Справа № 463/5090/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/3489/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в режимі відеоконфернеції апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 09 грудня 2025 року про накладення арешту на майно,

з участю власника майна ОСОБА_7 ,

адвоката ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а :

вищезазначеною ухвалою клопотання задоволено.

Накладено арешт на майно, яке 28.11.2025 було вилучено в ході проведення обшуку квартири АДРЕСА_1 , а саме:

- грошові кошти в сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) євро;

-грошові кошти в сумі 12 750 (дванадцять тисяч сімсот п`ятдесят) тисяч доларів США;

- мобільний телефон марки «VIVI T53» s/n НОМЕР_1 .

Не погоджуючись із вказаним рішенням, адвокат ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 09 грудня 2025 року та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що ухвала є необгрунтованою.

Зазначає, що детективом не доведено в судовому засіданні, а судом не взято до уваги, те, що відсутні підстави вважати, що вилучене у ОСОБА_7 майно є доказом кримінального правопорушення, або ж підлягає спеціальній конфіскації для забезпечення цивільного позову, чи можливій конфіскації майна. Тобто, в розумінні ч. 2 ст. 170 КПК України відсутні підстави та мета накладення арешту на вилучене майно. Окрім того, ні у клопотанні про арешт майна, ні в ухвалі не наведено жодного доказу того, що вилучене майно відповідає критеріям речового доказу. Також не доведено причетність ОСОБА_7 до злочину, який йому інкримінується. Як вбачається з закордонного паспорту виданого 21 грудня 2018 року громадянину ОСОБА_7 , у графі особливі відмітки в

період часу 2024-2025 р.р. (тобто в період вчинення кримінального правопорушення) він жодного разу не перетинав кордон. Наголошує, що у межах провадження жодній особі не повідомлено про підозру, а у самому клопотанні наведено голослівні припущення щодо можливої причетності ОСОБА_7 до вчинення злочину.

Щодо грошових коштів виявлених та вилучених за місцем проживання ОСОБА_7 , детектив лише робить припущення, що вони можуть бути отримані злочинним шляхом. Вилучені кошти в сумі 50 000 євро належать ОСОБА_9 (цивільній дружині ОСОБА_7 ), які були позичені у ОСОБА_10 25 листопада 2025 року для внесення пайового внеску у фінансування будівництва з метою придбання квартири, про що свідчить розписка від 25.11.2025.

Вважає, що слідчим не було доведено необхідності накладення арешту на вилучені за місцем проживання ОСОБА_7 грошові кошти з метою збереження речових доказів, оскільки не зазначено, у який спосіб та для з`ясування яких обставин, що мають значення у даному провадженні, можливе їх використання.

Що ж стосується такої підстави для накладення арешту на вилучені кошти, як забезпечення спеціальної конфіскації, то вважає, що вказане посилання є надуманим, оскільки санкція статті ч.1 ст. 201-4 ККУ не передбачає конфіскації як це зазначено у клопотанні.

Зазначає, що слідчий визнав грошові кошти речовим доказом, проте не зазначив, яким чином вони мають відношення до кримінального провадження, які саме сліди вчинення злочину могли зберегти та чи можна їх взагалі використовувати, як речовий доказ у кримінальному провадженні. Окрім того, всупереч положенням ст. ст. 98, 170 КПК України стороною обвинувачення не надано жодних доказів того, що вилучені грошові кошти набуті кримінально протиправним шляхом внаслідок подій, які встановлюються у даному провадженні.

ОСОБА_7 , адвокат ОСОБА_6 , які брали участь в розгляді апеляційної скарги в режимі відеоконференції у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали, просили задоволити.

Прокурор ОСОБА_8 у судовому засіданні просив ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження, а також наведені доводи скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. Згідно з вимогами ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до пункту 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження. Статтею 132 КПК України встановлені загальні умови, що не допускають застосування заходів забезпечення кримінального провадження, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно з положеннями ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно з вимогами ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати, зокрема, правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України), наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК), розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Вказаних вимог кримінального процесуального закону слідчим суддею першої інстанції було дотримано в повному обсязі.

Згідно з клопотанням Підрозділом детективів (на правах самостійного Управління) Територіального управління Бюро економічної безпеки у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000011 від 07.05.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 201-4 КК України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 , протягом 2024-2025 років, з метою отримання прибутку, організував переміщення через митний кордон України, а саме в пунктах пропуску Львівської області, підакцизних товарів (транспортних засобів), у спосіб умисного подання до митного органу, як підстави для переміщення, документів які містять завідомо неправдиві відомості щодо пільгового ввезення автомобілів під виглядом гуманітарної допомоги.

З метою реалізації заздалегідь розробленого плану ОСОБА_7 вступив в змову з керівниками благодійних організації та використовуючи реквізити фондів: «Благодійний фонд Вічне Джерело» (), «Благодійний фонд «Волонтерський центр України» (), «Благодійний фонд «Княжий Белз» (), Міжнародної молодіжної організації «Проект «Водень» в зоні діяльності Львівської митниці, із залученням водіїв ОСОБА_11 , ОСОБА_12 здійснюють ввезення на територію України вживаних легкових автомобілів, без сплати відповідних платежів, під виглядом гуманітарної допомоги для Збройних сил України, та в подальшому реалізовуються за готівку третім особам.

В свою чергу, з метою поширення інформації про транспортні засоби ОСОБА_7 , використовує соціальну мережу «Instagram» у якій на каналі «autobazar_pol» здійснює рекламування транспортних засобів. Також, пригнані під виглядом гуманітарної допомоги транспортні засоби накопичувались на авто площадці по вул. Герцена, 35 у м. Умані Черкаської області, на якій оглядаються потенційними покупцями.

Крім цього, транспортні засоби пригнані під виглядом гуманітарної допомоги які не реалізовано через технічний стан авто, відправляються до залученого ОСОБА_7 як пособника ОСОБА_13 який відповідає за їх розбірку та реалізацію як запчастини в с. Цуцулин, Коломийського р-н., Івано-Франківської обл. в рамках географічних кординат: 48.439650, 25.168906.

Поряд з цим, зазначені вище особи з метою конспірації свої протиправної діяльності, систематично змінюють благодійні фонди які виступають отримувачами гуманітарної допомоги.

Також, зазначено, що ОСОБА_11 є особа яка здійснювала ввезення авто як водій та 11.08.2025 здійснив реєстрацію «БФ «Княжий Белз», як керівник.

28.11.2025, на підставі ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 від 13.11.2025 (справа №463/5090/25. судове провадження №1-кс/463/10411/25), проведено обшук квартири АДРЕСА_1 .

В ході обшуку квартири АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено: грошові кошти серед яких, 50 000 (п`ятдесят тисяч) євро, 12 750 (дванадцять тисяч сімсот п`ятдесят) тисяч доларів США, мобільний телефон марки «VITI T53» s/n НОМЕР_1 .

29.11.2025 постановою старшого детектива Підрозділу детективів (на правах самостійного Управління) Територіального управління Бюро економічної безпеки у Львівській області ОСОБА_14 винесено постанову, якою визнано і прилучено в якості речових доказів у кримінальному провадженні №000011 від 07.05.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 201-4 КК України, оречі та предмети, які вилучено 28.11.2025 в ході проведення обшуку квартири АДРЕСА_1 , а саме: грошові кошти серед яких, 50 000 (п`ятдесят тисяч) євро, 12 750 (дванадцять тисяч сімсот п`ятдесят) тисяч доларів США, мобільний телефон марки «VITI T53» s/n НОМЕР_1 .

Задовольняючи дане клопотання сторони обвинувачення, внесене в межах кримінального провадження №0000011 слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність накладення арешту на майно у зв`язку з наявністю достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, при цьому слідчим суддею було враховано розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Під час розгляду клопотання сторони обвинувачення слідчий суддя правильно встановив, що є достатні підстави вважати, що майно, на яке просять накласти арешт, відповідає вимогам ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, а тому потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника майна, про які йдеться в клопотанні слідчого.

З оскарженої ухвали вбачається, що слідчим суддею накладено арешт на майно, що є речовим доказом. При цьому слідчим у клопотанні зазначено підставу накладення такого арешту, а саме: з метою збереження речових доказів. Таким чином майно відповідає критеріям, визначеним ч. 1 ст. 98 КПК України.

Апеляційний суд погоджується із висновком слідчого судді про те, що на цей час у органу досудового розслідування, за результатами проведення слідчих (розшукових) дій встановлено, що вказаний мобільний телефон та інформація, що на ньому зберігається, має значення речових доказів для кримінального провадження, можуть зберігати інформацію про вчинення злочину, а грошові кошти можуть становити предмет кримінально протиправних дій або бути пов`язаними з фінансуванням таких дій, а також можуть бути отриманні від протиправних дій, тому відповідають критеріям, передбаченим ч. 1 ст. 98 КПК України.

Апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про арешт майна слідчим суддею на виконання вимог ч. 2 ст. 173 КПК України враховано можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, а також розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, що відповідає конституційним нормам.

Так, ЄСПЛ своїми рішеннями неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A № 52). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A № 98).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 7 червня 2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

На переконання апеляційного суду, слідчим суддею при ухваленні оскаржуваного рішення було враховано не лише вимоги щодо захисту фундаментальних прав власників майна та прав третіх осіб, а й «справедливий баланс» між інтересом суспільства та приватним інтересом, що узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини.

Колегія суддів також враховує, що зазначений захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, його межі у часі окреслені строками досудового розслідування, які, в свою чергу, чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України. Поряд з цим, власник або інший володілець майна, відповідно до вимог ст. 174 КПК України, має право звернутися із клопотанням про скасування накладеного арешту.

Твердження адвоката про недоведеність причетності ОСОБА_7 до вчиненого кримінального правопорушення, колегією суддів до уваги не беруться, оскільки вказані обставини належать до фактичних обставин кримінального провадження, а тому такі мають досліджуватися, у випадку, якщо кримінальне провадження надійде до суду, під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

Інші зазначені в апеляційних скаргах обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді у ході апеляційного розгляду не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржуване рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, апеляційні скарги - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 09 грудня 2025 року про накладення арешту на майно залишити без змін, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4