Справа №591/3895/25 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/130/26 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - продовження строків тримання під вартою
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 10 грудня 2025 року, якою продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

До слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми звернувся начальник 2-го відділення слідчого відділу Управління СБ України в Сумській області ОСОБА_8 з клопотанням про продовження ОСОБА_6 , підозрюваному у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 332 КК України, строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Вказане клопотання обґрунтовано тим, що завершити досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні до закінчення попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_6 , не можливо, через великий обсяг проведення додаткових слідчих (розшукових) та процесуальних дій, виконання яких є обов`язковим для досягнення мети досудового розслідування.

Крім того ризики, які існували на час обрання підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, існують та не зменшилися і запобігти вказаним ризикам шляхом застосування до останнього більш м`яких запобіжних заходів, неможливо.

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 10 грудня 2025 року вказане клопотання було задоволено. Продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 до 07 лютого 2026 року.

Не погодившись зі вказаним судовим рішенням, захисник ОСОБА_7 звернувся до апеляційного суду зі скаргою, в якій просить ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 10 грудня 2025 року скасувати та застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 в межах строків досудового розслідування, звільнивши його з-під варти в залі суду.

В обґрунтування своїх вимог, захисник посилається на те, що пред`явлена ОСОБА_6 підозра є необгрунтованою, що підтверджується, в тому числі, показами допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_9 , ризики, на які вказує слідчий не підтверджується матеріалами клопотання. В даному провадженні проведено ряд обшуків, всі речі, які мають значення для встановлення обставин вчинення злочину вилучені, свідки допитані, що свідчить про мінімальний ступінь ризиків. Також зазначає, що його підзахисний був затриманий 05.05.2025 та до 09.06.2025 утримувався під вартою незаконно, що підтверджується показами ОСОБА_10 . Звертає увагу і на те, що ОСОБА_6 не судимий, має сталі соціальні зв`язки, постійне місце проживання, непрацюючих батьків, на утриманні 5 дітей, одна з яких є особою з інвалідністю, незадовільний стан здоров`я, проходив військову службу, приймав участь у виконанні бойових завдань, виїздив на лінію бойового зіткнення разом з іншими залученими ним особами, під час досудового розслідування надавав всі необхідні свідчення з метою доведення своєї невинуватості. Виходячи із сукупності обставин, вважає, що до підозрюваного ОСОБА_6 можливо застосувати більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Будучи належним чином повідомленими про час і місце апеляційного розгляду, учасники кримінального провадження в судове засідання не з`явились, від прокурора ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_7 надійшли письмові заяви про розгляд провадження без їх участі, захисник ОСОБА_7 також просив проводити судовий розгляд у відсутність підозрюваного ОСОБА_6 , а тому колегія суддів вважає можливим здійснити розгляд апеляційної скарги у відсутність сторін провадження, що не суперечить вимогам кримінального процесуального закону.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого рішення слідчого судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає з таких підстав.

Розглянувши клопотання слідчого і задовольнивши його, слідчий суддя суду першої інстанції дійшла правильного висновку про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а не застосування будь-якого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, передбаченого у ч. 1 ст. 176 КПК, та дотрималася вимог ст. 176, 177, 178, 183 і 194 КПК, з`ясувала і дослідила всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість як застосування запобіжного заходу у вигляді тримання особи під вартою, так і підстав для його продовження, а саме наявність у органу досудового розслідування щодо ОСОБА_6 обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. ст. 111 і ч. 2 ст. 332 КК, наявність передбачених ст. 177 КПК ризиків, на які вказував слідчий у своєму клопотанні. При цьому слідчим суддею були враховані вимоги ч. 6 ст. 176 КПК, згідно якої під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст. 109 114-2, 258 258-6, 260, 261, 437-442 КК, за наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, застосується запобіжний захід, визначений п. 5 ч. 1 ст. 176 КПК, тобто тримання під вартою.

ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, існують реальні ризики, передбачені п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

При встановленні факту наявності обґрунтованої підозри колегія суддів також враховує і усталену судову практику з цього питання ЄСПЛ, який у своїх численних рішеннях (зокрема від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine, п. 175) і від 20.03.1997 у справі «Луканов проти Болгарії» (Lukanov v. Bulgaria) визначив, що слідчий суддя, оцінюючи докази на предмет доведеності обставин, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК України, повинен виходити з того, що підозра визнається обґрунтованою лише у тому випадку, якщо «існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення». «Факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу» («Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» (John Murray v. the United Kingdom), рішення від 28.10.1994, заява № 14310/88). Питання про те, що «тримання під вартою до суду є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою» (п. 3 рішення від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» (Ferrari-Bravo v. Italy), заява № 9627/81).

Питання про те, що «тримання під вартою до суду є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою» (п. 3 рішення від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» (Ferrari-Bravo v. Italy), заява № 9627/81).

Таким чином, наявні на теперішній час докази для визнання підозри обґрунтованою є достатніми, а доведення факту вчинення злочину є завданням подальшого досудового розслідування.

Мають місце і заявлені у клопотанні слідчого ризики того, що ОСОБА_6 , перебуваючи на свободі, може переховуватись від органу досудового розслідування, суду, незаконно впливати на свідків, знищити або спотворити речі, які мають істотне значення для кримінального провадження, перешкоджати краніальному провадженню іншим чином та вчинити нові кримінальні правопорушення. При цьому врахування тяжкості кримінального правопорушення у даному випадку має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинене кримінальне правопорушення, а також обставини його вчинення підвищують ризик того, що ОСОБА_6 , який мав тривалі зв`язки з представниками рф, довгий час співпрацював і з військовослужбовцями СБУ, може перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Підтверджується матеріалами клопотання й існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК, враховуючи фактичні обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 , стадію досудового розслідування.

Слідчий суддя врахувала, що підозрюваний також може знищити речі і документі, які мають значення у кримінальному провадженні, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, обґрунтувавши наявність цих ризиків в ухвалі.

Крім того, на їх існування вказує те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень під час воєнного стану, співпрацював із військовослужбовцями СБУ, що вказує на високу суспільну небезпечність підозрюваного.

На переконання колегії суддів, з моменту взяття підозрюваного під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання, дані обставини не змінилися, та не змінились обставини, які дають суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку підозрюваного не може забезпечити більш м`який запобіжний захід, тому доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК, є необґрунтованими і задоволенню не підлягають, оскільки при розгляді клопотання доведено об`єктивне існування обставин, які вказують на наявність цих ризиків.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання, непрацюючих батьків, на утриманні 5 дітей, то вони не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, запобігти яким в даному випадку можливо лише в такий спосіб.

Не є слушними і доводи захисника щодо незаконного затримання ОСОБА_6 , оскільки такі не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду оскарженої ухвали.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

З огляду на те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, а також зважаючи на ризики, які були приведені вище, апеляційний суд погоджується із висновком слідчого судді про відсутність підстав для визначення йому розміру застави, як альтернативи до запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень кримінального процесуального законодавства при розгляді слідчим суддею суду першої інстанції питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Зважаючи на викладене, рішення слідчого судді є законним, обґрунтованим і умотивованим, у зв`язку з чим колегія суддів приходить висновку про залишення рішення слідчого судді без змін, а поданої апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст. 404, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 10 грудня 2025 року, якою продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 332 КК України залишити без зміни, а апеляційну скаргу його захисника ОСОБА_7 на цю ухвалу, без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4