УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2025 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , представника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 , під час розгляду у судовому засіданні в місті Одесі клопотання прокурора відділу Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000380 від 10.04.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, слідчим управлінням ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000380 від 10.04.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що на виконання доручення старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області від УСР в Одеській області ДСР НПУ надійшла інформація, що ОСОБА_6 спільно із ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які у період дії воєнного стану на території держави, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, з метою особистого незаконного збагачення організували схему виготовлення військово-облікових документів, які сприяють уникнути призиву до лав Збройних сил України, відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та в подальшому сприяють в безперешкодному перетину державного кордону України громадянам призивного віку за грошові кошти в сумі від 2000 до 5000 доларів США.

Встановлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованаа за адресою: АДРЕСА_1 , де можуть зберігатися речі та документи, що містять в собі відомості про вчинення кримінального правопорушення.

Так, 17.09.2025 в період часу з 08 год 10 хв до 09 год 33 хв на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси за адресою: АДРЕСА_1 за місцем реєстрації ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 виявлено та вилучено: мобільний телефон «Iphone» у корпусі сірого кольору Imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 із сім-картою «Київстар» з номером мобільного телефону НОМЕР_3 , копія довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії №ААД №364712 на 2 арк., посвідчення серії ДДА №205134 на ОСОБА_4 на 1 арк., копія електроцефалографії від 02.12.2024 пацієнта ОСОБА_4 на 1 арк., магнітно-резонансна томографія головного мозку від 10.02.2024 на 1 арк, електроцифалограма від 13.02.2024 на 1 арк, копія електроцифалограми від 12.02.2025 на 1 арк., висновок щодо результатів медичного огляду від 26.03.2025 на 1 арк., електроцифалограма від 13.02.2024 на 1 арк., консультативний висновок спеціаліста від 25.06.2025 на 1 арк., виписка із медичної карти від 26.06.2025 на 1 арк, консультативний висновок спеціаліста від 25.03.2025 на 1 арк., виписка із медчиної картки від 07.04.2025 на 1 арк., ультрозвукова ехофалоскопія від 25.03.2025 на 1 арк., електроенцифалографія від 21.03.2025 на 1 арк., магнітно-резонансна тамографія від 10.02.2025 на 1 арк.,платіжні інструкції на 10 арк.

Постановою слідчого від 17.09.2025 вище перелічене, вилучене в ході обшуку майно, у відповідності до ст. 98 КПК України, визнано речовими доказами, оскільки в органу досудового розслідування є достатньо підстав вважати що воно перебуває у незаконному обігу, є знаряддям та об`єктом протиправних дій та зберегло на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, виявити які вдасться лише за допомогою проведення слідчих дій та відповідних експертиз із залученням судових експертів.

Процесуальний керівник звертається з клопотанням про арешт майна з метою збереження речових доказів.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, просив задовольнити з підстав викладених письмово.

Представник особи, щодо майна якої вирішується питання про накладення арешту ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти накладення арешту, посилався на необґрунтованість клопотання прокурора та недоведеність причетності вилученого майна до кримінального провадження що розслідується. Зауважив, що прокурором не надано жодного доказу обґрунтування необхідності накладення арешту на речі та документи, що вилучені під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 за місцем реєстрації ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка не має відношення до обставин кримінального правопорушення. Зауважив, що власник майна вилученого майна ОСОБА_4 під час обшуку надав вільний доступ до мобільного телефону, останній був оглянутий слідчим, однак, незважаючи на відсутність у ньому відшукуваної інформації, був вилучений. Просив відмовити у задоволенні клопотання.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного.

Як вбачається з клопотання та доданих матеріалів, останнє не відповідає вимогам кримінального процесуального Закону, з огляду на таке.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Так, на думку слідчого судді клопотання про арешт майна не відповідає вимогам кримінального процесуального Закону, з огляду на таке: прокурором в клопотанні не було наведено відповідного обґрунтування необхідності накладення арешту на вилучені речі та документи, посилання їх причетності до кримінального провадження №0000380 від 10.04.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України та, як наслідок, їх відповідності критеріям, передбачених ч.1 ст.98 КПК України для речових доказів.

Крім того, прокурором до клопотання не долучено документів щодо здійснення огляду вилученого мобільного телефону.

За таких підстав, у даному кримінальному провадженні, на даному етапі його розслідування, клопотання прокурора не може бути розглянуто по суті, оскільки воно не відповідає вимогам ст.171 КПК, з урахуванням відсутності в клопотанні належного обґрунтування підстав та мети для накладення арешту.

На переконання слідчого судді, встановлення вказаних обставин слугуватиме досягненню дієвості кримінального провадження, та буде дієвим запобіжником настання шкідливих наслідків як для кримінального провадження, так і для власників/володільців майна.

Відтак, оскільки за винятком викладених у даному клопотанні фактичних обставин даного кримінального провадження таке клопотання містить відповідні норми законодавства, якими регламентується порядок та підстави накладення арешту майна, між тим останнє не містить належного обґрунтування, яке б давало підстави для висновку про відповідність вилученого майна категорії речових доказів, а також яке б свідчило про наявність необхідності в забезпеченні його збереження, слідчий суддя приходить до переконання, що вказане клопотання підлягає поверненню прокурору.

Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 376 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора відділу Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000380 від 10.04.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України - повернути прокурору для усунення недоліків, зазначених в мотивувальній частині ухвали.

Встановити строк для усунення недоліків в сімдесят дві години з моменту отримання повного тексту ухвали.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1