КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання -

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_4 який діє в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 28 травня 2020 року,-

В с т а н о в и л а:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора відділу прокуратури Київської області ОСОБА_6 , про арешт майна та накладено арешт на земельні ділянки, що розташовані на території с. Микуличі та Микулицької сільської ради Бородянського району Київської області з наступними кадастровими номерами та площею:

№Кадастровий номер земельної ділянки (площа, га)Власник земельної ділянки відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно
0:05:001:0219 (0,2000га)ОСОБА_7
0:05:001:0367 (0,1191га)ОСОБА_7
0:05:001:0369 (0,1500га)ОСОБА_7
0:05:001:0371 (0,1500га)ОСОБА_7
0:05:001:0373 (0,1500га)ОСОБА_7
0:05:001:0375 (0,1500га)ОСОБА_7
0:05:001:0339 (0,1125га)ОСОБА_7
0:05:001:0368 (0,0779га)ОСОБА_7
0:05:001:0370 (0,1500га)ОСОБА_7
00:05:001:0372 (0,1500га)ОСОБА_7
00:05:001:0374 (0,1500га)ОСОБА_7
00:05:001:0376 (0,1500га)ОСОБА_7
00:05:001:0385 (0,1405га)ОСОБА_7
00:05:001:0349 (0,1400га)ОСОБА_7
00:05:001:0386 (0,1500га)ОСОБА_7
00:05:001:0388 (0,1500га)ОСОБА_7
00:05:001:0390 (0,1500га)ОСОБА_7
00:05:001:0392 (0,1500га)ОСОБА_7
00:05:001:0394 (0,1500га)ОСОБА_7
00:05:001:0396 (0,1500га)ОСОБА_7
00:05:001:0398 (0,1500га)ОСОБА_7
00:05:001:0400 (0,1500га)ОСОБА_7
00:05:001:0402 (0,2324га)ОСОБА_7
00:05:001:0377 (0,1000га)ОСОБА_7
00:05:001:0378 (0,1000га)ОСОБА_7
00:05:001:0379 (0,1000га)ОСОБА_7
00:05:001:0380 (0,1000га)ОСОБА_7
00:05:001:0381 (0,1000га)ОСОБА_7
00:05:001:0383 (0,1055га)ОСОБА_7
00:05:001:0385 (0,1000га)ОСОБА_7
00:05:001:0387 (0,1000га)ОСОБА_7
00:05:001:0389 (0,0800га)ОСОБА_7
00:05:001:0391 (0,1000га)ОСОБА_7
00:05:001:0393 (0,1000га)ОСОБА_7
00:05:001:0395 (0,1000га)ОСОБА_7
00:05:001:0397 (0,1000га)ОСОБА_7
00:05:001:0399 (0,1000га)ОСОБА_7
00:05:001:0401 (0,1000га)ОСОБА_7
00:05:001:0340 (0,1000га)ОСОБА_7
00:05:001:0341 (0,1000га)ОСОБА_7
00:05:001:0342 (0,1000га)ОСОБА_7
00:05:001:0343 (0,1000га)ОСОБА_7
00:05:001:0345 (0,1000га)ОСОБА_7
00:05:001:0347 (0,1050га)ОСОБА_7
00:05:001:0384 (0,1000га)ОСОБА_7
00:05:001:0351 (0,1000га)ОСОБА_7
00:05:001:0353 (0,0800га)ОСОБА_7
00:05:001:0355 (0,1000га)ОСОБА_7
00:05:001:0357 (0,1000га)ОСОБА_7
00:05:001:0359 (0,1000га)ОСОБА_7
00:05:001:0361 (0,1000га)ОСОБА_7
00:05:001:0363 (0,1000га)ОСОБА_7
00:05:001:0365 (0,1000га)ОСОБА_7
00:05:001:0338 (0,2333га)ОСОБА_7
00:05:001:0344 (0,1038га)ОСОБА_7
00:05:001:0346 (0,1500га)ОСОБА_7
00:05:001:0348 (0,1500га)ОСОБА_7
00:05:001:0350 (0,1500га)ОСОБА_7
00:05:001:0354 (0,1500га)ОСОБА_7
00:05:001:0356 (0,1200га)ОСОБА_7
00:05:001:0358 (0,1200га)ОСОБА_7
00:05:001:0360 (0,1200га)ОСОБА_7
00:05:001:0362 (0,1200га)ОСОБА_7
00:05:001:0364 (0,1200га)ОСОБА_7
00:05:001:0366 (0,1200га)ОСОБА_7
00:05:001:0302 (0,1000га)ОСОБА_7
00:05:001:0278 (0,1100га)ОСОБА_7
00:05:001:0279 (0,1100га)ОСОБА_7
00:05:001:0280 (0,1100га)ОСОБА_7
00:05:001:0281 (0,1100га)ОСОБА_7
00:05:001:0283 (0,1100га)ОСОБА_7
00:05:001:0282 (0,1100га)ОСОБА_7
00:05:001:0284 (0,1100га)ОСОБА_7
00:05:001:0285 (0,1100га)ОСОБА_7
00:05:001:0286 (0,1100га)ОСОБА_7
00:05:001:0287 (0,1100га)ОСОБА_7
00:05:001:0288 (0,0900га)ОСОБА_7
00:05:001:0289 (0,0909га)ОСОБА_7
,-із забороною відчуження та розпорядження, в тому числі що включає заборону вчиняти реєстраційні дії щодо набуття або припинення права власності, зміни власників, зміни порядку користування, оренди, тощо, а також заборонити вносити та/або вилучати будь-які записи з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, адвокат ОСОБА_4 який діє в інтересах ОСОБА_5 , подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого Шевченківського районного суду міста Києва від 28 травня 2020 року, в частині накладення арешту на земельну ділянку за кадастровим номером :05:001:0219 (площа 0,2000 га), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Мотивуючи вимоги своєї апеляційної скарги, зазначає про те, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою, невмотивованою, а тому підлягає скасуванню.

Вказує, що 23.12.2010 року було між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 укладено Договір Купівлі-продажу земельної ділянки за кадастровим номером: :05:001:0219 ( площа 0,2000га), що розташована за адерсою: АДРЕСА_1 .

Так, відповідно до п. 1.5. Вищевказаного Договору, визначено, що земельна ділянка належить продавцю на підставі Державного акту ро право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 2888208.

Відповідно до клопотання, що подавав прокурор, визначено, що ОСОБА_8 вважає, що він є потерпілою особою, та те, що право на земельну ділянку в нього виникло із 30.09.2011 році.

Однак, ОСОБА_5 набув земельну ділянку 23.12.2010 року, а тому право власності на дану земельну ділянку виникло раніше ніж ОСОБА_9 .

Так, на думку автора апеляційної скарги вважати, що ОСОБА_5 не є добросовісним набувачем власником, не є можливим.

Вказує, що арешт на майно позбавляє добросовісному власнику розпоряджатися своїм майном.

Що стосується строку на апеляційне оскарження, то як вказує адвокат про існування арешту на майно ОСОБА_5 не знав, копію оскаржуваної ухвали не отримував, а справу для ознайомлення представнику було надано 21.04.2025.

В судове засідання представник та прокурор не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату та час призначеного судового розгляду.

Апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана бути зацікавленою провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представника та прокурора, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що адвокатом ОСОБА_4 який діє в інтересах ОСОБА_5 не було пропущено строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 28 травня 2020 року, виходячи з положень абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, а його апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Оскільки дана ухвала оскаржується тільки в частині, то колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає ухвалу слідчого судді в межах апеляційних вимог апелянта, а щодо іншого майна на яке накладено арешт вказаною ухвалою, то в цій частині питання законності та обґрунтованості накладення арешту колегією суддів не вирішується.

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, що СУ ГУ Національної поліції у Київській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000714 від 24 вересня 2019 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

В 2011 році у Бородянському районі Київської області на території Микулицької сільської ради ОСОБА_8 придбав земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :05:001:0210, площею 21,0001 га згідного договору купівлі-продажу земельної ділянки ВРН № 650138 від 30.09.2011, який посвідчено приватним нотаріусом Бородянського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_10 за № 2730.

Правовстановлюючим документом на вказану земельну ділянку на час укладення договору купівлі-продажу був державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 924116 від 23.09.2009 за № 4. Продавцем і власником земельної ділянки виступив ОСОБА_7 , від імені якого на підставі довіреності діяв ОСОБА_11 .

В подальшому, на початку вересня 2019 року ОСОБА_8 , маючи на меті продати придбану ним земельну ділянку, вирішив здійснити перевірку земельної ділянки відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, де з`ясувалося, що належна йому земельна ділянка на праві власності з кадастровим номером :05:001:0210 площею 21,0001 га ще у 2014 році поділена на декілька ділянок, які ОСОБА_7 продав іншим власникам. Також з`ясовано, що ОСОБА_8 будь-яких дій зі своєю земельною ділянкою не вчиняв та жодних довіреностей на відчуження земельної ділянки не надавав, ким саме здійснено розподіл та подальше переоформлення земельних ділянок останньому не відомо.

17 січня 2020 року старшим слідчим в ОВС СУ ГУНП у Київській області ОСОБА_12 винесено постанову про визнання вказаних земельних ділянок речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000714 від 24 вересня 2019 року.

16.05.2020 року відділу прокуратури Київської області ОСОБА_6 звернулась з клопотанням до Шевченківського районного суду м. Києва про накладення арешту із забороною відчуження та розпорядження, в тому числі що включає заборону вчиняти реєстраційні дії щодо набуття або припинення права власності, зміни власників, зміни порядку користування, оренди, тощо, а також заборонити вносити та/або вилучати будь-які записи з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме на земельні ділянки, що розташовані на території с. Микуличі та Микулицької сільської ради Бородянського району Київської області з наступними кадастровими номерами та площею:

№Кадастровий номер земельної ділянки (площа, га)Власник земельної ділянки відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно
0:05:001:0219 (0,2000га)ОСОБА_7
0:05:001:0367 (0,1191га)ОСОБА_7
0:05:001:0369 (0,1500га)ОСОБА_7
0:05:001:0371 (0,1500га)ОСОБА_7
0:05:001:0373 (0,1500га)ОСОБА_7
0:05:001:0375 (0,1500га)ОСОБА_7
0:05:001:0339 (0,1125га)ОСОБА_7
0:05:001:0368 (0,0779га)ОСОБА_7
0:05:001:0370 (0,1500га)ОСОБА_7
00:05:001:0372 (0,1500га)ОСОБА_7
00:05:001:0374 (0,1500га)ОСОБА_7
00:05:001:0376 (0,1500га)ОСОБА_7
00:05:001:0385 (0,1405га)ОСОБА_7
00:05:001:0349 (0,1400га)ОСОБА_7
00:05:001:0386 (0,1500га)ОСОБА_7
00:05:001:0388 (0,1500га)ОСОБА_7
00:05:001:0390 (0,1500га)ОСОБА_7
00:05:001:0392 (0,1500га)ОСОБА_7
00:05:001:0394 (0,1500га)ОСОБА_7
00:05:001:0396 (0,1500га)ОСОБА_7
00:05:001:0398 (0,1500га)ОСОБА_7
00:05:001:0400 (0,1500га)ОСОБА_7
00:05:001:0402 (0,2324га)ОСОБА_7
00:05:001:0377 (0,1000га)ОСОБА_7
00:05:001:0378 (0,1000га)ОСОБА_7
00:05:001:0379 (0,1000га)ОСОБА_7
00:05:001:0380 (0,1000га)ОСОБА_7
00:05:001:0381 (0,1000га)ОСОБА_7
00:05:001:0383 (0,1055га)ОСОБА_7
00:05:001:0385 (0,1000га)ОСОБА_7
00:05:001:0387 (0,1000га)ОСОБА_7
00:05:001:0389 (0,0800га)ОСОБА_7
00:05:001:0391 (0,1000га)ОСОБА_7
00:05:001:0393 (0,1000га)ОСОБА_7
00:05:001:0395 (0,1000га)ОСОБА_7
00:05:001:0397 (0,1000га)ОСОБА_7
00:05:001:0399 (0,1000га)ОСОБА_7
00:05:001:0401 (0,1000га)ОСОБА_7
00:05:001:0340 (0,1000га)ОСОБА_7
00:05:001:0341 (0,1000га)ОСОБА_7
00:05:001:0342 (0,1000га)ОСОБА_7
00:05:001:0343 (0,1000га)ОСОБА_7
00:05:001:0345 (0,1000га)ОСОБА_7
00:05:001:0347 (0,1050га)ОСОБА_7
00:05:001:0384 (0,1000га)ОСОБА_7
00:05:001:0351 (0,1000га)ОСОБА_7
00:05:001:0353 (0,0800га)ОСОБА_7
00:05:001:0355 (0,1000га)ОСОБА_7
00:05:001:0357 (0,1000га)ОСОБА_7
00:05:001:0359 (0,1000га)ОСОБА_7
00:05:001:0361 (0,1000га)ОСОБА_7
00:05:001:0363 (0,1000га)ОСОБА_7
00:05:001:0365 (0,1000га)ОСОБА_7
00:05:001:0338 (0,2333га)ОСОБА_7
00:05:001:0344 (0,1038га)ОСОБА_7
00:05:001:0346 (0,1500га)ОСОБА_7
00:05:001:0348 (0,1500га)ОСОБА_7
00:05:001:0350 (0,1500га)ОСОБА_7
00:05:001:0354 (0,1500га)ОСОБА_7
00:05:001:0356 (0,1200га)ОСОБА_7
00:05:001:0358 (0,1200га)ОСОБА_7
00:05:001:0360 (0,1200га)ОСОБА_7
00:05:001:0362 (0,1200га)ОСОБА_7
00:05:001:0364 (0,1200га)ОСОБА_7
00:05:001:0366 (0,1200га)ОСОБА_7
00:05:001:0302 (0,1000га)ОСОБА_7
00:05:001:0278 (0,1100га)ОСОБА_7
00:05:001:0279 (0,1100га)ОСОБА_7
00:05:001:0280 (0,1100га)ОСОБА_7
00:05:001:0281 (0,1100га)ОСОБА_7
00:05:001:0283 (0,1100га)ОСОБА_7
00:05:001:0282 (0,1100га)ОСОБА_7
00:05:001:0284 (0,1100га)ОСОБА_7
00:05:001:0285 (0,1100га)ОСОБА_7
00:05:001:0286 (0,1100га)ОСОБА_7
00:05:001:0287 (0,1100га)ОСОБА_7
00:05:001:0288 (0,0900га)ОСОБА_7
00:05:001:0289 (0,0909га)ОСОБА_7
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 28.05.2020 року вказане клопотання прокурора задоволено.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II).

Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52).

Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на вищевказане майно, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт, зокрема з`ясувати правову підставу для арешту, що має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Колегія суддів вбачає, що наведені в клопотанні доводи про накладення арешту на вищевказане майно, перевірялись судом першої інстанції, досліджено матеріали судового провадження, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна і приходить до висновку, що вказаних доводів цілком достатньо для підтвердження наявності підстав накладення арешту на майно.

Прокурор повинен був зібрати та надати слідчому судді достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження висновку про відповідність майна ознакам речових доказів.

Як вбачається зі змісту клопотання, прокурор зазначив обставини вчинення кримінального правопорушення та надав достатню на його думку кількість доказів, що підтверджують необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, всупереч доводам представника.

Вказана позиція сторони обвинувачення логічно узгоджується з фактичними обставинами кримінальних проваджень та попередньою кваліфікацією вчинених кримінально-протиправних діянь.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як свідчать матеріали, надані до суду апеляційної інстанції, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права фізичної особи, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали судового провадження переконливо свідчать про те, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт, в рамках даного кримінального провадження, відповідає критеріям ч. 1 ст. 170 КПК України, оскільки стороною обвинувачення доведено його відповідність ознакам ст. 98 КПК України. Вказане в своїй сукупності слугує підставами для застосування обмежувальних заходів в даному кримінальному провадженні.

На підставі викладеного посилання апелянта на те, що стороною обвинувачення не було доведено необхідність накладення арешту, є безпідставним, оскільки слідчим надано достатні на даній стадії кримінального провадження докази вважати, що вищезазначене майно відповідає критеріям, зазначеним в ст. 170 КПК України. Вказане свідчить про правомірність висновку слідчого судді про необхідність накладення такого виду обтяження як арешт майна.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційної скарги.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу, - залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 28 травня 2020 року, якою задоволено клопотання прокурора відділу прокуратури Київської області ОСОБА_6 , про арешт майна та накладено арешт на земельну ділянку, що розташована на території с. Микуличі та Микулицької сільської ради Бородянського району Київської області з наступними кадастровим номером та площею:

Кадастровий номер земельної ділянки (площа, га)Власник земельної ділянки відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно:
:05:001:0219 (0,2000га)ОСОБА_7
із забороною відчуження та розпорядження, в тому числі що включає заборону вчиняти реєстраційні дії щодо набуття або припинення права власності, зміни власників, зміни порядку користування, оренди, тощо, а також заборонити вносити та/або вилучати будь-які записи з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, -залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_4 який діє в інтересах ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/3693/2025 Категорія ст. 170 КПК України

Унікальний №761/14992/20

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_13

Доповідач: ОСОБА_1