У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2026 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника - адвоката ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у кримінальному провадженні, відомості про яке 20.03.2020 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000980 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

встановив:

на розгляді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області знаходиться кримінальне провадження, відомості про яке 20.03.2020 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000980 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України.

Ухвалою суду від 26.11.2025 обвинуваченому ОСОБА_4 змінено обраний відносно нього запобіжний захід - тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з застосуванням електронних засобів контролю, строком на 60 днів - до 22 січня 2026 року включно, заборонивши обвинуваченому цілодобово залишати житло, що за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з закінченням строків застосування запобіжного заходу, прокурор подав клопотання про продовження обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту на 60 діб, яке мотивує наявністю обгрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого злочину та наявністю ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зокрема того, що обвинувачений ОСОБА_4 з метою ухилення від кримінальної відповідальності зможе переховуватися від суду, намагаючись уникнути відповідальності за вчинене ним діяння, усвідомлюючи наслідки в разі доведення останньому вини у вчиненні вказаного злочину, незаконно впливати на свідків, як основних джерел показів в даному кримінальному провадженні, з метою уникнення від покарання шляхом залякування свідків та очевидців даної події, перешкоджати повному та всебічному розгляду даного кримінального провадження іншим чином, або вчинення ним іншого кримінального правопорушення. З огляду на викладені обставини, а також враховуючи те, що строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою закінчується, просить продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 60 днів.

У судовому засіданні прокурор підтримав подане клопотання, наголосив на продовженні існування ризиків, які були підставою для застосування запобіжного заходу.

Захисник адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання прокурора. Захисник зауважує, що обвинувачений протягом всього досудового та судового слідства належним чином виконував та виконує свої процесуальні обов`язки. Докази неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_4 відсутні. ОСОБА_4 також не може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки всі докази та речі, зібрані та досудове розслідування завершене. ОСОБА_4 також не має наміру та змоги незаконно впливати на потерпілу та свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні. Крім того, ОСОБА_4 не має наміру перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Звертає увагу на наявність у ОСОБА_4 постійного місця проживання, на його утриманні перебувають неповнолітні діти, яких необхідно утримувати. Просив змінити обвинуваченому запобіжний захід на більш м`який домашній арешт у нічний час доби.

Обвинувачений підтримав позицію захисника. Зазначив, що фактично проживає зі своєю цивільною дружиною, з якою виховує неповнолітніх дітей. Вказує, що його дружина збирає металобрухт, що не дозволяє забезпечити нормальний рівень життя. Для забезпечення потреб сім`ї йому потрібно працювати, у зв`язку з чим просить змінити запобіжний захід на більш м`який.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши наявні матеріали кримінального провадження, суд дійшов наступного висновку.

Як встановлено судом, вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.11.2022 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у виді 5 /п`ять/ років і 1 /місяць/ позбавлення волі. Зараховано ОСОБА_4 в строк покарання тримання під вартою на досудовому розслідуванні та судовому розгляді, а саме з 16.09.2020 згідно ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. Обраний ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 16.06.2025 апеляційні скарги захисника-адвоката ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 та потерпілої ОСОБА_6 задоволено частково, вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.11.2022 щодо ОСОБА_4 скасовано і призначено новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції в іншому складі суду.

Обвинуваченому ОСОБА_4 у вказаному кримінальному провадженні обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який тривав з 16.09.2020 року о 02 год. 00 хв. до 14.08.2025 включно.

У подальшому Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області від 26.11.2025, обвинуваченому ОСОБА_4 змінено обраний відносно нього запобіжний захід - тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з застосуванням електронних засобів контролю, строком на 60 днів - до 22 січня 2026 року включно, заборонивши обвинуваченому цілодобово залишати житло, що за адресою: АДРЕСА_1 .

За вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною 2 ст. 331 КПК України передбачено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 201 КПК України обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього судом, чи про зміну способу їх виконання.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується.

Нормами ч. 1, 2 ст. 181 КПК України встановлено, що домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу судом встановлено, що стороною обвинувачення ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України (у редакції № 530-IX від 17.03.2020, ВВР, 2020, № 16, ст.100).

Разом з тим, вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого суд зазначає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Право на свободу та особисту недоторканність є одним із найбільш вагомих та значущих прав людини. У справі «Медвєдєв та інші проти Франції» (рішення від 29 березня 2010 року, § 76) Європейський суд з прав людини підкреслив, що право на свободу та особисту недоторканність, за змістом Конвенції, має найважливіше значення у демократичному суспільстві. Відповідно до п. «с» ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. У той же час, Європейський суд з прав людини зазначає, що національний суд, який вирішує питання про взяття особи під варту, повинен визначити, чи виправдовують інші підстави, наведені органом досудового розслідування, позбавлення особи свободи. Суд у справі «Белчев проти Болгарії» (рішення від 08 квітня 2004 року) наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Кримінальний процесуальний закон покладає аналогічний обов`язок на сторону обвинувачення, зазначаючи, що остання має довести суду, крім обґрунтованості обвинувачення та наявності ризиків непроцесуальної поведінки особи, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до п. 88 рішення Європейського суду з прав людини від 05 лютого 2013 року у справі «Мхітарян проти Російської Федерації» на національній владі лежить обов`язок встановити існування конкретних фактів, які можуть стати підставою для продовження строку тримання під вартою. Перекладання на затриману особу тягаря доведення цих аргументів рівносильне скасуванню правила статті 5 Конвенції, яка оголошує взяття під варту винятком з права на свободу, яке допустимо тільки в суворо визначених обставинах.

Крім того, згідно з вимогами ч. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена у п. 60 рішення від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризиків, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

У відповідності до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, враховуються обставини, передбачені ст.178 КПК України: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , відповідності до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Беручи до уваги дані про особу ОСОБА_4 , його соціального статусу та особистих зв`язків, а також встановлені обставини на даному етапі провадженні, суд дійшов до переконання про продовження існування ризику переховуватися від суду.

З огляду на те, що ОСОБА_4 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, суд вважає підтвердженим зазначений прокурором ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.

Разом з тим, стороною обвинувачення у судовому засіданні не надано достатнього обґрунтування ризиків незаконно впливу обвинуваченого на потерпілу та свідків, перешкоджання повному та всебічному судовому розгляду даного кримінального провадження іншим чином з посиланням на конкретні докази реального існування таких ризиків.

Водночас вирішуючи клопотання про продовження відносно ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу, суд, окрім наявності встановлених ризиків, враховує те, що строк тримання під вартою ОСОБА_4 склав 5 років два місяці та 10 днів, бере до уваги виконання належним чином покладених на обвинуваченого обов`язків згідно з ухвалою від 26.11.2025, а також відомості, які характеризують обвинуваченого, зокрема дані про особу ОСОБА_4 , його соціальний статус та його міцні соціальні зв`язки, наявність на утриманні неповнолітніх дітей та необхідність їх отримувати.

Враховуючи наведені обставини суд вважає, що на даній стадії такий запобіжний захід як домашній арешт у певний період доби забезпечить дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків, та зможе запобігти ризику переховуватися від суду, що встановлений під час розгляду клопотання, а отже, клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту слід задовольнити частково та змінити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби у період часу з 20:00 години до 07:30 години наступної доби., з покладанням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, що є достатньою мірою для запобігання встановленим ризикам.

Керуючись статтями 7, 31, 177, 178, 181, 194, 199, 315, 369-372, 376, 395 КПК України, суд

постановив:

клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляду домашнього арешту задовольнити частково.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 обраний відносно нього запобіжний захід - цілодобовий домашній арешт з застосуванням електронних засобів контролю на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний час доби строком до 60 днів, а саме до 19 березня 2026 року включно, заборонивши обвинуваченому залишати житло, що за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 20:00 години до 07:30 години наступної доби.

Покласти на обвинувачених ОСОБА_4 наступні обов`язки:

-прибувати за викликом до суду;

- не залишати житло, що за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 20:00 години до 07:30 години наступної доби;

-утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;

-здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, а саме до ГУ ДМС у Закарпатській області.

Строк дії ухвали до 19 березня 2026 року включно.

Попередити обвинуваченого, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися у житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

Згідно ст. 181 ч. 3 КПК України направити копію ухвали для виконання до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області.

Контроль за виконанням ухвали покласти на процесуального прокурора у вказаному кримінальному провадженні.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 27.01.2026 (через перебування слідчого судді на лікарняному).

Суддя ОСОБА_1