Провадження № 1-кп/185/1555/25
У Х В А Л А

іменем України

16 грудня 2025 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0001271 від 27 липня 2025, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Магдалинівка Дніпропетровської області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

за участі сторін кримінального провадження

прокурора - ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

захисника-адвоката - ОСОБА_5 ,

установив :

Суть питання, що вирішується ухвалою і за чиєю ініціативою розглядається

В провадженні Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою на 60 днів без визначення розміру застави. Узагальнено доводи клопотання зводяться до такого: ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, на підставі вагомих доказів; наявні ризики, які дають достатні підстави вважати, що бвинувачений може здійснити дії, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК.

Позиції учасників кримінального провадження щодо поданого клопотання

При розгляді клопотання у судовому засіданні прокурор підтримав його, посилаючись на підстави, викладені у клопотанні.

Обвинувачений у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання.

Захисник у судовому засіданні також заперечував проти задоволення клопотання, просив застосувати заставу.

Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, якими керувався

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд доходить таких висновків.

Відповідно до ст. 331 КПК України в судовому засідання суд має право до спливу продовженого строку повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.10.2025 року відносно ОСОБА_3 продовжено строк тримання під вартою до 21.12.2025 року включно.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований: 4) до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ст. 177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, окрім іншого переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду та незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Щодо наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК

Суд вважає доведеними, що вказані у клопотанні ризики щодо поведінки обвинуваченого продовжують існувати, з огляду на таке.

Ризик переховуватися від органу досудового розслідування та суду

Суд зазначає, що ризик втечі оцінюється у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

На переконання суду ризик переховування обумовлюється можливістю притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для обвинуваченого наслідками і суворістю передбаченого покарання, оскільки кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 121 КК України відповідно до ст. 12 КК України, є тяжкими кримінальними правопорушеннями проти життя та здоров?я особи, санкцією якої передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватись від суду.

Ризик незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні.

Суд погоджується з доводами сторони обвинувачення щодо продовження існування ризику незаконного впливу на свідків, допит яких не проведено на даній стадії кримінального провадження.

Слід зазначити, що ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України.

Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення

Підтверджується тим, що знаходячись на свободі ОСОБА_3 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки зухвалий характер злочину у вчиненні якого обвинувачується останній, а також навички останнього поводження з холодною зброєю як військовослужбовця, свідчить про підвищену небезпеку останнього, а тому є підстави вважати, що він може вчинити інше кримінальне правопорушення, в тому числі і злочин проти життя та здоров`я особи.

Вищевказані обставини свідчать про наявність ризиків, які передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України. На теперішній час вищевказані ризики не зменшилися та виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою.

Суд зауважує, що відповідно до КПК України метою запобіжного заходу є необхідність попередити виникнення ризиків, а не застосувати запобіжний захід за наслідками вчинення обвинуваченим відповідних дій. З огляду на викладене, той чи інший ризик слід вважати наявним за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення обвинуваченим таких спроб. Водночас, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Щодо застосування більш м`якого запобіжного заходу

Під час розгляду клопотання судом вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_3 більш м`якого запобіжного заходу.

Суд враховує дані про особу обвинуваченого, зокрема ОСОБА_3 уродженець смт. Магдалинівка Дніпропетровської області, громадянин України, розлучений, маює на утриманні малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з середньою освітою, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період в посаді - старшого стрільця 1 десантно - штурмового взводу 1 десантно - штурмової роти 1 десантно - штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,, інші наведені у цій ухвалі дані про обвинуваченого, що однак не нівелює встановлені судом ризики.

Оцінюючи можливість застосування інших більш м`яких запобіжних заходів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, в тому числі, застава, домашній арешт, особиста порука та особисте зобов`язання не зможуть запобігти визначеним ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

Обґрунтовуючи неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу прокурор послався на встановлені під час досудового розслідування та відображені у його клопотанні обставини вчинення кримінального правопорушення, ступінь його тяжкості, обґрунтування та ступінь вираженості наведених ризиків, а також те, що основним є ризик переховування від суду, у зв`язку з чим, лише тримання під вартою здатне забезпечити мету застосування запобіжного заходу, а не жоден більш м`який запобіжний захід.

Враховуючи викладене, існування доведених прокурором ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також оцінюючи сукупність обставин, а саме: обвинувачення у вчиненні ОСОБА_3 , тяжкого кримінального правопорушення в сфері злочинів проти життя та здоров`я населення, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого обвинувачується, ті обставини, що ОСОБА_3 не має міцних соціальних зв`язків, застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим, а тому вважає необхідним продовжити йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Даних щодо неможливості застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за станом здоров`я суду не надано.

Таку аргументацію, з огляду на доведеність усіх наявних ризиків суд вважає достатньою для висновку про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою.

Суд не ігнорує ті аргументи, які наводяться обвинуваченим і його захисником, кожним окремо на його користь, проте в даному конкретному випадку доходить переконання, що ці аргументи не переважують вимог суспільного інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання процесуальних рішень по справі.

При постановленні даної ухвали суд, керуючись п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, про які зазначено вище, не вбачає підстав для визначення розміру застави у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 при продовженні застосування йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи, що останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого за ч. 1 ст. 121 КК України, а саме умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Керуючись ст. ст. 177, 315, 331, 369, 372 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань №4» на 60 днів до 13 лютого 2026 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, які тримаються під вартою протягом цього ж строку з дня вручення копії ухвали.

Подання апеляційної скарги на ухвалу про продовження строку дії запобіжного заходу зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Суддя: ОСОБА_1