Справа №705/385/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 року м.Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

засудженого ОСОБА_3 (у режимі відеоконференції з ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)»,

представника установи виконання покарання ОСОБА_4 (у режимі відеоконференції з ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)»,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 12 вересня 2019 року за ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 187 КК України, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

ВСТАНОВИВ:

Засуджений ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про його умовно-дострокове звільнення, в якій просив суд розглянути його особову справу щодо представлення його до умовно-дострокового звільнення у зв`язку із скасуванням рішення комісії з розгляду пільг прокурором.

Засуджений ОСОБА_3 у судовому засіданні подану заяву підтримав, просив суд її задовольнити.

Представник установи виконання покарань ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав заяву засудженого про умовно-дострокове звільнення. Зазначив, що засуджений характеризується позитивно, виконує всі законні вимоги персоналу установи. На виробництві установи не працевлаштований у зв`язку з відсутністю такої можливості, водночас засуджений виконує обов`язки днювального, також виконує роботи по благоустрою установи, до виконання цієї роботи ставиться сумлінно та старанно. На даний час засуджений довів своє виправлення.

Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого ОСОБА_3 . Зазначив, що враховуючи особу засудженого, тяжкість та характер скоєних злочинів, нестабільну поведінку за весь строку відбування покарання (притягнення до дисциплінарної відповідальності), ставлення до праці та відшкодування процесуальних витрат, існують обґрунтовані сумніви, що ОСОБА_3 виправився та не буде скоювати нових злочинів після звільнення з установи виконання покарань. Зазначене також підтверджується відомостями, зазначеними у попередніх характеристиках.

Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали клопотання та особової справи засудженого, враховуючи думку представника адміністрації, засудженого та прокурора, дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Під виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, а ще краще, нехай навіть під страхом покарання, прищепити повагу до закону. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що саме по собі важливий результат застосування покарання, суттєвий показник його ефективності.

Одним з найважливіших засобів виправлення засуджених виступає суспільно-корисна праця. Залучення до праці спрямоване, насамперед, на приучення засуджених ставитися до праці як до позитивної та необхідної складової їх життя, у тому числі й подальшого життя на волі. Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та ставленні до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання. Суд не може не врахувати, що примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намагання своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

За змістом ст. 50 КК України покарання має на меті виправлення засуджених та запобігання нових злочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КВК України виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Відповідно до вимог п. 17 Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким»: оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, то суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно-корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Крім того, відповідно до п. 2 вказаної Постанови умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 12 вересня 2019 року визнано ОСОБА_3 винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 187 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України, та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців. ОСОБА_3 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 357 КК України, та виправдано його на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК у зв`язку із не доведенням вчинення злочину обвинуваченим. Зараховано ОСОБА_3 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з дня його затримання 05.10.2015 до 19.02.2016 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 27.07.2020 вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 12.09.2019 щодо ОСОБА_3 залишено без змін.

Із матеріалів особової справи засудженого вбачається, що під час утримання в ДУ «Київський слідчий ізолятор» з 08.02.2021 по 12.04.2021 ОСОБА_3 характеризувався посередньо, до праці не залучався, заохочень та стягнень не мав.

З 12.04.2021 по 28.01.2022 відбував покарання в ДУ «Білоцерківська виправна колонія (№ 35), характеризувався негативно, допустив 2 порушення встановленого порядку відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, мав 2 стягнення, які погашено у встановленому законом порядку, заохочень не мав. При цьому одне із стягнень було накладене за відмову від роботи.

За час відбування покарання в ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)» з 16.02.2022 характеризувався позитивно не завжди. Один раз притягувався до дисциплінарної відповідальності, а саме 29.05.2024. Стягнення знято та погашене в установленому законом порядку. Виконує обов`язки днювального відділення СПС, до виконання покладених обов`язків ставиться сумлінно та старанно, виконує поставлені завдання, бере активну участь у суспільно-корисному житті відділення та установи в цілому, за що 7 разів заохочувався правами начальника установи.

08.01.2026 комісією ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№ 92) постановлено звернутися до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_3 , оскільки він довів своє виправлення.

Вказівкою керівника Уманської окружної прокуратури ОСОБА_6 скасовано рішення комісії ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№ 92) від 08.01.2026 щодо розгляду матеріалів про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_3 .

Із матеріалів особової справи, а саме з характеристик від 07.03.2024 та від 22.05.2025 вбачається, що ОСОБА_3 бажає змінити своє життя, але за поведінкою особи чи з інших джерел інформації зрозуміло, що це не відповідає дійсності. Він усвідомлює, що саме потребує змін, але при цьому нічого не робить. Має позитивні плани на майбутнє, але не розуміє, яким чином їх втілити. Рівень готовності до змін: не зацікавлений у змінах.

Характеристика на засудженого від 08.01.2026 не містить відомостей про працевлаштування останнього в установі відбування покарання. У характеристиці зазначено, що зі слів засудженого, він до позбавлення волі працював водієм та механіком на ФОП ОСОБА_7 в м. Київ. В установі не працевлаштований за відсутністю виробничих потужностей установи.

Водночас при розгляді заяви засудженого суд бере до уваги, що згідно з ч. 3 ст. 107 КВК України засуджені зобов`язані виконувати необхідні роботи по самообслуговуванню, благоустрою колонії.

Тобто, ОСОБА_3 адміністрацією колонії не призначався на будь-яку посаду, а виконує роботи по благоустрою колонії в якості днювального, що згідно з ч. 3 ст. 107 КВК України є обов`язком кожного засудженого та по суті не є його працевлаштуванням.

Крім того, суд бере до уваги поведінку засудженого за весь час відбування покарання, а не лише під час перебування у ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)».

З огляду на зазначене, посилання в судовому засіданні засудженого на те, що він виправився, з урахуванням положень ст. 81 КК України, не дають можливості дійти висновку, що засуджений ОСОБА_3 своєю поведінкою довів своє виправлення, зокрема, що цілі покарання були досягнуті та виправлення засудженого настало раніше строку, визначеного вироком суду. У зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення клопотання засудженого.

Керуючись ст. 81 КК України та ст. ст. 537, 539 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 7 днів з дня оголошення ухвали, а засудженим протягом 7 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1