Справа № 946/8150/25
Провадження № 1-кс/946/2069/25
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2025 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 ,

власника майна ОСОБА_5 ,

представника власника майна ОСОБА_6 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання начальника відділення № 1 СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області, про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В:

Начальник відділення № 1 СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області звернувся з клопотанням, погодженим прокурором, про арешт майна, яке мотивоване тим, що в провадженні відділення № 1 СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001006 від 14.07.2025 року, за кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

Як зазначено у клопотанні, 14.07.2025 до чергової частини відділення поліції № 1 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області надійшов рапорт слідчого відділення № 1 про те, що в ході досудового розслідування кримінального провадження № 0000049 за ч. 3 ст. 309 КК України встановлено, причетність невстановленої досудовим розслідуванням особи до вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

Відомості за даним фактом внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001006 від 14.07.2025 року, за ч. 1 ст. 307 КК України.

В ході здійснення досудового розслідування, за результатом проведення слідчих та негласних слідчих (розшукових) дії, отримано докази, сукупність яких достатня для повідомлення про підозру ОСОБА_8 у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України. У зв`язку з вищевикладеним, останньому 28.08.2025 повідомлено про підозру у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення.

Також, в ході здійснення досудового розслідування по кримінальному провадженню № 0001006 надійшов рапорт оперуповноваженого ЗС №1 ВКП Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області про те, що в ході виконання доручення проведено ряд заходів та отримано інформацію про те, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , займається незаконним збутом наркотичного засобу - метадону.

В ході допиту свідка ОСОБА_10 , остання повідомила, що їй відомо про те, що мешканець міста Кілія, громадянин ОСОБА_11 спільно з його знайомим, ОСОБА_12 , займаються незаконним збутом наркотиків, а саме збувають наркотики на автомобілі марки «Toyota Camrу», чорного кольору з реєстраційним номером НОМЕР_1 . Саме ОСОБА_9 підвозить ОСОБА_13 по місцях, де їх очікують наркозалежні особи, які хочуть придбати в них наркотичні засоби, та які з автомобіля і збувають.

В ході додаткового допиту в якості свідка ОСОБА_14 , остання повідомила, що 19.08.2025 приймала участь з працівниками поліції у оперативній закупці наркотичного засобу метадону у ОСОБА_8 . Під час оперативної закупки до неї під`їхав автомобіль марки «Toyota Cаmrу» чорного кольору з державним номером НОМЕР_1 , з якого до неї вийшов ОСОБА_8 , в той час коли за кермом вказаного автомобіля перебував ОСОБА_9 , який є мешканцем м. Кілія, та який мешкає спільно з ОСОБА_8 . Також, свідок повідомила, що ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9 займаються незаконним збутом психотропних речовин та наркотичних засобів таких як метадон, солі -PVP та канабіс. За кермом вищевказаного автомобіля постійно перебував ОСОБА_9 .

Згідно інформаційного порталу національної поліції «Цунамі» автомобіль марки «Toyota Саmrу» чорного кольору з державним номером НОМЕР_2 належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно розсекречених протоколів про результати аудіо-відео контролю особи встановлено, що ОСОБА_8 , якому повідомлено про підозру, прибув 19.08.2025 для збуту ОСОБА_14 наркотичного засобу на автомобілі «Toyota Саmrу». чорного кольору з реєстраційним номером НОМЕР_2 .

В подальшому у вказаному кримінальному провадженні, 13.10.2025 на підставі ухвали слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області за участю ОСОБА_9 проведено обшук автомобіля «Toyota Саmrу» з реєстраційним номером НОМЕР_2 , який знаходився навпроти будинку за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, м. Кілія, вул. Захисників Зміїного, 38, та оскільки у органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що вказаний автомобіль використовувався для вчинення протиправних дій, як знаряддя вчинення злочину, з метою збереження слідів вчиненого кримінального правопорушення в ході обшуку виявлено та вилучено: автомобіль «Toyota Саmrу» з державним номером НОМЕР_2 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на вказане авто серії НОМЕР_3 від 14.11.2023; ключ від автомобіля «Toyota Саmrу» з державним номером НОМЕР_2 .

Як вказують слідчий та прокурор, вилучені в ході обшуку автомобіль, ключ до нього та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, містять інформацію, яка органом досудового розслідування у подальшому буде використана, як доказ щодо вчинення ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, у якому автомобіль виступає як знаряддя вчинення злочину, має значення для подальшого здійснення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні. Постановою слідчого від 14.10.2025 вилучене майно в порядку ст. 98 КПК України визнано речовим доказом по даному кримінальному провадженню.

З урахуванням викладено, орган досудового розслідування даним клопотанням просить накласти арешт шляхом заборони користування, володіння та розпорядження, на вилучене 13.10.2025 року в ході обшуку навпроти будинку за адресою: АДРЕСА_1 , майно, а саме: автомобіль «Toyota Саmrу» з державним реєстраційним номером НОМЕР_2 та ключ від нього; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 14.11.2023 року.

Слідчий та прокурор у судовому засіданні наполягали на задоволенні клопотання, посилаючись на підстави, зазначені у клопотанні.

Власник майна та її представник заперечували проти задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на вказане майно, просили відмовити у задоволенні клопотання. Представник власника майна зазначив, що клопотання є необґрунтованим та безпідставним. Арешт майна має бути обґрунтованим, але жодної підстави у клопотанні не наведено. Власник майна ОСОБА_5 передала належний їй автомобіль своєму брату ОСОБА_9 , який підробляє на даному автомобілі розвозом людей. За кермом був саме ОСОБА_9 , який не є фігурантом у даному кримінальному провадження. Підозра щодо збуту наркотичних засобів групою осіб не оголошена. Під час проведення обшуків вказаного автомобіля та гаражу ОСОБА_9 не було виявлено наркотичних засобів або інших заборонених предметів та речовин. Слідчим не доведено, що вказаний автомобіль є знаряддям вчинення злочину.

Вивчивши матеріали клопотання, додані документи до нього, вислухавши думку учасників процесу, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання, виходячи з наступного.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно статей 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Положеннями ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

В свою чергу викладене також знайшло своє підтвердження в рішеннях Європейського Суду з прав людини (далі, ЄСПЛ), в тому числі в рішеннях «Бакланов проти Росії» (від 09 червня 2005 року) та «Фрізен проти Росії» (від 24 березня 2005 року), де ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що: «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеною у п.1 листа за №223-558/0/4-13 від 05.04.2013 року, вирішуючи питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у кожному випадку розгляду відповідних клопотань слідчі судді зобов`язанні сумлінно і принципово здійснювати повноваження із судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, діяти у межах і відповідно до вимог закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як встановлено в судовому засіданні, в провадженні відділення № 1 СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001006 від 14.07.2025 року, за кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

Так, 14.07.2025 до чергової частини відділення поліції № 1 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області надійшов рапорт слідчого відділення № 1 про те, що в ході досудового розслідування кримінального провадження № 0000049 за ч. 3 ст. 309 КК України встановлено, причетність невстановленої досудовим розслідуванням особи до вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

Відомості за даним фактом внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001006 від 14.07.2025 року, за ч. 1 ст. 307 КК України.

В ході здійснення досудового розслідування, за результатом проведення слідчих та негласних слідчих (розшукових) дії, отримано докази, сукупність яких достатня для повідомлення про підозру ОСОБА_8 у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України. У зв`язку з вищевикладеним, останньому 28.08.2025 повідомлено про підозру у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення.

Також, в ході здійснення досудового розслідування по кримінальному провадженню № 0001006 надійшов рапорт оперуповноваженого ЗС №1 ВКП Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області про те, що в ході виконання доручення проведено ряд заходів та отримано інформацію про те, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , займається незаконним збутом наркотичного засобу - метадону.

В ході допиту свідка ОСОБА_10 , остання повідомила, що їй відомо про те, що мешканець міста Кілія, громадянин ОСОБА_11 спільно з його знайомим, ОСОБА_12 , займаються незаконним збутом наркотиків, а саме збувають наркотики на автомобілі марки «Toyota Camrу» чорного кольору з реєстраційним номером НОМЕР_1 . Саме ОСОБА_9 підвозить ОСОБА_13 по місцях, де їх очікують наркозалежні особи, які хочуть придбати в них наркотичні засоби, та які з автомобіля і збувають.

В ході додаткового допиту в якості свідка ОСОБА_14 , остання повідомила, що 19.08.2025 приймала участь з працівниками поліції у оперативній закупці наркотичного засобу метадону у ОСОБА_8 . Під час оперативної закупки до неї під`їхав автомобіль марки «Toyota Cаmrу» чорного кольору з державним номером НОМЕР_1 , з якого до неї вийшов ОСОБА_8 , в той час коли за кермом вказаного автомобіля перебував ОСОБА_9 , який є мешканцем м. Кілія, та який мешкає спільно з ОСОБА_8 . Також, свідок повідомила, що ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9 займаються незаконним збутом психотропних речовин та наркотичних засобів таких як метадон, солі -PVP та канабіс. За кермом вищевказаного автомобіля постійно перебував ОСОБА_9 .

Згідно інформаційного порталу національної поліції «Цунамі» автомобіль марки «Toyota Саmrу» чорного кольору з державним номером НОМЕР_2 належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно розсекречених протоколів про результати аудіо-відео контролю особи встановлено, що ОСОБА_8 , якому повідомлено про підозру, прибув 19.08.2025 для збуту ОСОБА_14 наркотичного засобу на автомобілі «Toyota Саmrу» чорного кольору з реєстраційним номером НОМЕР_2 .

В подальшому у вказаному кримінальному провадженні, 13.10.2025 на підставі ухвали слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області за участю ОСОБА_9 проведено обшук автомобіля «Toyota Саmrу» з реєстраційним номером НОМЕР_2 , який знаходився навпроти будинку за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, м. Кілія, вул. Захисників Зміїного, 38, та оскільки у органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що вказаний автомобіль використовувався для вчинення протиправних дій, як знаряддя вчинення злочину, з метою збереження слідів вчиненого кримінального правопорушення в ході обшуку виявлено та вилучено: автомобіль «Toyota Саmrу» з державним номером НОМЕР_2 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на вказане авто серії НОМЕР_3 від 14.11.2023; ключ від автомобіля «Toyota Саmrу» з державним номером НОМЕР_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Однак, слідчий та прокурор, обґрунтовуючи клопотання про арешт майна в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надали достатніх і належних доказів тих обставин, на які посилаються у клопотанні про арешт майна, а також не надано достатньо доказів про наявність правових підстав для арешту майна, передбачених ч. ч. 1-4 ст. 170 КПК України, та можливість настання негативних наслідків у випадку не застосування арешту майна на вищевказаний транспортний засіб.

Разом з тим, слідчий суддя звертає увагу на наступне.

Матеріалами справи встановлено, по даному кримінальному провадженні про підозру повідомлено ОСОБА_8 , який, виходячи зі змісту клопотання про арешт, перебував на пасажирському місці автомобіля, який є предметом накладення арешту.

Вказаний автомобіль перебував у користуванні ОСОБА_9 ..

Також як встановлено в судовому засіданні, під час проведення обшуку автомобіля, у ньому не знайдено заборонених речовин.

Як передбачено п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається, в тому числі, з метою збереження речових доказів. Арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально - протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Безпідставне накладення арешту на майно особи може призвести до втручання в право власності конкретної особи на не визначений час. Вказане може свідчити про непропорційність застосування заходу забезпечення кримінального провадження легітимній меті.

Втім слідчий та прокурор, обґрунтовуючи клопотання про арешт майна в розумінні вимог ст. 132 КПК України не надали достатніх доказів, які вказують на обґрунтованість накладенні арешту на вказане майно, що свідчить про необґрунтованість клопотання про арешт майна.

Враховуючи вищевикладене, необхідно відмовити в задоволенні клопотання начальника відділення № 1 СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області, про арешт майна, як передчасне та безпідставне.

На підставі вищезазначеного та керуючись ст.ст. 167, 170, 171, 172, 173 КПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання начальника відділення № 1 СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області, про арешт майна відмовити.

Автомобіль «Toyota Саmrу» з державним реєстраційним номером ВH6508TO та ключ від нього; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 14.11.2023 року, повернути власнику ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без оплати за зберігання.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 17.10.2025 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1