Справа № 134/1897/25
УХВАЛА

Іменем України

08 грудня 2025 року селище Крижопіль

Крижопільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: засудженого ОСОБА_3 ,

представника виправного центру ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с-ща Крижопіль в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Манне Вознесенського району, Миколаївської області, до засудження жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, до засудження непрацюючого, не одруженого, раніше судимого,

встановив:

27 листопада 2025 року до суду надійшло клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України звільнити його умовно-достроково від відбування покарання.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_3 підтримав своє клопотання та просив його задовільнити, вважає, що своєю працею довів виправлення.

Представник виправного центру вважає, що клопотання не підлягає задоволенню, оскільки засуджений в повній мірі не довів своє виправлення, характеризується посередньо, разом з тим відносно нього порушено кримінальне провадження, яке на даний час ще знаходиться на стадії досудового розслідування. Органами досудового розслідування установу не повідомляли про результати даного кримінального провадження.

Прокурор заперечив проти задоволення клопотання, вважає його передчасним з огляду на наступне. Засуджений ОСОБА_3 характеризується посередньо. Хоча і має одне заохочення, але просить врахувати, що ОСОБА_3 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, однак належних висновків для себе не зробив та продовжив вчиняти кримінальні правопорушення. На підставі зазначеного просить суд відмовити у задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Заслухавши думку засудженого, представника виправного центру, прокурора, дослідивши матеріали клопотання та особової справи засудженого, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді обмеження волі може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання; умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень або кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за необережний тяжкий злочин.

Відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», суди, розглядаючи питання про можливість застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, мають ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Головною умовою прийняття такого рішення є доведеність, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення.

Саме досягнення такої цілі покарання, як виправлення засудженого обґрунтовує можливість його дострокового звільнення від відбування покарання, хоча і під певною умовою.

Застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення передбачено дискреційною нормою КК України, тобто є не обов`язком суду, а правом, яке полягає у попередньому вивченні всіх даних про особу для прийняття правильного, законного рішення, з урахуванням власного внутрішнього переконання.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 засуджений вироком Суворовського районного суду м. Одесивід 28 березня 2023 року за ч. 1 ст. 190 КК України на строк 1 рік обмеження волі.

Засуджений ОСОБА_3 з 19 травня 2025 року по теперішній час відбуває покарання в ДУ «Крижопільський ВЦ (№ 113)».

Згідно цивільно-правового договору № Ц-54-25 від 26.06.2025, № Ц-60-25 від 18.07.2025 по теперішній час працює в майстерні установи в якості різноробочого.

Згідно характеристики ДУ «Крижопільський ВЦ (№ 113)» за час відбування покарання засуджений ОСОБА_3 характеризується посередньо, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, один раз був заохочений. Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику на свою адресу. Дотримується правомірних та ввічливих відносин з персоналом установи. Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує в чистоті і порядку, має охайний зовнішній вигляд. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. Не допускає порушення вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Приймає участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, залучений до участі у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Підготовка до звільнення» та «Подолання алкогольної залежності». Засуджений ОСОБА_3 має позитивні плани на майбутнє, має бажання змінити своє життя, але не завжди підтверджує це активними вчинками. Фактори ризику які впливають на поведінку ОСОБА_3 вживання алкоголю.

Під дію ст. 82 КК України засуджений ОСОБА_3 , за формальними ознаками підлягав по відбуттю 1/3 строку покарання 19 вересня 2025 року, рішенням комісії ДУ «Крижопільський ВЦ (№ 113)» протокол № 25 від 24 вересня 2025 року відмовлено в застосуванні ст. 82 КК України, як особі яка не стала на шлях свого виправлення.

Під дію ст. 81 КК України засуджений ОСОБА_3 за формальними ознаками підлягає по відбуттю 1/2 частини покарання 19 листопада 2025 року.

Згідно довідки про наявність стягнень та заохочень, засуджений ОСОБА_3 за весь час відбування покарання до дисциплінарної відповідальності не притягувався, один раз був заохочений.

Як вбачається з довідки про доходи, за період відбування покарання дохід засудженого ОСОБА_3 склав 7 710,00 грн. наявна заборгованість за виконавчими листами.

Станом на 08 грудня 2025 року засуджений ОСОБА_3 відбув 1/2 строку призначеного покарання, невідбута частина покарання складає 5 місяця 11 днів.

Разом з тим, у відповідності до ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Однією із головних умов для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Висновок про те, що засуджений довів своє виправлення, передбачає, що його сумлінна поведінка і ставлення до праці свідчать про успішність процесу виправлення і можливості ефективного продовження його при умові застосування умовно-дострокового звільнення.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Враховуючи дані про особу засудженого ОСОБА_3 , суд не вбачає підстав для застосування до нього умовно-дострокового звільнення.

Дотримання режиму відбування покарання, ввічливі відносини з працівниками адміністрації установи виконання покарання, а також виконання їх законних вимог є виключно обов`язком засудженого, мірою його необхідної поведінки.

Рішенням комісії державної установи «Крижопільський виправний центр (№113)» (витяг з протоколу № 25 від 24.09.2025 року) відмовлено в застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженому ОСОБА_3 , як особі, яка не стала на шлях виправлення.

Суду не доведено, не надано жодного доказу, який би підтверджував, що із 24 вересня 2025 року до даного часу засуджений ОСОБА_3 змінив свою поведінку та довів, що став на шлях виправлення.

Разом з тим суд враховує, що ОСОБА_3 після вступу в силу вироку Суворівського районного суду м. Одеси не з`явився в Центр пробації для направлення для проходження покарання, а ухилявся від одержання припису про виїзд до місця покарання. У зв`язку з чим Пересипський районний відділ філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області звернувся із поданням до Суворовського районного суду м. Одеси про направлення засудженого ОСОБА_3 до місця відбування покарання. Про що судом 10 грудня 2024 року була винесена відповідна ухвала.

Наведені обставини свідчать про те, що засуджений ОСОБА_3 не довів свого виправлення, характеризується посередньо, раніше судимий, що не дозволяє зробити висновок про сумлінну поведінку та ставлення до праці засудженого, які вказують на доведення ним виправлення, отже даних про його зразкову поведінку і сумлінне ставлення до праці в період відбування покарання, які б засвідчили успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, судом не встановлено. Згідно характеристики інформація про вплив факторів ризику на поведінку засудженого вказано вживання алкоголю з цього випливає, що ОСОБА_3 не зробив для себе відповідні висновки.

Ґрунтовних даних про поведінку засудженого, які б свідчили, що процес виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання у виді обмеження волі перестає бути доцільним і свідчить про можливість звільнення від подальшого відбування покарання умовно-достроково, судом не встановлено.

Водночас дотримання режиму відбування покарання, на думку суду, не свідчить про сумлінну поведінку засудженого ОСОБА_3 , оскільки неухильне дотримання правил поведінки, які передбачені для засуджених, є обов`язком засудженого відповідно до ст. 9 КВК України.

Наявність одного заохочення може свідчити лише про позитивну динаміку змін в особистості засудженого, однак ще не дає достатніх підстав вважати, що процес виправлення ОСОБА_3 досяг тієї стадії, яка необхідна для застосування положень ст. 81 КК України.

З огляду на викладене, суд критично оцінює доводи засудженого ОСОБА_3 про наявність підстав для застосування до нього умовно-дострокового звільнення, оскільки з урахуванням даних, які характеризують особу засудженого ОСОБА_3 , його поведінку та ставлення до праці за весь період відбування покарання, суд вважає, що він не довів свого виправлення у більш короткий термін, ніж це було визначено вироком, в зв`язку з чим в задоволенні його клопотання слід відмовити.

Керуючись ст. 81 КК України, ст. 154 КВК України, ст. 537, 539 КПК України, суд

постановив:

В клопотанні засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення.

Суддя