Справа № 706/1127/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2025 року м. Христинівка

Христинівський районний суд Черкаської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Христинівка Черкаської області кримінальне провадження № 0000914 від 03.07.2025 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Биковщина, Полоцького району, Вітебської області, Республіки Білорусь, громадянки України, із середньою освітою, не працюючої, не одруженої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

за ст. 124 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 02.07.2025 близько 21 год 10 хв у м. Христинівка Уманського району Черкаської області, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись в житловому будинку за місцем свого проживання, що по АДРЕСА_2 , в присутності двох неповнолітніх дітей, у ході побутового конфлікту зі своїм співмешканцем ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який також перебував в стані алкогольного сп`яніння та знаходився разом із ОСОБА_4 в кімнаті кухні будинку, являючись із ОСОБА_5 близькими особами, в ході сімейної сварки, що раптово виникла на ґрунті побутових причин, під час якої ОСОБА_5 став наносити співмешканці численні удари кулаками по обличчю та тілу, а потім взяв за волосся ОСОБА_4 та проти її волі потягнув у ванну кімнату, де у подальшому продовжив наносити удари руками, спричинивши тим самим їй тілесні ушкодження у вигляді синця на нижній повіці лівого ока, синця в ділянці лівого плеча по задньо-зовнішній поверхні в середній третині, синця в середній третині лівого передпліччя по задній поверхні, синця в ділянці верхньої третини правої гомілки по передньо-внутрішній поверхні, які згідно висновку судової медичної експертизи відносяться до легких тілесних ушкоджень, тобто вчинив відносно неї домашнє насильство у формі фізичного насильства, після чого ОСОБА_4 , тримаючи в правій руці кухонний ніж, та бажаючи захистися від насильницьких дій співмешканця і припинити насилля над собою, реально боячись за своє подальше життя, передбачаючи намір ОСОБА_5 на продовження заподіяння їй тілесних ушкоджень, захищаючись від подальших насильницьких дій останнього, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, діючи умисно та цілеспрямовано, перевищивши межу необхідної оборони, нанесла своєму співмешканцю ОСОБА_5 один удар ножем в ділянку живота, чим спричинила йому тілесні ушкодження у вигляді колото-різаного проникаючого поранення черевної порожнини, наскрізного поранення петлі тонкої кишки, наскрізного поранення брижової ділянки тонкої кишки, поранення кореня брижі тонкої кишки, що ускладнились гемоперитоніумом (накопиченням крові в черевній порожнині) та геморагічним шоком III степеню та які згідно висновку судової медичної експертизи №05-7-01/380 від 29.07.2025 відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя, що явно не відповідало характеру та небезпечності посягання з боку потерпілого, після чого ОСОБА_5 було доставлено та госпіталізовано до КНП «Уманська центральна міська лікарня», тим самим вчинивши діяння, що має ознаки фізичного насильства як форми домашнього насильства відповідно до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Прокурор в судовому засіданні зазначила, що вина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй злочину повністю доведена зібраними під час досудового розслідування доказами, обвинувачена визнала свою винуватість та не оспорює фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, а тому вважає недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та обмежитись допитом обвинуваченої і дослідженням доказів, які характеризують її особу, та документів, що стосуються речових доказів.

Обвинувачена проти такого порядку та обсягу дослідження доказів не заперечувала.

Потерпілий ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив підготовче судове засідання та судовий розгляд справи проводити без його участі. Вказав, що із обвинуваченою примирився, претензій до неї не має, просить не застосовувати до ОСОБА_4 обмежувальні заходи, передбачені статтею 91 -1 КК України.

З огляду на беззаперечне визнання обвинуваченою ОСОБА_4 вини у вчиненні інкримінованого їй злочину, згодою із кваліфікацією вчиненого діяння, відсутність заперечень щодо встановлених обставин учасників судового провадження, які з`явились у судове засідання, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин справи, які ніким не оспорюються, та вирішив обмежитись допитом обвинуваченої ОСОБА_4 та дослідженням доказів, які характеризують особу обвинуваченої, з метою з`ясування наявності обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обтяжують чи пом`якшують покарання, та документів, що стосуються речових доказів.

Суд, з`ясувавши чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснив положення Закону про те, що у випадку розгляду справи відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 вину у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України, визнала повністю, підтвердила обставини вчиненого злочину, що викладені в обвинувальному акті, та пояснила, що вона із потерпілим спільно проживають без реєстрації шлюбу упродовж трьох років, мають спільну малолітню дитину. У зазначений в обвинувальному акті час вони перебували в будинку за місцем проживання, обідали та вживали спиртне. Після чого чоловік пішов в магазин за цигарками, а коли повернувся між ними виникла сварка. Потерпілий вдарив її по обличчю, потім взяв за волосся та почав тягти у ванну кімнату, де кинувши на підлогу, ще наніс удари. Весь цей час обвинувачена в руці тримала ніж, оскільки готувала вечерю. Перебуваючи в шоковому стані, «всадила» ножа в живіт потерпілому. Після чого, відразу почала кричати дітям, щоб вони викликали швидку, а сама закривала рану. По приїзду швидкої ОСОБА_5 була надана невідкладна допомога та його госпіталізовано в лікарню. Вона відвідувала потерпілого в медичному закладі та оплатила лікування. Про вчинене щиро шкодує, кається. Зазначила, що на даний час із потерпілим примирилися, вони продовжують сімейні відносини, виховують дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 348 КПК України суд встановив, що обвинуваченій ОСОБА_4 суть обвинувачення зрозуміла. Обвинувачена визнає свою вину у вчинені інкримінованого їй кримінального правопорушення, погоджується з кваліфікацією вчиненого нею діяння, щиро розкаюється у вчиненому, показання обвинуваченої є послідовними, логічними, а тому не викликають сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції.

Допитавши обвинувачену ОСОБА_4 , дослідивши письмові докази, які характеризують особу обвинуваченої, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 доведена і вона повинна нести відповідальність за ст. 124 КК України, тобто за умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, обвинувачена ОСОБА_4 вчинила нетяжкий злочин, раніше не судима, до кримінальної відповідальності притягується вперше, не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, за місцем проживання характеризується позитивно, під наглядом у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття.

Обставинами, що обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення у присутності дитини; вчинення кримінального правопорушення щодо особи з якою винний перебуває у близьких відносинах; вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Приписами абзацу 20 статті 368 КПК України встановлено, що ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

За даними досудової доповіді, дослідженням інформації, що характеризує ОСОБА_4 за місцем її проживання, умов її життєдіяльності та відносин у суспільстві, середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, свідчать про можливість виправлення особи без ізоляції від суспільства.

При визначенні виду покарання суд також враховує відношення самої обвинуваченої до вчиненого кримінального правопорушення, засудження нею власної поведінки в судовому засіданні, відсутність судимостей та вважає за необхідне призначити їй покарання у виді пробаційного нагляду.

Призначене таким чином ОСОБА_4 покарання, на переконання суду, найбільше відповідатиме меті його призначення, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченою, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 - 1 КК України в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені обов`язки: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства; 2) обмеження спілкування з дитиною у разі, якщо домашнє насильство вчинено стосовно дитини або у її присутності; 3) заборона наближатися на визначену відстань до місця, де особа, яка постраждала від домашнього насильства, може постійно чи тимчасово проживати, тимчасово чи систематично перебувати у зв`язку з роботою, навчанням, лікуванням чи з інших причин; 4) заборона листування, телефонних переговорів з особою, яка постраждала від домашнього насильства, інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб; 5) направлення для проходження програми для кривдників.

Враховуючи обставини вчиненого ОСОБА_4 злочину, спричинення потерпілому тяжкого тілесного ушкодження в результаті перевищення меж необхідної оборони у відповідь на застосоване щодо неї фізичне насильство, особу, що притягується до кримінальної відповідальності, відсутність відомостей про систематичність вчинення нею домашнього насильства, примирення із потерпілим ОСОБА_5 , клопотання останнього про незастосування до обвинуваченої обмежувальних заходів, а також ту обставину, що потерпілий наразі мобілізований, проходить військову службу та спільно із обвинуваченою не проживає, суд не вбачає підстав для застосування до обвинуваченої обмежувальних заходів, передбачених статтею 91 - 1 КК України.

Водночас суд вважає за необхідне окрім обов`язків, передбачених ч. 2 ст. 59-1 КК України, покласти на обвинувачену обов`язок виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою, про що клопотала прокурор у судовому засіданні.

Підстав для застосування ст. 69, 69-1 КК України судом не встановлено.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся.

Процесуальні витрати відсутні.

Долю речових доказів у кримінальному провадженні суд вирішує у порядку, визначеному ст. 100 КПК України.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися, клопотань про їх застосування до суду не надходило.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 366-368, 371, 374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винною у вчиненні злочину, передбаченого ст. 124 КК України, та призначити їй покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік.

На підставі п.п. 1, 2, 3 ч. 2, п. 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 у виді пробаційного нагляду обчислювати з дня постановки її на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази ніж із нашаруванням речовини бурого кольору, змиви речовини бурого кольору з ванної поверхні, змиви речовини бурого кольору з підлоги у ванній кімнаті, які передані до кімнати зберігання речових доказів Уманського РУП ГУНП в Черкаській області, знищити.

Вирок може бути оскаржений до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Христинівський районний суд Черкаської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано, або у разі подання апеляційної скарги після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо вирок не скасовано.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору. Копію вироку направити потерпілому.

Суддя ОСОБА_9