Справа № 355/492/24
Провадження № 1-кп/355/62/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2025 року Баришівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у в залі суду с. Баришівка матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0003692 від 23.10.2023 року відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бориспіль Київської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , освіта повна загальна середня, офіційно не працевлаштований, не депутат, не інвалід, одружений, раніше судимий: 06.04.2012 Голосіївським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 187, ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі 3 (три) роки 6 (шість) місяців з конфіскацією майна; 23.12.2021 Бориспільським міськрайонним судом Київської області за ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 1 87. ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений з іспитовим строком терміном на 3 роки,

обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Баришівського районного суду Київської області з 25. 03. 2024 року перебуває кримінальне провадження з обвинувальним актом з додатком, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003692 від 23.10.2023 року за фактом вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

14 серпня 2025 року обвинуваченому продовжено строк тримання під вартою до 12 жовтня 2025 року включно.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 на 60 днів у зв`язку з тим, що ризики, передбачені п. п. 1,2,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на даний час продовжують існувати та не відпали. Вважає, що будь який інший запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_4 не заперечує проти клопотання прокурора, у заяві просить розглядати клопотання за відсутності його захисника.

Вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого.

Суд вважає доведеним прокурором наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 2,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на даний час є реальними та дійсними, та неможливість обрання ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу у зв`язку з наступним.

Пункт 1 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що обвинувачений ОСОБА_4 обгрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, санкція за яке передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років, через що обвинувачений, розуміючи, що йому загрожує покарання виключно у вигляді позбавлення волі, може переховуватися від суду.

Пункт 2 ч. 1 ст. 177 КПК України обгрунтовується тим, що обвинувачений може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки на даний момент не встановлено місця, де знаходиться викрадений ноутбук, яким обвинувачений разім з невстановленою особою заволодів шляхом розбійного нападу.

Враховуючи, що на даний момент судом не допитані потерпіла та свідки, то ризик, передбачений пунктом 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, - можливість незаконно впливати на них, і таким чином перешкоджати повному та об`єктивному проведенню судового розгляду - продовжує існувати.

За цих же підстав наявний і ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, згідно якому обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та незаконно впливати на осіб, які не були допитані в якості свідків, але яким можуть бути відомі відомості щодо обставин вчинення даного кримінального правопорушення.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України обгрунтований тим, що обвинувачений ОСОБА_4 будучи раніше судимою особою за аналогічні злочини, на шлях виправлення не встав, вчинив новий умисний корисливо насильницький злочин у період відбуття покарання на підставі ст. 75 КК України.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Згідно положень ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який стосується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

У відповідності з положеннями ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, суд, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінює всі обставини у їх сукупності, у тому числі: дані про особу ОСОБА_4 , який раніше судимий, кримінальне правопорушення вчинив у період іспитового строку, обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, офіційно не працює.

Будь-яких даних про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_4 покладається необхідність запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків та запобігти можливості вчинення іншого кримінального правопорушення, з метою забезпечення дієвості даного кримінального провадження вбачається доцільним продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Оцінюючи можливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

При вирішенні цього питання суд виходить з того, що умови домашнього арешту, який по суті є більш м`якою формою ізоляції обвинуваченого, не запобігають можливості його вільного спілкування як особисто, так і за допомогою засобів телекомунікації з свідками, потерпілими, з цих підстав домашній арешт не зможе ефективно запобігти вказаним ризикам.

Суд враховує, що об`єктивних даних, які б свідчили про неможливість перебування обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою, суду надано не було, як і не наведено жодних доводів, що він не буде переховуватися від суду, не буде впливати на потерпілу та свідків, не продовжить вчинення кримінальних правопорушень.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що стороною обвинувачення доведено наявність всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, не достатність на даний час застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, що дає підстави для задоволення даного клопотання.

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 закінчується 12. 10. 2025 року.

В матеріалах кримінального провадження відсутні докази того, що вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30. 04. 2025 року, яким ОСОБА_4 засуджений за ч. 3 ст. 309 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі набрав законної сили, і обвинувачений направлений до відбуття покарання за цим вироком, тому суд не розглядає можливість відмови у задоволенні клопотання прокурора з цих підстав.

На підставі викладеного та керуючись статтями 176-178, 183, 186, 193,194, 196, 197, 309, 314, 291, 331, 372, 375, 376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Баришівського відділу Броварської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» по кримінальному провадженнію №0003692 від 23.10.2023 року на строк 60 (шістдесят) днів, а саме до 05.12. 2025 року.

Ухвала про продовження строку запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Вручити копію цієї ухвали прокурору, обвинуваченому та його захиснику негайно після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом семи днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Баришівського районного суду ОСОБА_1