Справа № 643/6939/24
Провадження № 1-кп/643/349/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2025 м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001344 від 08.04.2024 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, -

у с т а н о в и в :

У провадженні Салтівського районного суду міста Харкова перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001344 від 08.04.2024 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України.

У підготовчому судовому засіданні 13 жовтня 2025 року прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , в якому, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, просив продовжити стосовно обвинуваченого строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» без визначення застави.

В обґрунтування клопотання прокурор посилався, що ОСОБА_4 може переховуватися від суду, оскільки обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років. Зазначив, що обвинувачений розуміє, що в разі визнання його винуватим йому загрожуватиме достатньо суворе покарання у виді позбавлення волі на тривалий строк, також зауважував, що ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні неодноразово не з`являвся в судові засідання. Посилався, що обвинувачений ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, позаяк він ознайомлений з матеріалами кримінального провадження, які містять контактні дані вказаних осіб, тому матиме можливість впливати на потерпілого та свідків з метою зміни останніми своїх показань, щоб у подальшому уникнути кримінальної відповідальності. Також зауважував, що обвинувачений може вчинити інший злочин. В обґрунтування вказаного ризику зазначив, що ОСОБА_4 офіційно непрацевлаштований, не має законних джерел отримання заробітку, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливого злочину та на даний час має непогашену та незняту у встановленому законом порядку судимість.

Обвинувачений ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні 13 жовтня 2025 року, висловлюючи свою позицію стосовно заявленого судом клопотання посилався на розсуд суду.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні 13 жовтня 2025 року заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, посилалася, що її підзахисний має зареєстроване місце проживання, міцні соціальні зв`язки, у зв`язку з чим просила змінити запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою, зокрема домашній арешт.

Вислухавши думку сторін кримінального провадження, суд доходить висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , керуючись таким.

Ухвалою судді Салтівського районного суду міста Харкова від 23 серпня 2025 року стосовно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківській слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) діб з моменту затримання. Строк дії ухвали в частині тримання під вартою встановлено до 20 жовтня 2025 року. Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 закінчується 22 вересня 2025 року.

У відповідності до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від слідства та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників судового процесу та інше.

Правилами ст. 178 КПК України закріплено обставини, які враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема, тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, у тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.

Характер інкримінованих ОСОБА_4 кримінальних правопорушень та його фактичні обставини свідчать про його суспільну небезпеку. Санкція ч. 4 ст. 185 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Вирішення питання про продовження стосовно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість злочину, який, відповідно до положень ст. 12 КК України, відноситься до тяжкого злочину, суспільну небезпечність злочину, який інкримінується обвинуваченому, а також особистість обвинуваченого, наявність постійного місця проживання та міцність соціальних зв`язків, моральні переконання, майновий стан та зв`язки з державою.

Ураховуючи тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях - у виді позбавлення волі на строк до восьми років, беручи до уваги те, що дії обвинуваченого, за вчинення яких він обвинувачується, носять характер тяжкого злочину, він не має офіційного місця роботи, як наслідок, офіційного постійного та стабільного джерела доходу, ухилення ОСОБА_4 від явки до суду, у зв`язку з чим його було оголошено у розшук, суд доходить висновку, що застосування більш м`яких запобіжних заходів стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 є неможливим. На думку суду, усвідомлення обвинуваченим наведених обставин переконливо дають підстави вважати про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме - можливість переховуватися від суду, на наявність якого в клопотанні про продовження запобіжного заходу стосовно ОСОБА_4 посилається прокурор. Наявність у ОСОБА_4 малолітнього сина, 2014 року народження, та дружини не нівелює наведених вище висновків суду.

Наведені вище обставини суд ураховує, надаючи оцінку доводам прокурора про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Також суд погоджується з доводами прокурора про існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме - можливість обвинуваченого незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, позаяк на даний час потерпілий та свідки у даному кримінальному провадженню не допитані.

З огляду на те, що ОСОБА_4 не працює, в нього відсутнє стабільне джерело доходу, ризик, на наявність якого посилався прокурор, визначений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, - можливість спроби обвинуваченого вчинити інше кримінальне правопорушення, є обґрунтованим та продовжує існувати.

При цьому, надаючи оцінку посиланням прокурора на наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, який, як про це зазначає прокурор, обумовлюється наявністю в обвинуваченого судимості за злочин проти власності, за вчинення якого він засуджений вироком Київського районного суду м. Харкова від 01.11.2023 за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України був звільнений від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки, суд зважає на таке.

Так, дійсно, ОСОБА_4 був засуджений вироком Київського районного суду м.Харкова від 01.11.2023 за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України був звільнений від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки. Водночас, відповідно до наданої обвинуваченим ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні належним чином засвідченої копії ухвали Київського районного суду м.Харкова від 18.10.2024, було задоволено подання начальника Київського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Харківській області про приведення вироку Київської районного суду м.Харкова від 01.11.2023 за обвинуваченим ОСОБА_4 у відповідність до вимог ЗУ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-ІХ. Звільнено засудженого ОСОБА_4 на підставі ч. 2 ст. 74 КК України від покарання, призначеного йому вироком Київського районного суду м. Харкова від 01.11.2023 за ч. 4 ст. 185 КК України, у зв`язку з усуненням караності діяння. 27.10.2024 ухвала Київського районного суду м. Харкова від 10.10.2024 набрала законної сили. Відтак, підстави стверджувати, що ОСОБА_4 має незняту та непогашену в установленому законом порядку судимість за вироком Київського районного суду м. Харкова від 01.11.2023 відсутні.

Водночас, суд ураховує, що характер та фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому злочину свідчать про підвищену суспільну небезпеку. Тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для застосування суворих запобіжних заходів, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не обравши до особи запобіжні заходи, а саме тримання під вартою. Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів». Так, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченим, у разі визнання їх винуватими, беручи до уваги вірогідність переховування від суду, незаконного впливу на потерпілих, свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення, суд доходить висновку, що наявні обґрунтовані підстави для продовження застосування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

У свою чергу, стороною захисту не надано доказів на підтвердження наявності в обвинуваченого офіційного працевлаштування і, як наслідок, постійного та стабільного джерела доходу, які могли бути враховані судом під час вирішення питання щодо обрання стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Серед іншого, суд зважає на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Зазначені обставини у сукупності свідчать про існування ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КК України, які є підставою для продовження запобіжного заходу, виправдовують тримання особи під вартою, а також про неможливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, тому суд вважає за доцільне задовольнити клопотання прокурора.

З огляду на тяжкість кримінального правопорушення, зокрема ч. 4 ст. 185 КК України, яке інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_4 , та покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, дані про особу обвинуваченого, який ухилявся від явки в суд, у зв`язку з чим був оголошений у розшук, суд вважає, що ризики, передбачені п. 1, 3 ст. 177 КПК України, на існування яких у поданому клопотанні посилається прокурор, доведені прокурором, виправдовують тримання особи під вартою, а тому суд вважає за доцільне продовжити стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 строк тримання під вартою на шістдесят днів.

Вирішуючи питання про те, чи є інші більш м`які запобіжні заходи, які зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, суд зважає на таке.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених статтею 177 КПК України (ч. 1 ст. 184 КПК України).

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт.

Вирішуючи питання про можливість застосування до обвинуваченого іншого, більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, ураховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. Водночас, кримінальне процесуальне законодавство України не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК України, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Підсумовуючи наведене вище, суд вважає, що на даному етапі кримінального провадження лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_4 та зможе запобігти ризикам, які передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, та які встановлені судом, а відтак не вбачає підстав для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

У підготовчому судовому засіданні прокурор вважав за можливе призначити судовий розгляд у даному кримінальному провадженні, посилаючись на наявність передбачених законом підстав.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні проти призначення судового розгляду у даному кримінальному провадженні заперечень не висловили.

Обвинувальний акт складений у відповідності до вимог ст. 291, 292 КПК України.

Підстав для прийняття рішень, передбачених п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України, судом не встановлено.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд вважає за можливе призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 177, 197, 199, главою 27 КПК України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, - задовольнити.

Строк тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, продовжити на шістдесят днів - до 11 грудня 2025 року включно.

Установити строк дії ухвали до 11 грудня 2025 року включно.

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001344 від 08.04.2024 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, у відкритому судовому засіданні на 22 жовтня 2025 року на 11 годину 30 хвилин.

Судовий розгляд у кримінальному провадженні здійснювати суддею одноособово.

У судове засідання викликати учасників судового провадження.

Копію ухвали вручити учасникам кримінального провадження.

Ухвала про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого протягом п`яти днів з дня її проголошення може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду, а обвинуваченим - у той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали суду, в іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення у формі ухвали складено 14 жовтня 2025 року.

Суддя : ОСОБА_1