Справа № 215/1188/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2025 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції з прокурором ОСОБА_3 та захисником ОСОБА_5 з власних засобів зв`язкув залі Тернівського районного суду м. Кривого Рогу, кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 307 ч. 2, 307 ч. 3 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою від 13.08.2025 р. Тернівського районного суду м. Кривого Рогу, обвинуваченій ОСОБА_4 , було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по 11.10.2025 р..

Ухвалою від 01.10.2025 р. Тернівського районного суду м. Кривого Рогу, було зменшено розмір застави з 190 на 100 розмірів прожиткового мінімуму для працезданих осіб.

Прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченій ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обвинувачена заперечує проти клопотання прокурора, так як тривалий час тримається під вартою, а інші обвинувачені не доставляються, або не проводять відеоконференцію.

Захисник ОСОБА_5 заперечує проти клопотання прокурора з підстав, що сьогодні озвучені обвинуваченою та в раніше поданих його клопотаннях, так як іншими органами неналежно виконуються їхні обов`язки, що призводить до неможливості призначення своєчасно справи до судового розгляду.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши клопотання прокурора, ухвалу суду від 13.08.2025 р. про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ухвалу суду від 01.10.2025 р. про відмову в зміні тримання під вартою на домашній арешт, або зменшення суми застави, вважає, що обвинуваченій ОСОБА_4 слід продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, задовольнивши клопотання прокурора та відмовивши у клопотанні обвинуваченої, виходячи з наступного.

Дійсно, згідно ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього кодексу.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, забезпечує особам, яким обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які, з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення законності позбавлення свободи, що означає необхідність перевірки не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а також і мети, з якою застосовувалися затримання та подальше тримання під вартою. При цьому рішення суду про продовження строку тримання під вартою, не може базуватися на первісних підставах, що слугували для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Суд має з`ясувати можливість застосування до особи, яка тримається під вартою, будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується в тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного (обвинуваченого); міцність його соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; постійного місця роботи, навчання; репутація, майновий стан підозрюваного (обвинуваченого); наявність судимостей; повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється (обвинувачується) особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється (обвинувачується) особа.

Згідно з ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, повинно містити в тому числі виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Стороною обвинувачення доведено наявність обставин, передбачених п. 1 ч. 3 ст. 199 КПК України.

Тобто, оскільки обставини, на які посилався суд при обранні обвинуваченій ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, продовженні строку його дії, відмові в зміні на домашній арешт, та на які посилається в клопотанні прокурор не змінилися, суд вважає, що хоча обвинувачена й не судима, раніше їй підозра за іншими кримінальними правопорушеннями не пред`являлася, має двох неповнолітніх дітей, місце реєстрації та проживання, але інший запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, так як вона обвинувачується в тому, що вчинила кримінальні правопорушення, одне з яких є особливо тяжким злочином, за який передбачено покарання від 9 до 12 років позбавлення волі, не працювала на момент взяття під варту, і не перебуваючи під вартою, може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, що можуть підлягати допиту судом, продовжити свою злочинну діяльність, вчинити нове умисне кримінальне правопорушення, чим перешкоджати кримінальному провадженню, яке є суспільним інтересом, що незважаючи на презумпцію невинуватості превалює над принципом поваги до свободи особистості. Вона не є неповнолітньою або інвалідом, або особою похилого віку, тобто, вона може утримуватися під вартою.

Крім цього, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Вказані ризики, на які посилався слідчий суддя при обранні ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, продовженні строку його дії, відмові в зміні його на домашній арешт та посилається прокурор у клопотанні, продовжують існувати та не зменшилися.

Сама по собі наявність, як на думку сторони захисту, тривалого тримання під вартою, що складає 1 рік 1 місяць, не спростовує необхідність продовження тримання під вартою та не є підставою відмови прокурору в заявленому клопотанні, або заміні тримання під вартою на інший більш м`який запобіжний захід.

Суд вважає, що відсутність на даний час фактів втечі обвинуваченої - з метою переховування, незаконного впливу на свідків, вчинення нових кримінальних правопорушень, жодним чином не свідчить про неможливість вчиненя нею цих дій в подальшому. Фактично, її належна процесуальна поведінка та відсутність фактів спроб, передбачених ст. 177 КПК України, зумовлені в першу чергу дієвістю обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 197, 199, 315 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченій строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовільнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 по 04.12.2025 р..

Залишити заставу визначену 01.10.2025 р. в розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а саме в сумі 302800 грн. 00 коп..

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченою з дня вручення її копії.

Суддя: