Справа № 455/1659/20
Провадження № 1-кп/455/68/2025
У Х В А Л А

Іменем України

19 листопада 2025 року м. Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000414 від 10.11.2020 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Біличі Старосамбірського району Львівської області, жителя та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, з професійно технічною освітою, згідно ст.89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.197 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він, працюючи на посаді лісника Стрільбицького лісництва Старосамбірського ДЛГП «Галсільліс» та являючись особою, яка уповноважена на зберігання та охорону ввіреного майна, вчинив неналежне виконання своїх обов`язків, внаслідок чого спричинив тяжкі наслідки. З`ясовано, що Старосамбірське дочірнє лісогосподарське підприємство «Галсільліс» створене згідно наказу №1 від 15.09.2000 Обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства «Галсільліс». Засновником підприємства є Управління майном спільної власності Львівської обласної ради, що діє від імені власника - Львівської обласної ради. Метою створення Підприємства є забезпечення охорони, захисту, використання і відтворення лісів на землях лісового фонду, переданих дочірнім підприємствам в установленому порядку у постійне користування. Статтею 7 Лісового кодексу України встановлено, що ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Право комунальної власності на ліси реалізується територіальними громадами безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування (ст. 9 цього Кодексу). Львівською обласною радою право власності на ліси реалізовано, шляхом створення спеціалізованих лісогосподарських підприємств, в тому числі, Старосамбірського ДЛГП «Галсільліс», яким здійснюється лісогосподарська діяльність в комунальних лісах площею 23, 134 га. Наказом керівника Старосамбірського ДЛГП «Галсільліс» № 78-К від 01.11.2016 ОСОБА_4 призначено на посаду лісника обходу № 4 кварталів № 15, 16, 17, 18, 19 Стрільбицького лісництва Старосамбірського ДЛГП «Галсільліс». Одночасно з прийняттям на вказану посаду із ОСОБА_4 укладено договір про матеріальну відповідальність за шкоду заподіяну з вини працівника та ознайомлено з посадовою інструкцією лісника, відповідно до якої останній зобов`язаний здійснювати охорону лісу від самовільних рубок і інших лісопорушень, затримувати в лісі та на шляху з лісу незаконно добуту лісопродукцію і накладати арешт на незаконно добуту сировину, нести персональну відповідальність за збереження лісів, розташованих на території переданого під охорону ОСОБА_4 обходу № 4 Стрільбицького лісництва Старосамбірського ДЛГП «Галсільліс». Таким чином, ОСОБА_4 будучи матеріально-відповідальною особою за збереження та охорону ввіреного йому під охорону майна, в період з 29.10.2020 по 10.11.2020 року, маючи достатній досвід роботи для виявлення ознак незаконних порубок дерев, можливості для залучення працівників лісової охорони та правоохоронних органів до припинення самовільних рубок, затримання правопорушників, арешту та затримання в лісі и на шляху з лісу лісопродукції та сировини, тобто маючи можливість для забезпечення охорони ввіреного майна, неналежно виконував покладені на нього обов`язки, зокрема, не проводив перевірки стану охорони лісу в усіх кварталах, в тому числі і в кварталі № 15 переданого йому під охорону лісового обходу № 4; лісові масиви регулярно не обходив; лісопорушників, фактів вчинення самовільних рубок в лісі та ознак, що вказують на проведення в лісі незаконних порубок, не виявляв. Також, ОСОБА_4 про факти вчинення самовільних рубок чи ознак самовільних рубок у ввіреному йому під охорону обході та необхідність залучення працівників лісової охорони і правоохоронних органів для охорони ввіреного майна, керівництво Старосамбірського ДЛГП «Галсільліс» не інформував. Неналежне виконання лісником ОСОБА_4 функціональних обов`язків з охорони ввіреного йому під охорону майна призвело до того, що в період часу з 29.10.2020 по 10.11.2020 року невстановлені досудовим слідством особи здійснили самовільну рубку десяти дерев породи «Ялиця» на території виділів № 8 та № 18 в кварталі № 15 обходу № 4 Стрільбицького лісництва Старосамбірського ДЛГП «Галсільліс», що знаходиться на території Білицької сільської ради Старосамбірського району Львівської області, чим спричинено шкоду Білицькій сільській раді на загальну суму 124 977,80 грн., що є тяжкими наслідками для власника майна.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковано за ст.197 КК України як порушення обов`язків щодо охорони майна, а саме у неналежному виконанні ним, як особою, якій доручено зберігання чи охорона чужого майна, своїх обов`язків, що спричинило тяжкі наслідки для власника майна.

18.11.2025 обвинувачений ОСОБА_4 подав до суду заяву, в якій просить звільнити його від кримінальної відповідальності за ст.197 КК України у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст.49 КК України та закрити дане кримінальне провадження.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 підтримав подане ним клопотання (заяву) про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст.49 КК України та про закриття даного кримінального провадження з цих підстав.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечив проти задоволення заявленого обвинуваченим клопотання, оскільки вважає, що на даний час закінчилися строки давності притягнення останнього до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, зазначеного в обвинуваченні.

Представник потерпілого Старосамбірської міської ради Самбірського району Львівської області в судове засідання не з`явився, проте подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши думку учасників судового провадження з приводу заявленого клопотання, вивчивши обвинувальний акт та матеріали, надані до нього, суд приходить до таких висновків.

Із змісту ч.4 ст.286 КПК України відомо, що якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Згідно ч.1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Закриття кримінального провадження з цієї підстави не допускається, якщо обвинувачений проти цього заперечує (ч. 8 ст. 284 КПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

У відповідності до ст. 44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років

У ч.2 ст.49 КК України передбачено, що перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду.

В ч.3 ст.49 КК України наголошено на тому, що перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Статтею 285 КПК України передбачено можливість продовження судового розгляду відносно особи, яка може бути звільнена від кримінальної відповідальності, передбачена тільки в разі, коли обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього. Для звільнення особи від кримінальної відповідальності КПК України передбачає тільки наявність згоди обвинуваченого на це і наявність підстав для такого звільнення.

Отже, суд за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України, та за згодою обвинуваченого ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

В ухвалі Верховного Суду від 24 лютого 2020 року справі 466/5490/17 зазначено, що матеріально-правовою підставою застосування інституту давності вважається істотне зменшення суспільної небезпечності вчиненого злочину внаслідок спливу певного проміжку часу, що суттєво позначається на досягненні мети покарання. Досягнення мети кари і виправлення особи, яка вчинила злочин, загального і спеціального попередження іноді стає або взагалі неможливим, або просто зайвим. Тому недоцільним є і притягнення особи до кримінальної відповідальності. Внаслідок цього ст. 49 КК України встановлює строки давності, тобто строки, після закінчення яких особа не може бути піддана кримінальній відповідальності за раніше вчинений злочин. Закінчення цих строків є підставою обов`язкового і безумовного звільнення особи від кримінальної відповідальності. Особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого. Факт визнання чи невизнання особою своєї винуватості у даному випадку не має значення для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності з цієї підстави. Таке звільнення є обов`язком, а не правом суду, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 5 ст. 49 КК України.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постановах Верховного Суду від 12 листопада 2019 року справі 566/554/16-к та від 26 березня 2020 року у справі №288/685/17, виходячи з положень пункту 1 частини 2 статті 284, частини 3 статті 285, частини 4 статті 286, частини 3 статті 288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання й у випадку встановлення передбачених у статті 49 КПК України підстав та відсутності заперечень з боку обвинуваченого закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності.

Так, згідно обвинувального акту, вищевказане кримінальне правопорушення, передбачене ст.197 КК України, яке інкримінується обвинуваченому ОСОБА_4 , мало місце у 2020році.

Санкція статті ст.197 КК України передбачає покарання у виді штрафу від однієї тисячі до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від ста двадцяти до двохсот сорока годин або виправні роботи на строк до двох років, або обмеження волі на той самий строк.

Отже, відповідно до класифікації кримінальних правопорушень, наведеної у ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ст.197 КК України, є нетяжким злочином.

Таким чином, строк притягнення за вчинення даного кримінального правопорушення до відповідальності, враховуючи санкцію вказаної норми, становить три роки (п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України).

Судом не було здобуто доказів про те, що перебіг давності притягнення до кримінальної відповідальності, в розумінні ст.49 КК України, зупинявся чи переривався.

Таким чином, оскільки з часу вчинення зазначеного кримінального правопорушення пройшло більше трьох років, то на час розгляду справи в суді закінчилися строки давності, визначені ч.1 ст.49 КК України, після спливу яких настають наслідки, що передбачають звільнення обвинуваченого особи від кримінальної відповідальності.

При цьому, обвинуваченому ОСОБА_4 судом відповідно до вимог ч.3 ст.285 КПК України були роз`яснені суть обвинувачення, підстави звільнення від кримінальної відповідальності та право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. Також йому роз`яснено судом, що закриття кримінального провадження з цих підстав не є закриттям кримінального провадження з реабілітуючих підстав.

В свою чергу, обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що він правильно розуміє формулювання та характер пред`явленого йому обвинувачення, також цілком розуміє свої права, визначені ч.3 ст.285 КПК України, підставу звільнення від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України, а також наслідки закриття провадження з цієї підстави і після роз`яснення цих положень дав свою згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності і закриття кримінального провадження відносно нього з цих підстав.

Враховуючи вищевикладене, за наявності згоди обвинуваченого на звільнення його від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав, враховуючи, що ст.49 КК України носить імперативний характер, тобто є обов`язковою для застосування в разі наявності для цього підстав, суд приходить до висновку, що клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 необхідно задовольнити та звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінчення строків давності та закрити дане кримінальне провадження на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`явлено.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.

Керуючись ст.49 КК України, п.1 ч.2 ст.284, ч.1 ст.285, ч.4 ст.286, п.2 ч.3 ст.314, ст.ст.369-372, 376, 395, 532 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про звільнення від кримінальної відповідальності, - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ст.197 КК України, на підставі ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000414 від 10.11.2020 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.197 КК України, - закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Старосамбірський районний суд Львівської області.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1