

поліетиленового сейф-пакету НПУ «PSP 3171060»; тактичні штани коричневого кольору фірми «М-tac», тактичну куртку коричневого кольору фірми «М-tac» та кепку чорного кольору з логотипом світлого кольору по переду, фірми «Columbia», які були

поміщені до поліетиленового сейф-пакету НПУ «WAR 1824437»; куртку чорного кольору з шкіро-замісного матеріалу та куртку чорного кольору з міні-пухового матеріалу, які були поміщені до поліетиленового сейф-пакету НПУ «WAR 1824438»; мобільний телефон марки Viva, який було поміщено до поліетиленового сейф-пакету НПУ «INZ2055549», - повернути власникам.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1