Справа № 309/3408/25
Провадження № 1-кс/309/588/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2025 року м. Хуст

Слідчий суддя Хустського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 за участю секретаря ОСОБА_2 розглянувши клопотання слідчого СВ Хустського РУП ГУНП України в Закарпатській області ОСОБА_3 за погодженням прокурора Хустської окружної прокуратури ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000587 від 22.09.2025 р. щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України про арешт майна,-

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СВ Хустського РУП ГУНП України в Закарпатській області ОСОБА_3 за погодженням прокурора Хустської окружної прокуратури ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000587 від 22.09.2025 р. щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України звернувся в суд з клопотанням про арешт майна .

Клопотання вмотивовано тим, що в провадженні СВ Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області, знаходиться кримінальне провадження №0000587, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.09.2025 року, за ознаками складу кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

Встановлено, що 21.09.2025 на околиці населеного пункту Вишково, на напрямку 209 прикордонного знаку виявлено та затримано двох громадян України, а саме: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 які мали намір незаконно перетнути державний кордон через невстановлених осіб за грошову винагороду в розмірі 9000 доларів США з кожного. В ході проведення першочергових заходів по встановленню осіб організаторів затримано ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 який за грошову винагороду здійснював доправлення до державного кордону з метою незаконного переправлення останніх через державний кордон до Республіки Румунії.

В ході досудового розслідування даного кримінального провадження отримано докази, що громадяни ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адерсою: АДРЕСА_1 , 21 вересня 2025 року, діючи умисно, з метою незаконного переправлення осіб через державний кордон України, із корисливих мотивів, вступив в попередню змову з невстановленими досудовим розслідуванням особами, які безпосередньо шляхом контактування з іншими невстановленими особами займались організацією незаконного переправлення осіб через державний кордон України та на автомобілі марки «ВАЗ 2106» д.н.з. НОМЕР_1 повинен був під`їхати до раніше обумовленого з невстановленими особами місця на околиці смт. Вишково, Хустського району та забрав ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_3 . для подальшого переправлення через державний кордон, яким у зв`язку із введенням на території України «Воєнного стану» і обмеженням виїзду за кордон осіб чоловічої статі з числа громадян України віком від 22 до 60 років, у зв`язку з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69 "Про загальну мобілізацію", заборонено виїзд за кордон, та які мали намір виїхати за межі України, шляхом незаконного перетину державного кордону, поза межами пункту пропуску, за що повинні були отримати грошові кошти в сумі 9000 доларів США з кожного .

21 квітня 225 року біля 04 год., ОСОБА_7 діючи умисно, з корисливих мотивів, на автомобілі марки «ВАЗ 2106» д.н.з. НОМЕР_1 під`їхав до околиці смт. Вишково, Хустського району , де на нього чекали ОСОБА_6 та ОСОБА_5 та здійснюючи організацію незаконного переправлення через державний кордон України, надав вказівку сісти до салону вказаного транспортного засобу та повідомив, що будуть рухатись у напрямку державного кордону України з метою подальшого їх переправлення, при цьому ОСОБА_7 повідомив, що останні повинні діяти по його вказівках та слухати його поради, за що організатори даного переправлення повинні були отримати грошові кошти в сумі по 9000 доларів США з кожного.

В подальшому, ОСОБА_7 здійснюючи перевезення ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на автомобілі марки «Ваз» моделі «21065»,з державним номерним знаком « НОМЕР_1 », що належить ОСОБА_9 та перебуває у користуванні ОСОБА_7 , рухаючись у напрямку державного кордону України з Республікою Румунія був викритий працівниками Державної прикордонної служби та затриманий разом з особами, які намагалися незаконно перетнути державний кордон України, а саме ОСОБА_6 та ОСОБА_5

23.09.2025 в селі Велятино на парковці поруч з будинком №157 по вулиці Прикордонників, в ході проведення огляду місця події було виявлено та вилучено транспортний засіб зеленого кольору, марки «Ваз» моделі «21065», номер шасі « НОМЕР_2 » з державним номерним знаком « НОМЕР_1 ».

В ході проведення допиту свідків ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , було встановлено, що на даному автомобілі їх перевозив ОСОБА_7 з метою незаконного переплавлення через державний кордон України.

25.09.2025 року слідчим суддею Хустського районного суду відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 21.11.2025 року

Встановлено, що власником вище вказаного транспортного засобу відповідно до свідоцтва про реєстрацію № НОМЕР_3 являється - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканець АДРЕСА_4 , (зі слів дружини ОСОБА_9 перебуває за межами території України, тел. НОМЕР_4 ), який перебував у користуванні ОСОБА_7 .

На підставі наведеного, приймаючи до уваги, що вище вказані речі мають відношення до даного провадження, а саме є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, може зберігати на собі сліди злочину, вилучені під час розслідування, і відповідно до норм КПК України відноситься до тимчасово вилученого майна, а також з метою позбавлення можливості розпоряджатися, використовувати та відчужувати дане майно, є підстави для накладення арешту на дане тимчасово вилучене майно.

На підставi наведеного, з метою збереження речового доказу у кримінальному провадженні для встановлення всіх обставин кримінального провадження, слідчий просить застосувати такий захід забезпечення кримінального провадження, як накладення арешту на тимчасово вилучене майно.

В судове засідання слідчий СВ Хустського РУП ГУНП в Закарпатській ОСОБА_3 не з`явився, у своєму клопотанні просить розглянути у його відсутність.

В судове засідання власник вилученого майна, а саме ОСОБА_9 не з`явився, про місце і час розгляду клопотання належним чином був повідомлений.

Враховуючи на ведені обставини, а також враховуючи строки , які передбачені КПК України щодо розгляду клопотань про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, слідчий суддя вважає за можливе провести розгляд клопотання у відсутність власника тимчасово вилученого майна, а також слідчого.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Згідно п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

В ході проведення досудового розслідування 23.09.2025 було виявлено автомобіль «ВАЗ» моделі «21065» д.н.з. НОМЕР_1 номер шасі « НОМЕР_2 , який відповідно до протоколу огляду місця події був вилучений та поміщений на арешт майданчик Хустського РУП.

30.09.2025 постановою слідчого СВ Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3 вказаний транспортний засіб визнано речовим доказом та визначено місце його зберігання, зокрема територію майданчика для зберігання транспортних засобів Хустського РУП ГУ НП в Закарпатській області.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Виходячи зі змісту вимог ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним з таких заходів забезпечення, згідно п. 7 ч. 2 вказаної статті, є арешт майна.

Доказами у кримінальному провадженні, відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України, є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Так, майно, яке є речовим доказом та відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, п. п. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", п. п. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадженні слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, діяльність, яка перевіряється під час досудового розслідування пов`язана з встановлення обставин злочину, щодо незаконного переправлення осіб чоловічої через державний кордон поза пунктами пропуску.

Вжитими оперативно - розшуковими заходами було встановлено, що до вчинення даної крадіжки причетна особа, які для вчинення даного злочину використовував транспортний засіб марки «ВАЗ» моделі «21065» д.н.з. НОМЕР_1 номер шасі « НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_9 користувачем якого являється ОСОБА_7 .

Отже, транспортний засіб, який використовувався для вчинення злочину, і який вилучено під час проведеного огляду місця події, відповідає критеріям речових доказів, оскільки зберіг на собі сліди вчинення кримінального правопорушення і може бути використаний як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Водночас ці обставини мають бути перевірені шляхом проведення їх дослідження в сукупності з отриманими іншими відомостями під час проведення слідчих дій, зокрема судових експертиз.

Зазначені обставини мають суттєве значення для кримінального провадження. Без їх отримання неможливо всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, встановити всіх осіб, причетних до вчинення вказаного кримінального правопорушення, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних процесуальних рішень.

З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов переконання, що на цьому, початковому етапі досудового розслідування, неможливо повернути користувачу автомобіль, оскільки слідству ще належить провести з ним низку слідчих дій, зокрема таких що згадувалися вище.

Таким чином, арешт на це майно з підстав передбачених п.1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна. Завдання полягає в тому, щоб дослідити ті обставини кримінального провадження, про які органу досудового розслідування відомо на даний час та які дають достатньо обґрунтовані підстави для звернення до суду з відповідним клопотанням про арешт майна.

Такий висновок узгоджується з практикою застосування ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону. Досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи. На стадії досудового розслідування в цьому кримінальному провадженні виправдана потреба у тимчасовому втручанні в права та інтереси власника та володільця майна, шляхом накладення арешту, заборони користування та розпорядження, з метою запобігання його зникнення, знищення, пошкодження, зміни. Держава гарантує право громадянина на забезпеченням проведення ефективного досудового розслідування. Таким чином, тимчасове обмеження Конституційних прав власника/володільця має незначний строковий характер, відтак основоположні суспільні інтереси, переважають принцип мирного володіння майном.

У зв`язку з цим, слідчий суддя дійшов висновку, що необхідність накладення арешту на речовий доказ є виправданою, більш суспільно значимою та превалює над принципом вільного володіння майном.

Слід зауважити, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження. Слідчий суддя на цій стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження, заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є арешт майна.

Правомірним є арешт за умови одночасного існування критеріїв правомірності цього втручання (зокрема, законності, суспільного інтересу та справедливого балансу).

Оцінюючи встановлені в судовому засіданні обставини, завдання арешту майна, як виду заходу забезпечення кримінального провадження, наслідки, які матиме накладення арешту на вилучений транспортний засіб, з метою забезпечення його схоронності, як речового доказу, вважаю за необхідне накласти на нього арешт, заборонивши будь-кому, будь-яким чином відчужувати, розпоряджатися та користуватися ним, оскільки в іншому випадку є загроза його знищення, розпорядження та відчуження, внаслідок чого можуть бути втрачені істотні ознаки та властивості цього майна, що зашкодить повноті розслідування.

За таких обставин клопотання слідчого підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини 4 ст. 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 171, 172 КПК України, суддя слідчий

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання слідчого СВ Хустського РУП ГУНП України в Закарпатській області ОСОБА_3 за погодженням прокурора Хустської окружної прокуратури ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000587 від 22.09.2025 р. щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України про арешт майна задоволити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно у даному кримінальному провадженні, а саме на автомобіль «ВАЗ» моделі «21065» д.н.з. НОМЕР_1 номер шасі « НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_9 мешканець АДРЕСА_5 , та користувачем якого являється ОСОБА_7 , мешканець АДРЕСА_6 , який зберігати на арешт майданчику Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області на час проведення судових експертиз у даному кримінальному провадженні.

В силу ст. 175 КПК України, негайне виконання ухвали про арешт майна покласти на слідчого ОСОБА_3 та прокурора Хустської окружної прокуратури ОСОБА_4 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Копію ухвали негайно після її постановлення вручити учасникам процесу, третім особам, власнику майна, які присутні під час оголошення ухвали. У разі відсутності таких осіб під час оголошення ухвали копія ухвали надіслати їм не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.

Роз`яснити сторонам кримінального провадження, що підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за їх клопотанням, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя

Хустського районного суду: ОСОБА_1