УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2025 Володимирський міський суд Волинської області під головуванням судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , провівши в залі суду м.Володимирі за засобом відеофіксації в режимі відеоконференції у відкритому підготовчому засіданні кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України

УСТАНОВИВ:

17.12.2025 з Володимирської обласної прокуратури до Володимирського міського суду Волинської області надійшов обвинувальний акт з додатками відносно ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України.

Ухвалою суду від 18.12.2025 по вказаному кримінальному провадженню призначено підготовче судове засідання.

У підготовчому судовому засіданні його учасники проти призначення судового розгляду не заперечували, клопотань, які б перешкоджали призначенню судового розгляду, не заявили.

Заслухавши думку прокурора, потерпілої, захисника та обвинуваченого по справі, ознайомившись з обвинувальним актом та додатками, суд вважає за можливе призначити судовий розгляд.

Підстав для закриття кримінального провадження або його призупинення не вбачається. Обвинувальний акт складений відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства, при його затвердженні прокурором дотримані вимоги закону. Дане кримінальне провадження підсудне Володимирському міському суд Волинської області.

Судовий розгляд зазначеного кримінального провадження має проводитися у відкритому судовому засіданні з викликом прокурора, потерпілої, захисника та обвинуваченого.

Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.11.2025 обвинуваченому ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 01.01.2026 включно.

Крім того, в судовому засіданні прокурор звернувся з клопотанням про продовження обраного запобіжного заходу ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що, строк раніше обраного запобіжного заходу спливає 01.01.2026, разом з тим, ризики, передбачених статтею 177 КПК України, зокрема тяжкістю покарання за інкриміноване правопорушення, можливістю переховування від суду, продовженням вчинення інших кримінальних правопорушень, залишаються наявними, в зв`язку з чим незастосування вказаних заходів не забезпечить належної поведінки обвинуваченого.

Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні висловилась, що не заперечує проти призначення справи до судового розгляду, а також підтримала клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 .

Захисник ОСОБА_6 , якого підтримав обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечували проти заявленого клопотання та продовження стоку тримання під вартою, посилаючись на те, що ризики зменшились, прокурор не довів, що неможливо застосувати більш м,яких запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою. Водночас, обвинувачений провину свою визнає у повному обсязі, має інвалідність ІІІ групи, щиро кається у вчиненому, має на утриманні неповнолітніх дітей, не є суспільно небезпечною особою. Вважають, що наявні підстави змінити на цілодобовий домашній арешт. Щодо призначення справи до судового розгляду не заперечують.

Заслухавши думку учасників по справі, вивчивши заявлене стороною обвинувачення клопотання, суд приходить до наступного.

При вирішенні даного питання суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У кожному випадку, як зазначає Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (рішення у справі "Єчюс проти Литви", заява № 34578/97, п. 93).

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вимоги п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10.02.2011 року, справу «Комарова проти України» від 16.05.2013 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується Суд у вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме: тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі; у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

З огляду на викладене та зважаючи на положення частини другої статті 29 Конституції України, Конституційний Суд України вважає, що слід визначити такі обов`язкові вимоги до правомірного арешту або тримання під вартою: по-перше, арешт чи тримання під вартою має здійснюватися виключно на підставі належним чином вмотивованого рішення суду; по-друге, підстави та порядок застосування цих запобіжних заходів мають бути визначені в законі та повинні відповідати конституційним гарантіям справедливої судової процедури та принципу верховенства права.

Оскільки метою статті 29 Конституції України є недопущення свавільного обмеження (позбавлення) свободи чи особистої недоторканності особи, то дотримання зазначених вимог є обов`язковим.

Відповідно до вимог статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного чи обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Пунктом 5 ч.2 ст.183 КПК України передбачено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків в цьому кримінальному провадженні.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд зауважує, що ризиком не можна вважати прогнозовану подію, настання якої розглядається як цілком гарантоване. Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку обвинувачений, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Таким чином, суд оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

Отже, встановлені обставини під час розгляду клопотання дійсно можуть свідчити про існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, дійсно свідчить те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, тому є підстави вважати, що останній, усвідомлюючи про покарання, яке йому загрожує, може переховуватись від суду.

Про на наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, вказує те, що ОСОБА_5 буде перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки, обвинувачений може затягувати проведення судового слідства шляхом неявки до суду.

Слідчий суддя, окрім цього, враховує характер кримінального правопорушення, яке має високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої наслідками не лише для конкретної особи, а й для суспільства в цілому.

Розумність тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно. Вона має оцінюватись в кожному окремому випадку в залежності від особливостей конкретної справи та причин, про які йдеться у рішеннях національних судів. Тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011).

Судом встановлено, що запобігання ризикам переховування обвинуваченого від суду, вплив на свідків, вчинення нових кримінальних правопорушень, становить саме суспільний інтерес, який полягає в забезпеченні відправлення судочинства. Цей інтерес має превалююче значення та виправдовує застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу, саме у вигляді тримання під вартою.

На момент розгляду даного клопотання не розпочато судове слідство, не залучені докази, не допитані свідки, потерпіла, а також сам обвинувачений, який, перебуваючи на свободі може вплинути своїми незаконним діями на вказаних осіб та перешкодити встановленню істини у справі.

Посилання захисника щодо зменшення ризиків, суспільної небезпечності обвинуваченого, його позитивних характеристик, не знайшли своє підтвердження при розгляді клопотання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

На переконання суду в даному конкретному випадку застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені КПК України, є недостатньою мірою, оскільки вони не будуть слугувати забезпеченню виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також не зможуть запобігти спробам обвинуваченого переховуватися від суду, впливу на потерпілу, свідків, або вчинити інші кримінальні правопорушення.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність продовження раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи, що передбачені КПК України, будуть недостатньою мірою слугувати забезпеченню виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також не зможуть запобігти наведеним ризикам.

Виходячи із вищевикладеного та враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_5 суд приходить до обґрунтованого висновку, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 підлягає задоволенню.

При цьому, слідчий суддя приходить до переконання, що згідно вимог п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, що спричинив загибель людини, тому суд одночасно із застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначає запобіжний захід у вигляді застави та її розмір, враховуючи встановлені підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України.

Отже, зважаючи на обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, розмір застави у даному кримінальному провадженні, на підставі ч.4 ст.183 КПК України, не визначається.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 331 КПК України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, суд

ПОСТАНОВИВ:

Призначити кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, до судового розгляду у відкритому судовому засіданні о 11-55 годин 26.12.2025.

У судове засідання викликати учасників судового розгляду.

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Луцький слідчий ізолятор» строком на 60 днів до 19.02.2026 включно.

Копію ухвали вручити прокурору, надіслати начальнику Державної установи «Луцький слідчий ізолятор», обвинуваченому та його захиснику.

На ухвалу може бути подана апеляція до Волинського апеляційного суду через Володимирський міський суд Волинської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст проголошено 23.12.2025 о 10-00 год.

Суддя ОСОБА_8