Справа № 572/1190/15-к Провадження №11-кп/802/69/26 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2026 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ,

захисників ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_22 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_19 в інтересах обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 ; обвинуваченого ОСОБА_11 ; захисника ОСОБА_20 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 ; захисника ОСОБА_21 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 ; захисника ОСОБА_23 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 ; захисника ОСОБА_24 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , прокурора Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Кузнецовського міського суду Рівненської області від 16 серпня 2024 року стосовно ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , -

В С Т А Н О В И В:

Даним вироком ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Калинівка Васильківського району Київської області, з вищою освітою, одруженого, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 258 КК України:

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 258 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк сім років шість місяців з конфіскацією майна.

Зараховано в строк покарання ОСОБА_10 його попереднє ув`язнення з 12.08.2014 до 13.08.2014 включно, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України від 26.11.2015 № 838-VІІІ «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання»), з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_10 постановлено рахувати з моменту його фактичного затримання на виконання вироку суду.

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Ігарка Красноярського краю Російської Федерації, з вищою освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 258 КК України:

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.258 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк сім років шість місяців з конфіскацією майна.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_11 постановлено рахувати з моменту його фактичного затримання на виконання вироку суду.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Більківці Коростишівського району Житомирської області, з середньою освітою, одруженого, фізичної особи-підприємця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого у готельно-ресторанному комплексі «Чарівне озеро» за адресою: АДРЕСА_4 , не судимого відповідно до ст. 89 КК України:

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 258 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк сім років шість місяців з конфіскацією майна.

Зараховано в строк покарання ОСОБА_8 час його попереднього ув`язнення з 18.09.2023, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 постановлено рахувати з дня набрання вироком законної сили.

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця с.Користь Корецького району Рівненської області, з вищою освітою, неодруженого, непрацюючого, пенсіонера, проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 , без місця реєстрації, не судимого відповідно до ст. 89 КК України:

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 258 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк сім років шість місяців з конфіскацією майна.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_12 постановлено рахувати з моменту його фактичного затримання на виконання вироку суду.

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м.Коростишів Житомирської області, з вищою освітою, одруженого, фізичної особи-підприємця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_6 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_7 , не судимого відповідно до ст. 89 КК України:

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 258 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк сім років шість місяців з конфіскацією майна.

Зараховано в строк покарання ОСОБА_13 час його попереднього ув`язнення з 18.08.2014 до 08.09.2014 включно, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України від 26.11.2015 № 838-VІІІ «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання»), з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_13 постановлено рахувати з моменту його фактичного затримання на виконання вироку суду.

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця м.Сахалін Російської Федерації, з вищою освітою, неодруженого, фізичної особи-підприємця, без місця реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_8 , не судимого:

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 258 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк сім років шість місяців з конфіскацією майна.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_14 постановлено рахувати з моменту його фактичного затримання на виконання вироку суду.

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженця м. Житомир, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, жителя АДРЕСА_9 , не судимого:

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 258 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк сім років шість місяців з конфіскацією майна.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_15 постановлено рахувати з моменту його фактичного затримання на виконання вироку суду.

ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , уродженця м. Коростишів Житомирської області, з вищою освітою, одруженого, фізичної особи-підприємця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_10 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_11 , не судимого:

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 258 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк сім років шість місяців з конфіскацією майна.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_16 постановлено рахувати з моменту його фактичного затримання на виконання вироку суду.

ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , уродженця м. Житомир, з середньою освітою, одруженого, менеджера ТОВ «Трейд персона», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_12 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_13 , не судимого:

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 258 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк сім років шість місяців з конфіскацією майна.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_18 рахувати з моменту його фактичного затримання на виконання вироку суду.

ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , уродженця м.Житомир, з середньою освітою, неодруженого, фізичної особи-підприємця, директора ТОВ «Шадурівський габровий кар`єр», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_7 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_14 , не судимого відповідно до ст. 89 КК України:

визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 258, ч. 1 ст. 263 КК України, і призначено йому покарання:

- за ч. 2 ст. 258 КК України у виді позбавлення волі на строк сім років шість місяців з конфіскацією майна;

- за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки.

На підставі ч.ч.1, 3 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_17 остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк сім років шість місяців з конфіскацією майна.

Зараховано в строк остаточного покарання ОСОБА_17 час його попереднього ув`язнення з 27.07.2016 до 22.02.2017 включно, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України від 26.11.2015 № 838-VІІІ «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання»), з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_17 постановлено рахувати з моменту його фактичного затримання на виконання вироку суду.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , уродженця м. Коростишів Житомирської області, з професійно-технічною освітою, одруженого, майстра ПП «Хороший», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_15 , не судимого відповідно до ст.89 КК України:

визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 258, ч. 1 ст. 263 КК України, і призначено йому покарання:

- за ч. 2 ст. 258 КК України у виді позбавлення волі на строк сім років шість місяців з конфіскацією майна;

- за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки.

На підставі ч.ч. 1, 3 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_9 остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк сім років шість місяців з конфіскацією майна.

Зараховано в строк остаточного покарання ОСОБА_9 час його попереднього ув`язнення з 23.05.2017 до 31.08.2017 включно, відповідно до ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України від 26.11.2015 № 838-VІІІ «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання»), з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Зараховано в строк остаточного покарання ОСОБА_9 його попереднє ув`язнення з 18.09.2023, відповідно до ч.5 ст.72 КК України, з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_9 постановлено рахувати з моменту набрання вироком законної сили.

Стягнуто солідарно зі ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 на користь ОСОБА_25 24525 (двадцять чотири тисячі п`ятсот двадцять п`ять) грн. 20 коп. в рахунок відшкодування завданої злочином майнової шкоди.

Стягнуто солідарно зі ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 на користь ОСОБА_25 25000 (двадцять п`ять тисяч) грн. 00 коп. в рахунок відшкодування завданої злочином моральної шкоди.

Продовжено ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, без визначення розміру застави.

Продовжено ОСОБА_18 та ОСОБА_17 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили.

Вироком вирішено судових витрат.

За вироком суду на початку травня 2014 року ОСОБА_10 , з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, привернення уваги громадськості до власних поглядів щодо незаконного видобутку бурштину поблизу с. Олексіївка Сарненського району Рівненської області, попередньо домовився з групою інших осіб, до якої особисто залучив ОСОБА_12 , а через інших невстановлених осіб залучив ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 та інших 100-150 невстановлених осіб, про вчинення із застосуванням зброї терористичного акту, керував його підготовкою та вчиненням.

Зокрема, ОСОБА_10 за попередньою змовою з ОСОБА_12 , а через інших невстановлених осіб з ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 та іншими невстановленими 100 - 150 особами, запланували здійснити виїзд у місце незаконного видобутку бурштину поблизу с. Олексіївка Сарненського району Рівненської області, забезпечивши присутність значної кількості чоловіків спортивної статури, а також екіпірованих у форму військового зразка, з демонстрацією та застосуванням вогнепальної зброї, з метою порушення громадської безпеки, залякування місцевого населення, привернення уваги громадськості до їх поглядів на незаконний видобуток бурштину та встановлення контролю над таким видобутком у власних інтересах.

У невстановлений час, проте не пізніше 8 травня 2014 року, ОСОБА_10 , перебуваючи в приміщенні Міністерства доходів і зборів України за адресою: м. Київ, вул. Львівська площа, 5, виконуючи попередньо узгоджені зі співучасниками організаційні дії, бажаючи надати незаконним діям групи ознак легальності, приховуючи дійсні наміри, ініціював створення розпорядження № 102 від 08.05.2014 Комісії з проведення перевірки дотримання вимог Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» в Міністерстві доходів і зборів України про створення робочої групи, до складу якої забезпечив включення себе та ОСОБА_12 . Зазначене розпорядження в загальному створювало ілюзію повноважень щодо проведення заходів з перевірки та фіксації фактів незаконного видобутку бурштину на території Рівненської області, проте фактично не надавало таких повноважень.

Отримавши 08.05.2014 копію зазначеного розпорядження, ОСОБА_10 , взявши із собою придатну для стрільби одноствольну казнозарядну неавтоматичну бойову багатоцільову вогнепальну зброю багатоцільову гладкоствольну рушницю «WINCHESTER MODEL 1300 DEFENDER» з серійним номером НОМЕР_1 , 12-го калібру, та одноствольну самозарядну нарізну вогнепальну зброю карабін «ОП СКС» з серійним номером НОМЕР_2 , калібру 7,62 x 39мм, з боєприпасами до них, спільно із ОСОБА_12 , на автомобілі «Toyota Camry», реєстраційний номер НОМЕР_3 , виїхав до комплексу «Парк-готель Швейцарія» за адресою: вул.Соборна, 51, с.Обарів Рівненського району Рівненської області, куди за попередньою домовленістю з іншими учасниками злочинної групи для узгодження подальших дій на автомобілі «Toyota Sequoia», реєстраційний номер НОМЕР_4 , разом з іншими невстановленими особами приїхав ОСОБА_11 , який взяв із собою придатну для стрільби одноствольну самозарядну нарізну вогнепальну зброю - карабін «САЙГА МЗ ЕХР-01» з серійним номером НОМЕР_5 , калібру 7,62х39мм, а також на автомобілях «Lexus LX», реєстраційний номер НОМЕР_6 , та «Toyota Land Cruiser», реєстраційний номер НОМЕР_7 , приїхали ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 та особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, які взяли із собою належну ОСОБА_8 придатну для стрільби одноствольну самозарядну нарізну вогнепальну зброю - карабін марки «АКМС-МФ 1» (ФОРТ-202) з серійним номером НОМЕР_8 (номер до переобладнання ФД6197), калібру 7,62x39мм, одноствольну самозарядну нарізну багатоцільову вогнепальну зброю - карабін марки «TS 9 TP» з серійним номером НОМЕР_9 , калібру 9x21мм, одноствольну казнозарядну неавтоматичну мисливську вогнепальну зброю мисливську гладкоствольну рушницю «Remington 870» з серійним номером НОМЕР_10 , 12 калібру, пристрій (пістолет) «ПМ-Т» з серійним номером НОМЕР_11 , калібру 9мм P.A., та боєприпаси до неї, належну ОСОБА_13 придатну для стрільби вогнепальну зброю - карабін «АКМС-МФ 1» (ФОРТ-202) з серійним номером НОМЕР_12 , калібру 7,62x39мм., пристрій (пістолет) «ВІЙ» з серійним номером НОМЕР_13 , калібру 9мм P.A., та боєприпаси до неї, належну ОСОБА_14 придатну для стрільби двохствольну казнозарядну неавтоматичну мисливську вогнепальну зброю - гладкоствольну рушницю «ТОЗ-34Р» з серійним номером НОМЕР_14 , 12-го калібру та боєприпаси до неї.

У комплексі «Парк-готель Швейцарія» ОСОБА_10 , організовуючи вчинення злочину, довів до відома особисто ОСОБА_12 , а ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 та особі, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, а також іншим співучасникам через невстановлених осіб, місце вчинення терористичного акту: лісовий масив поблизу с.Олексіївка Сарненського району Рівненської області, та час початку злочинних дій: приблизно о 06 год. 09 травня 2014 року. Крім того, усі учасники злочинної групи домовились про місце зустрічі на території ТзОВ Мисливське господарство «Поліське-Сарни» за адресою: вул. Робітнича, 3, с.Страшеве Сарненського району Рівненської області, та час у період з 05 год. до 06 год. 09 травня 2014 року, коли та звідки мали намір усі разом переміститись до місця видобутку бурштину поблизу с.Олексіївка Сарненського району Рівненської області для безпосереднього вчинення терористичного акту.

Після зустрічі у вказаному місці в домовлений час, ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , особа, щодо якої виділено матеріали в окреме провадження, та інші невстановлені співучасники групи у кількості від 100 до 150 осіб, з метою вчинення терористичного акту, приблизно о 07 год. 9 травня 2014 року прибули зі зброєю до місця видобутку бурштину на територію 65 кварталу Ясногірського лісництва ДП «Клесівський лісгосп» неподалік с.Олексіївка Сарненського району Рівненської області на чотирьох автомобілях марки «ГАЗ 66», а також автомобілях марки «Lexus LX», реєстраційний номер НОМЕР_6 , «Toyota Land Cruiser», реєстраційний номер НОМЕР_7 , «Toyota Camry» реєстраційний номер НОМЕР_3 , «Toyota Sequoia», реєстраційний номер НОМЕР_4 , та інших невстановлених транспортних засобах, чим виконали частину із загального обсягу дій, які група вважала необхідним для реалізації спільного умислу.

Прибувши до вказаної місцевості, виконавці злочину, у тому числі ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , особа, щодо якої виділені матеріали в окреме провадження, та інші невстановлені 100 150 осіб, з метою виконання спільного плану, погрожуючи шляхом демонстрування та застосування вогнепальної зброї, а саме: карабіну «TS 9 TP» із серійним номером НОМЕР_15 , калібру 9х21мм, НОМЕР_8 (номер до переобладнання ФД6197), калібру 7,62x39мм, пристрою (пістолету) «ПМТ» з серійним номером НОМЕР_11 , калібру 9мм P.A., мисливської гладкоствольної рушниці «Remington 870» з серійним номером НОМЕР_10 , 12 калібру, карабіну «ОП СКС» з серійним номером НОМЕР_2 , калібру 7,62 x 39мм., багатоцільової гладкоствольної рушниці «WINCHESTER MODEL 1300 DEFENDER» з серійним номером НОМЕР_1 , 12 калібру, карабіну «АКМС-МФ 1» (ФОРТ-202) з серійним номером НОМЕР_12 , калібру 7,62x39мм., пристрою (пістолету) «ВІЙ» з серійним номером НОМЕР_13 , калібру 9мм P.A., мисливської гладкоствольної рушниці «ТОЗ-34Р» з серійним номером НОМЕР_14 , 12 калібру, карабіну «САЙГА МЗ ЕХР - 01» з серійним номером НОМЕР_5 , калібру 7,62x39мм, карабіну «САЙГА - МК» з серійним номером НОМЕР_16 , калібру 7,62x39мм, мисливського карабіну «TAVOR» моделі «21» № 38800358, калібру .223, мисливського карабіну «WEATHERBY» моделі «MARK V» із серійним номером ВР 041955, калібру 308 WIN, пристрою (пістолету) моделі «ФОРТ-12Р» з серійним номером НОМЕР_17 , калібру 9 мм Р.А., а також іншої невстановленої вогнепальної зброї, забезпечивши присутність значної кількості чоловіків спортивної статури та екіпірованих у форму військового зразка, з метою порушення громадської безпеки, залякування населення та привернення уваги громадськості до власних поглядів щодо незаконного видобутку бурштину, бажаючи встановити контроль над незаконним його видобутком, вчинили ряд демонстративних дій відносно населення Сарненського району Рівненської області.

Зокрема, 9 травня 2014 року, у період часу з 07 год. 00 хв. до 09 год. 15 хв., на території Ясногірського лісництва ДП «Клесівський лісгосп» неподалік с.Олексіївка Сарненського району Рівненської області, невстановлені особи, з метою залякування населення, порушення громадської безпеки та привернення уваги громадськості до їх погляду щодо незаконного видобутку бурштину, діючи спільно зі ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , особою, щодо якої матеріали виділені в окреме провадження, та за попередньою змовою з ними, не пояснюючи причин, у присутності значної кількості від 100 до 800 жителів Сарненського району Рівненської області, вчинили терористичний акт, який виразився у застосуванні невстановленої вогнепальної та холодної зброї, заподіянні ударів руками і ногами двом особам з числа місцевих жителів Сарненського району Рівненської області, а саме ОСОБА_26 та ОСОБА_27 , чим спричинили їм фізичний біль та не заподіяли тілесні ушкодження. Таким чином, терористи порушивши громадську безпеку, продемонстрували свою перевагу у силі, створили небезпеку для життя та здоров`я місцевого населення Сарненського району Рівненської області та залякали його.

Крім цього, близько 08 год. 50 хв. 09 травня 2014 року, перебуваючи на ґрунтовій дорозі лісосмуги неподалік с.Олексіївка Сарненського району Рівненської області, особа, матеріали щодо якого виділені в окреме провадження, який знаходився в групі за попередньою змовою з ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 та іншими невстановленими особами, реалізовуючи спільний зі ОСОБА_10 злочинний умисел, спільно з іншими невстановленими особами, не пояснюючи причин, за відсутності обставин необхідної оборони або крайньої необхідності, з метою залякування населення, порушення громадської безпеки та привернення уваги громадськості до їх погляду щодо незаконного видобутку бурштину, здійснили постріли з невстановлених в ході досудового слідства видів вогнепальної зброї калібру 12 мм, 7,62 мм та 5,45 мм по автомобілю марки «Toyota Camry», реєстраційний номер НОМЕР_18 , на якому рухались місцеві жителі ОСОБА_25 , ОСОБА_28 та ОСОБА_29 в напрямку до с.Кам`яне-Случанське Сарненського району Рівненської області. В результаті пострілів автомобіль, отримавши механічні пошкодження, зупинився, а невстановлені особи, на виконання наказу ОСОБА_13 , а також за попередньою змовою із іншими встановленими та не встановленими співучасниками злочину, застосувавши фізичну силу, витягли із салону потерпілих і нанесли їм значну кількість ударів ногами у різні частини тіла. В результаті дій особи, матеріли щодо якої виділені в окреме провадження, ОСОБА_13 та невстановлених осіб терористів, ОСОБА_29 отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості у вигляді вогнепального наскрізного поранення ділянки правого передпліччя з ушкодженням м`яких тканин та акроміального кінця правої ключиці, забою м`яких тканин та синця верхньої губи. ОСОБА_25 отримав легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я у вигляді гематоми ділянки грудної клітки та черевної стінки зліва та легкі тілесні ушкодження у вигляді садна передньо бокової поверхні шиї зліва, садна передньої поверхні грудної клітки, синця переднє-внутрішньої поверхні у верхній та середній третинах правого плеча, забою м`яких тканин та синця тім`яної ділянки волосистої частини голови, синця передньої поверхні середньої третини лівої гомілки. ОСОБА_28 отримав легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я у вигляді синця-гематоми лівої орбітальної ділянки, забійної рани підбрівної ділянки зліва та гематоми ділянки грудини.

У подальшому, близько 09 год. 40 хв. 09 травня 2014 року, після того як місцеве населення Сарненського району Рівненської області масово виявило громадянську позицію щодо необхідності припинення злочинних дій терористів, ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження та інші невстановлені досудовим розслідуванням особи, намагаючись уникнути відповідальності та покарання за свої дії, залишили на автомобілях місце події.

Вказані дії ОСОБА_10 за попередньою змовою зі ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження та іншими невстановленими досудовим розслідуванням особами дестабілізували обстановку в Сарненському районі Рівненської області, викликали у місцевого населення почуття напруги, страху, незахищеності та занепокоєння, позбавили людей почуття безпеки (спокою), поставили в небезпеку їх життя і здоров`я, продемонстрували небезпеку настання тяжких наслідків.

Однак, продовжуючи свої злочинні дії, близько 10 год. 45 хв. 09 травня 2014 року, перебуваючи на ґрунтовій дорозі в лісовій місцевості між ТзОВ Мисливське господарство «Поліське-Сарни» та с.Страшеве Сарненського району Рівненської області, в присутності великого скупчення людей в кількості від 500 до 3000 осіб з числа місцевого населення Сарненського району Рівненської області, які зібрались з метою з`ясування мотивів вчинення терористичних актів та запобігання зникнення з місця події, ОСОБА_10 , діючи з єдиним умислом, та за попередньою змовою зі ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , особою, щодо якої матеріали виділені в окреме провадження та іншими невстановленими особами, з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, знову вчинили терористичний акт за наступних обставин.

Так, о 10 год. 52 хв. 09 травня 2014 року, за відсутності обставин необхідної оборони та крайньої необхідності, ОСОБА_18 умисно завдав удар рукою в обличчя ОСОБА_30 , чим порушив громадський порядок, виявив явну зневагу та цинізм до осіб, що представляли місцеву громадськість. Далі, ОСОБА_13 , ОСОБА_17 та ОСОБА_14 , не маючи на те законних підстав, застосували вогнепальну зброю шляхом здійснення пострілів в повітря над значним скупченням людей, перебуваючи він них на відстані від 1 до 10 м, тим самим порушили громадську безпеку, залякали населення та створили реальну небезпеку для життя та здоров`я людей. У цей же час, ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, тримаючи в руках вогнепальну зброю та активно демонструючи її населенню, здійснили погрозу її застосування з метою залякати населення Сарненського району та порушити громадську безпеку.

Крім того, 09 травня 2014 року приблизно о 10 год. 52 хв., перебуваючи в лісовій місцевості поблизу с.Страшеве Сарненського району Рівненської області, ОСОБА_17 , маючи умисел на незаконні придбання та носіння вогнепальної зброї, при невстановлених обставинах отримав одноствольну самозарядну нарізну вогнепальну зброю карабін марки «АКМС-МФ 1» (ФОРТ-202) з серійним номером НОМЕР_8 (номер до переобладнання ФД6197), калібру 7,62x39мм, дозвіл на зберігання якої має ОСОБА_8 . У подальшому, не маючи передбаченого законом дозволу, ОСОБА_17 починаючи з 10 год. 52 хв. до невстановленого часу 09 травня 2014 року, перебуваючи у вказаному місці, носив вказану зброю.

До того ж, 09 травня 2014 року приблизно о 10 год. 52 хв., перебуваючи в лісовій місцевості поблизу с.Страшеве Сарненського району Рівненської області, ОСОБА_9 , маючи умисел на незаконні придбання, носіння та передачу вогнепальної зброї, при невстановлених обставинах отримав одноствольну самозарядну нарізну багатоцільову вогнепальну зброю - карабін марки «TS 9 TP» - серійним номером НОМЕР_9 , калібру 9x21мм, дозвіл на зберігання якої має ОСОБА_8 . У подальшому, не маючи передбаченого законом дозволу, ОСОБА_9 починаючи з 10 год. 52 хв. до 10 год. 53 хв. 09 травня 2014 року, носив її та передав особі, матеріали щодо якого виділені в окреме провадження.

Такими умисними діями ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 258 КК України, а саме: терористичний акт, тобто застосування зброї, що було вчинено з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, привернення уваги громадськості до інших поглядів винного (терориста), а також погрозу вчинення зазначених дій з тією самою метою, за попередньою змовою групою осіб. Крім того, ОСОБА_17 та ОСОБА_9 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України, а саме: придбання та носіння вогнепальної зброї, без передбаченого законом дозволу.

В поданих апеляційних скаргах:

- прокурор, не оспорюючи правильність кваліфікації дій обвинуваченого та відповідність висновків суду, фактичним обставинам кримінального провадження, вважає вирок Кузнецовського міського суду Рівненської області від 16.08.2024 незаконним у зв`язку невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених. Просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким визнати: винним та призначити покарання ОСОБА_10 за ч. З ст. 27, ч. 2 ст. 258 КК України у виді 10 років позбавлення волі із конфіскацією майна; винним та призначити покарання ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 258 КК України у виді 10 років позбавлення волі із конфіскацією майна; винним та призначити покарання ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 263 КК України у виді 3 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 258 КК України - у виді 10 років позбавлення волі із конфіскацією майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточне покарання визначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 10 років позбавлення волі із конфіскацією майна; винним та призначити покарання ОСОБА_17 за ч. 1 ст. 263 КК України у виді 3 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 258 КК України - у виді 10 років позбавлення волі із конфіскацією майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточне покарання визначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 10 років позбавлення волі із конфіскацією майна; винним та призначити покарання ОСОБА_13 за ч. 2 ст. 258 КК України у виді 10 років позбавлення волі із конфіскацією майна; винним та призначити покарання ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 258 КК України у виді 8 років позбавлення волі із конфіскацією майна; винним та призначити покарання ОСОБА_16 за ч.2 ст.258 ККУкраїни у виді 8 років позбавлення волі із конфіскацією майна; винним та призначити покарання ОСОБА_11 за ч.2 ст. 258 ККУкраїни у виді 8 років позбавлення волі із конфіскацією майна; винним та призначити покарання ОСОБА_14 за ч.2 ст.258 ККУкраїни у виді 8 років позбавлення волі із конфіскацією майна; винним та призначити покарання ОСОБА_31 за ч.2 ст. 258 ККУкраїни у виді 8 років позбавлення волі із конфіскацією майна; винним та призначити покарання ОСОБА_18 за ч.2 ст. 258 КК України у виді 8 років позбавлення волі із конфіскацією майна.

- захисник ОСОБА_21 в інтересах ОСОБА_10 вважає вирок підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає що надані стороною захисту докази не доводять в цілому, «поза розумним сумнівом», що кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_10 , вчинене ним за обставин, викладених в обвинувальному вироку. Просить вирок щодо ОСОБА_10 скасувати, а кримінальне провадження закрити на підставі п.3 ч.1 ст.284 у зв`язку з недоведеністю винуватості останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.258 КК України.

В доповненні до апеляційної скарги захисник ОСОБА_21 наголошує, що розслідування у даному кримінальному провадженні здійснювалося не уповноваженою особою, внаслідок чого докази, отримані в результаті проведення відповідних слідчих дій, вчинених з моменту внесення даних про кримінальне правопорушення до ЄРДР до передачі кримінального провадження до суду є недопустимими. При цьому вказує, що ставиться під сумнів не право співробітників правоохоронних органів вносити відомості до ЄРД про готування або вчинення кримінального правопорушення, а належність та допустимість доказів, отриманих з порушенням правил підсудності під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні. Просить повторно дослідити ряд доказів.

- захисник ОСОБА_22 в поданій апеляційній скарзі вважає вирок щодо ОСОБА_10 незаконним та необґрунтованим. Вказує що дії органу досудового розслідування щодо збору в процесі досудового розслідування доказів винуватості ОСОБА_10 мають бути визнаними судом істотним порушенням прав людини і основоположних свобод, а здобуті в процесі досудового слідства докази є очевидно не допустимими. Зазначає, що на час отримання показань від ОСОБА_10 , який був допитаний у якості свідка уже існували дані, що його буде визнано підозрюваним чи обвинуваченим. Крім того вказує, що судом першої інстанції було безпідставно відмовлено в допиті ОСОБА_32 та ОСОБА_33 . Також зазначає, що відсутня кваліфікуюча ознака, а саме попередня змова групи осіб, оскільки всі обвинуваченні показали, що познайомились під час розгляду справи в суді. Просить вирок скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

- обвинувачений ОСОБА_11 та його захисник ОСОБА_24 вважають вирок упередженим, необ`єктивним, незаконним та таким, що ґрунтується на припущеннях та ухвалених за відсутності будь-яких доказів його винуватості. Зазначає, що усі твердження щодо участі ОСОБА_11 у терористичному акті ґрунтуються на припущеннях, оскільки весь час ОСОБА_11 знаходився з ОСОБА_34 та ОСОБА_35 , які проходять у цій справі як свідки. В матеріалах кримінального провадження відсутня інформація про те, що ОСОБА_11 був знайомий з іншими фігурантами кримінального провадження. Просять вирок щодо нього скасувати та закрити щодо ОСОБА_11 кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.258 КК України.

- захисник ОСОБА_23 вважає вирок суду щодо ОСОБА_9 підлягає скасуванню у зв`язку з тим, що судом не в повній мірі досліджено обставини кримінального провадження, що потягло за собою неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому злочинів сформульовано не чітко, не зазначено, які саме дії він вчиняв, у який спосіб та які були наслідки. Зазначає, що в матеріалах провадження відсутні докази того, що дії ОСОБА_9 були направлені на порушення громадської безпеки чи залякування населення. Також зауважує, що не було допитано ключових свідків ОСОБА_32 та ОСОБА_36 про допит яких неодноразово клопотала сторона захисту. Просить вирок скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

- захисник ОСОБА_19 вважає вирок щодо ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 упередженим, необ`єктивним, незаконним і таким, що ґрунтується на припущеннях та ухваленим за відсутності будь-яких доказів винуватості останніх. Вказує, що жоден з свідків не вказав на ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , як на осіб які тримали в руках вогнепальну зброю, демонстрували її чи погрожували нею. Уся аргументація суду щодо змови між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , а також їх участі у терористичному акті зводиться лише до посилань про наявність в лісовій місцевості невідомих «інших невстановлених осіб» у кількості 100-150 чоловік спортивної статури, а також екіпірованих у форму військового зразка без будь якої доведеності їх зв`язку з іншими обвинуваченими. Просить вирок щодо ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 скасувати та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 у зв`язку з відсутністю в їх діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.258 КК України. Крім того просить змінити вирок в частині призначення ОСОБА_17 покарання за ч. 1 ст.263 КК України у виді 3 років позбавлення волі та звільнити його від відбуття покарання з випробуванням на підставі ч.1 ст.75 КК України. Цивільний позов ОСОБА_37 просить залишити без розгляду. Просить повторно дослідити ряд доказів.

- захисник ОСОБА_20 вважає, що вирок щодо ОСОБА_8 постановлений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, унаслідок неповноти судового розгляду, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а його висновки не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Вказує, що обвинувачення висунуте не у спосіб, що визначений законом, а суд вийшов за межі висунутого прокурором обвинувачення. Стверджує, що описане судом діяння з огляду на наявні докази не містить ні складу діяння, ні ознак злочину, передбаченого ч.2 ст.258 КК України, а може лише засвідчувати про окремі протиправні дії окремих осіб. Вказує, що суд безпідставно відмовив стороні захисту у допиті експертів по висновку фоноскопічної експертизи та свідка ОСОБА_38 . Вказує про порушення підслідності кримінального провадження внаслідок чого досудове розслідування здійснювали неуповноважені особи у зв`язку з чим зібрані під час досудового розслідування докази є недопустимими. Також зазначає, що місцевий суд призначив покарання у виді конфіскації майна, що не передбачено законом. Крім того зазначає, що вироком суду не вирішено питання щодо речових доказів. Просить вирок щодо ОСОБА_8 скасувати, а провадження закрити у зв`язку із невстановленням достатніх доказів для доведеності винуватості особи в суді у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.258 КК України і вичерпані можливості їх отримати. Просить повторно дослідити ряд доказів, допитати експертів.

В судове засідання не з`явилися потерпілі ОСОБА_29 , ОСОБА_25 , ОСОБА_28 , хоча належним чином повідомлялися про час, дату та місце розгляду вказаного кримінального провадження. Жодних клопотань від згаданих потерпілих до суду не надходило. Учасники судового розгляду, які з`явилися в судове засідання, не заперечували щодо продовження розгляду справи у відсутності вказаних потерпілих. Їх неприбуття не перешкоджає розгляду кримінального провадження відповідно до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку і доводи апеляційних скарг, обвинувачених та їх захисників, які підтримали свої апеляційні скарги, заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора; думку прокурора, який свою апеляційну скаргу підтримав, заперечив проти задоволення апеляційних скарг обвинувачених та їх захисників, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного висновку.

Згідно положень ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Ухвалюючи вирок, суд, у відповідності зі ст. 368 КПК України, в першу чергу повинен вирішити питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

При цьому, положеннями ст. 94 КПК України встановлено обов`язок суду за його внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінювати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчинення ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , ОСОБА_9 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 інкримінованих їм кримінальних правопорушень.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 258 КК України, ОСОБА_17 , ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 258 КК України, при обставинах, вказаних у вироку суду, ґрунтуються на зібраних у кримінальному провадженні доказах.

Перш за все, перевіряючи апеляційні доводи стосовно розбіжностей між фактичними обставинами кримінального правопорушення, зазначеними у повідомленні про підозру та викладеним в обвинувальному акті обвинуваченням колегія суддів зазначає наступне.

Розбіжності у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення у повідомленні про підозру та в обвинувальному акті за умови, що такий їх виклад в обвинувальному акті дає повне розуміння кожного з елементів складу кримінального правопорушення для юридично-правової оцінки діяння за відповідною кримінально-правовою нормою, не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, такого висновку дійшла Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові 15 січня 2024 року (справа № 683/694/20).

Підозра є обґрунтованим припущенням про вчинення особою кримінального правопорушення, повідомлення про яке складається на певному етапі досудового розслідування, коли є підстави для формулювання підозри (ч. 1 ст. 276 КПК України). Повідомлення про підозру персоніфікує кримінальне провадження, є юридичним фактом, що породжує виникнення кримінальних процесуальних правовідносин, та етапом, з якого починає реалізовуватися кримінальна відповідальність.

Водночас відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 277 КПК України повідомлення про підозру має містити серед іншого стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру.

У свою чергу обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення (п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України).

З аналізу вказаних статей закону слідує, що у письмовому повідомленні про підозру має міститися лише стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, відомих на момент такого повідомлення, у той час як в обвинувальному акті має міститися виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.

Саме тому зміст формулювання обвинувачення при складанні обвинувального акта може як збігатися, так і відрізнятися від сформульованої підозри у письмовому повідомленні про неї з огляду на те, що в обвинувальному акті викладаються не лише відомі на момент повідомлення про підозру фактичні обставини кримінального правопорушення, а й обставини, встановлені під час досудового розслідування. Таким чином до формулювання повідомлення про підозру законодавець встановлює менші вимоги, аніж до формулювання обвинувачення з викладенням його в обвинувальному акті.

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду виснувала, що принципових відмінностей у викладенні фактичних обставин, які впливають на обсяг обвинувачення чи кваліфікацію дій винного, у цих двох процесуальних документах не може бути, однак звертає увагу, що їх зміст не завжди може повністю збігатися, оскільки обвинувальний акт уточнює формулювання обвинувачення на підставі зібраних доказів. (справа № 718/1189/22 постанова від 19 жовтня 2023 року)

Окрім того, свій захист підозрюваний здійснює саме від обвинувачення, висунутого в обвинувальному акті.

Слід звернути увагу, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 0000617 від 09.05.2014 повертався прокурору. Підставами для повернення обвинувального акта стало зазначення осіб ОСОБА_8 , ОСОБА_17 та ОСОБА_9 у формулюванні обвинувачення щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 за ч. 2 ст. 258 КК України. Суд дійшов висновку, що зазначення у обвинувальному акті імен ОСОБА_8 , ОСОБА_17 та ОСОБА_9 , як таких, що вчинили діяння, аналогічні діям обвинувачених, є порушенням презумпції невинуватості, оскільки не вказано для чого згадуються їх імена, чи є вони обвинуваченими у даній справі, чи стосовно них вже був постановлений обвинувальний вирок, чи іншим чином слід розцінювати їх роль у діяннях, які інкримінуються обвинуваченим.

Матеріали кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 , ОСОБА_17 , ОСОБА_9 були виділені з кримінального провадження № 0000617 від 09.05.2014 у зв`язку з розшуком останніх та надалі були об`єднанні в одне провадження, відповідно до ухвали Кузнецовського міського суду Рівненської області від 22 лютого 2017 року.

Вказаною ухвалою констатовано факт, що матеріали кримінального провадження стосовно вказаних вище обвинувачених (11 осіб) необхідно об`єднати, оскільки вони стосуються декількох осіб, обвинувачених у вчиненні одного кримінального правопорушення, та вирішено здійснювати спеціальне судове провадження стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Зважаючи на наведене та конкретні обставини цього кримінального провадження (виділення, об`єднання кримінальних проваджень на різних етапах досудового розслідування та судового розгляду), розбіжності в змісті викладу письмового повідомлення про підозру та обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення, зокрема, й в частині конкретизації того з ким ОСОБА_8 чи інші учасники групи були у змові, не містять принципових розбіжностей.

Поміж тим активна процесуальна поведінка сторони захисту, зокрема обвинуваченого ОСОБА_8 , свідчить про те, що захист останнього здійснювався саме від висунутого йому обвинувачення, зміст якого останній усвідомлював правильно. При цьому з урахуванням тривалості розгляду цього кримінального провадження сторона захисту в такому праві будь-яким чином не була обмежена, а тому немає підстав стверджувати, що розбіжність у повідомленні про підозру та в обвинувальному акті, на яку вказує захисник, могла призвести до істотного впливу на забезпечення права останнього на справедливий суд, тобто обвинуваченим було реалізовано його право на захист від висунутого обвинувачення.

В судовому засіданні 24.05.2018, відповідно до журналу судового засідання, усі обвинувачені вказали, що суть обвинувачення їм зрозуміла.

Отже, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення в обвинувальних актах та в повідомленні про підозру дають повне розуміння кожного з елементів складу кримінального правопорушення для юридично-правової оцінки діяння за відповідною кримінально-правовою нормою, не містить принципових розбіжностей, тому жодним чином не свідчить про порушення вимог кримінального процесуального закону, а доводи захисника про протилежне є неприйнятними.

Не бере апеляційний суд до уваги доводи захисника ОСОБА_20 , що суд першої інстанції вийшов за межі висунутого ОСОБА_8 обвинувачення, оскільки такі ґрунтуються лише на власних судженнях щодо оцінки сформульованого судом обвинувачення.

Апеляційні доводи захисника ОСОБА_20 та ОСОБА_21 про порушення правил підслідності у кримінальному провадженні стосовно обвинувачених та внаслідок цього недопустимість доказів, отриманих з порушенням правил підслідності під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, є голослівні.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що відомості про кримінальні правопорушення Сарненським РВ УМВС України в Рівненській області внесені до ЄРДР 09.05.2014 за № 0000617 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 122 КК України; 09.05.2014 - за № 0000619 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, 09.05.2014 - за № 0000620 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України; 09.05.2014 - за № 0000622 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України; 09.05.2014 - за № 0000626 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Постановою т.в.о. прокурора Сарненського району 12.05.2014 (т.1 а.м.60-61) зазначені вище кримінальні провадження об`єднані в одне, якому присвоєно номер № 0000617.

Постановою заступника прокурора Сарненського району про визначення підслідності від 10.05.2014 (13.05.2014) ОСОБА_39 визначено підслідність вказаного вище об`єднаного кримінального провадження за СУ УМВС України в Рівненській області. (т.1 а.м.63-64)

Суд першої інстанції в судовому засіданні дослідив відомості з ЄРДР у кримінальних провадженнях №0000617, № 0000619, № 0000620, № 0000622, № 0000626 (т.29 а.м.155-175), які надані Офісом Генерального прокурора, зі змісту яких вбачається, що зазначена у постанові заступника прокурора Сарненського району ОСОБА_39 про визначення підслідності дата її винесення - 10.05.2014 носить характер описки, а тому не є істотною обставиною, яка може вплинути на визнання її незаконною в цілому.

Колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав не взяття до уваги встановлених судом першої інстанції обставин щодо законності згаданої вище постанови про визначення підслідності, оскільки підтверджено що фактично вона винесена 13.05.2014, тобто після 12.05.2014, коли були об`єднані кримінальні провадження №0000617, № 0000619, № 0000620, № 0000622, № 0000626. Крім того відомості, надані Офісом Генерального прокуроращодо руху кримінального провадження взято до уваги судом не в контексті доказів обставин вчинення кримінального правопорушення, а лише на підтвердження факту описки в документі.

Необґрунтованими є покликання захисника ОСОБА_20 , що дії прокурора не співпадають в часі за своєю хронологією, оскільки фактично відомо, що 12.05.2014 об`єднано в одне провадження за № 0000617 матеріали кримінальних проваджень, внесених до ЄРДР за № 0000617; № 0000619; № 0000620; № 0000622 № 0000626, 13.05.2014 постановою заступника прокурора Сарненського району ОСОБА_39 про визначення підслідності від 10.05.2014 (13.05.2014) визначено підслідність вказаного вище об`єднаного кримінального провадження за СУ УМВС України в Рівненській області. 13.05.2014 матеріали об`єднаного кримінального провадження № 0000617 отримано СУ ГУНП у Волинській області, про що свідчить відтиск штампу від 13.05.2014 вх.№1366, а також резолюція від цього ж дня.

Варто наголосити, що вихідна дата документу не може беззаперечно свідчити про те, що документ був переданий чи будь-яким чином скерований його адресату, водночас відмітка про отримання та резолюція на документі належним чином підтверджує факт отримання такого документу (з додатками) адресатом.

Зважаючи на наведене факт отримання СУ УМВС України в Рівненській області матеріалів кримінального провадження № 0000617 саме 13.05.2014 належним чином підтверджує хронологію подій за датою, часом і узгоджується з інформацією, наданою Офісом Генерального прокурора щодо руху кримінального провадження № 0000617 і спростовує апеляційні доводи в цій частині.

У зв`язку з викладеним відсутні підстави для визнання постанови заступника прокурора Сарненського району ОСОБА_39 про визначення підслідності від 10.05.2014 (13.05.2014) незаконною. В свою чергу встановлені обставини дають підстави для висновку про безпідставність клопотань захисника ОСОБА_20 про визнання істотним порушенням здійснення досудового розслідування СУ ГУНП в Рівненській області та визнання недопустимими усіх доказів, що зібрані слідчими вказаного управління, оскільки вони були мотивовані лише незаконністю постанови заступника прокурора Сарненського району про визначення підслідності від 10.05.2014 (13.05.2014).

Безпідставними є й доводи захисника ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , що прокурор ОСОБА_40 не мав повноважень визначати підслідність цього кримінального провадження та з порушенням відповідних норм КПК визначив її за СУ УМВС України в Рівненській області, що, на переконання апелянтів, ставить під сумнів отримані під час досудового розслідування докази.

В основі встановлених кримінальним процесуальним законом правил допустимості доказів лежить концепція, відповідно до якої в центрі уваги суду повинні знаходитися права людини і виправданість втручання в них держави незалежно від того, яка саме посадова особа обмежує права.

Невідповідність тим чи іншим вимогам закону нівелює доказове значення відомостей, одержаних у результаті відповідних процесуальних дій, не в будь-якому випадку, а лише в разі, якщо вона призвела до порушення прав людини і основоположних свобод або ж ставить під сумнів походження доказів, їх надійність і достовірність. Адже для прийняття законного й обґрунтованого рішення суд має отримувати максимально повну інформацію щодо обставин, які належать до предмета доказування, надаючи сторонам у змагальній процедурі достатні можливості перевірити й заперечити цю інформацію.

Таким чином вирішуючи питання про вплив порушень порядку проведення процесуальних дій на доказове значення отриманих у їх результаті відомостей суд повинен насамперед з`ясувати вплив цих порушень на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.

Такі висновки сформувала Велика Палата Верховного Суду в постанові від 31 серпня 2022 року (справа № 756/10060/17, провадження № 13-3кс22), вказавши на те, що у разі визнання доказів недопустимими суд має вмотивувати свої висновки про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, зазначивши, які саме й чиї права і свободи було порушено і в чому це виражалося. Оцінюючи докази на предмет допустимості відповідно до критеріїв, встановлених кримінальним процесуальним законом, суд виходить з обставин конкретної справи і також повинен вмотивувати своє рішення.

Мотиви апелянтів на обґрунтування порушень при визначенні прокурором підслідності кримінального провадження №0000340 за СУ УМВС України в Рівненській області, на думку колегії суддів, є голослівними. Не доведено апелянтами і відповідний вплив на конвенційні або конституційні права людини, зокрема, яким чином наведені обставини «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.

Варто звернути увагу, що першочергово відомості щодо подій, які відбувалися 09.05.2014, були внесені до ЄРДР: 09.05.2014 за № 0000617 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 122 КК України; 09.05.2014 - за № 0000619 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України; 09.05.2014 - за № 0000620 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України; 09.05.2014 - за № 0000622 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України; 09.05.2014 - за № 0000626 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

З аналізу положень ст. 216 КПК України вбачається, що досудове розслідування у кримінальних провадженнях за ознаками яких відкриті наведені вище кримінальні провадження здійснюється слідчими органів Національної поліції.

Після надходження матеріалів об`єднаного кримінального провадження № 0000617 до СУ УМВС України в Рівненській області заступником прокурора області ОСОБА_41 визначено групу прокурорів у кримінальному провадженні для здійснення повноважень у формі процесуального керівництва: ОСОБА_42 , ОСОБА_7 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 .

Відомості про виявлення ознак злочину, передбаченого ч. 2 ст. 258 КК України, внесено до ЄРДР 29.07.2014 за №0000340.

Кримінальне провадження №0000340 від 29.07.2014 було об`єднано з кримінальним провадженням за № 0000617, підслідність якого була визначена за СУ УМВС у Рівненській області.

Поміж тим, враховуючи що згадані вище кримінальні провадження були об`єднані в одне провадження за номером № 0000617 були підстави вважати, що кримінальні правопорушення в яких здійснюється досудове розслідування вчинені одними особами та виділення в окреме провадження матеріалів досудового розслідування за ч. 2 ст. 258 КК України може негативно вплинути на повноту досудового розслідування та судового розгляду, оскільки докази, які зібрані у кримінальному провадженні № 0000617, в повному об`ємі відносяться до предмету доказування злочину, передбаченого ч. 2 ст. 258 КК України. З огляду на наведене цілком логічним є здійснення досудового розслідування саме СУ УМВС України у Рівненській області, яке проводило досудове розслідування до об`єднання кримінальних проваджень, що й аргументовано в постанові прокурора про визначення підслідності.

Крім того інститут підслідності покликаний оптимізувати діяльність органів, що здійснюють досудове розслідування, з метою його найбільш ефективної та результативної організації для досягнення завдань кримінального провадження, передбачених у ст. 2 КПК. Водночас забезпечення ефективного розслідування і, як складова цієї діяльності, визначення органу розслідування є по суті управлінською діяльністю прокурора, у якого можуть бути найрізноманітніші підстави для передачі справи тому чи іншому органу. Це можуть бути відомості про особисту зацікавленість посадових осіб «правильного» органу розслідування в результатах справи, і їхня функціональна залежність від сторін у справі, і відсутність достатнього досвіду, ресурсів та інформації в того органу, який має проводити розслідування за визначеною законом підслідністю, тощо.

Водночас специфіка даного кримінального провадження потребувала недопущення зволікання у фіксації відомостей про такий злочин, термінового вжиття заходів, спрямованих на збирання доказів, та залучення співробітників правоохоронного органу до розслідування в обсязі, необхідному для здійснення ефективного досудового розслідування.

Відомості про здійснення СУ УМВС України у Рівненській області неефективного досудового розслідування в матеріалах кримінального провадження відсутні.

Апелянти і, зокрема, захисник ОСОБА_20 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в цій частині, оперує лише своєю суб`єктивною думкою щодо належності чи неналежності процесуальних документів та дій працівників правоохоронних органів, органів прокуратури, однак не наводить належних аргументів про порушення будь-яких конвенційних або конституційних прав, свобод чи інтересів обвинувачених в результаті здійснення досудового розслідування.

Колегія суддів погоджується з висновками та мотивами суду першої інстанції щодо відсутності підстав визнавати недопустимим доказом постанову про визначення групи прокурорів у кримінальному провадженні від 12.04.2019, оскільки зазначення у вступній частині постанови про визначення групи прокурорів у кримінальному провадженні від 12.04.2019 помилкового номеру кримінального провадження внаслідок описки, не є істотним порушенням та не може бути підставою для визнання такої постанови незаконною. У вказаній постанові про визначення групи прокурорів у кримінальному провадженні від 12.04.2019, якою визначено групу прокурорів для підтримання публічного обвинувачення у кримінальному провадженні стосовно обвинувачених у складі прокурора прокуратури області ОСОБА_7 , начальника Варашського відділу Сарненської місцевої прокуратури ОСОБА_45 , прокурорів вказаного відділу ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , у мотивувальній та резолютивній частинах містяться відомості про прийняття рішення у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 258 КК України, ОСОБА_49 за ч. 2 ст. 15, п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 258, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 258, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 258 КК України. Тобто зміст мотивувальної та резолютивної частин постанови, а саме чітке зазначення прізвищ осіб, кримінально-правової формули кваліфікації їх дій об`єктивно вказує на те, що у дійсності вирішувалось питання визначення групи прокурорів у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_10 , ОСОБА_49 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_8 .

Певні недоліки у постанові, наведені апелянтами, не свідчать ані що група прокурорів визначена з порушенням встановленого порядку, ні що досудове розслідування здійснювалося неуповноваженою особою, а тому, всупереч доводам сторони захисту, підстав для визнання зібраних визначеними на підставі «постанови про визначення групи прокурорів у кримінальному провадженні» прокурорами доказів недопустимими колегія суддів не вбачає.

Перевірено колегією суддів і аналогічні вимоги щодо визнання недопустимим доказом постанови про внесення змін до групи прокурорів у кримінальному провадженні від 09.02.2023, які свого підтвердження не знайшли.

Таким чином колегія суддів, перевіривши матеріали кримінального провадження, погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав не взяття до уваги доказів, поданих прокурорами чи слідчими, які здійснювали досудове розслідування, та вчинені ними процесуальні дії.

Не є слушними й доводи захисника ОСОБА_20 та ОСОБА_21 про порушення положень ст. 291 КПК України внаслідок приєднання до судової справи стосовно обвинувачених матеріалів досудового розслідування, які були надані прокурором.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження на етапі судового розгляду прокурор ОСОБА_7 клопотав про приєднання матеріалів кримінального провадження №0000464 від 13.10.2014 та №0000145 від 02.08.2016 до матеріалів судової справи. В судовому засіданні 12.02.2019 було задоволено клопотання прокурора, при цьому в учасників судового розгляду з`ясовано думку щодо вирішення згаданого клопотання, обвинувачені та їх захисники не заперечували щодо приєднання наданих прокурором матеріалів кримінального провадження до матеріалів судової справи.

Разом з тим, положення КПК України не містять обмежень щодо можливості надання та приєднання прокурором документів під час судового розгляду, за умови вирішення такого клопотання судом та з`ясування думки усіх учасників судового розгляду, а тому наявність наведених апелянтами порушень не підтвердилася і колегія суддів не вбачає обґрунтованих підстав для повернення матеріалів кримінального провадження прокурору.

Також у справі проведено ряд судових експертиз, з яких оспорюється лише висновки (портретної експертизи) №2-204 від 25.07.2014, висновок експерта (портретна експертиза) №207 від 24.07.2014, висновок експерта №2132/2133/2134 від 07.10.2014 комплексної експертизи відео-звукозапису та комп`ютерної техніки з підстав, що такі висновки зроблені за результатами дослідження протоколів, які на думку сторони захисту, є недопустимими доказами у кримінальному провадженні, а вказані висновки експертів ґрунтуються на припущеннях.

Посилання захисників ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_19 в апеляційних скаргах на неналежне проведення під час досудового розслідування органом досудового розслідування окремих дій, а на стадії судового розгляду відмова у допиті певних свідків, експертів, а також невизнання певних доказів недопустимими є безпідставним, виходячи з наступного.

Під час розгляду даного провадження в суді першої інстанції сторона захисту, ініціюючи питання про недопустимість згаданих вище висновків експертів та ряду інших доказів не змогла навести обґрунтованих підстав для визнання їх недопустимими доказами.

Так, захисники в клопотаннях про визнання недопустимими доказами наводять загальні припущення щодо порушень вимог КПК при здійсненні процесуальних дій, на їх думку, тотальну фальсифікацію правоохоронними органами протоколів огляду місця події, інших протоколів слідчих дій, їх можливу підміну під час здійснення досудового розслідування, однак жодним чином не підтверджують свої доводи доказами.

Судом першої інстанції надано належну оцінку аргументам захисників щодо недопустимості висновків експертів, інших наведених доказів та обґрунтовано відмовлено у задоволенні клопотань захисників, з чим перевіривши матеріали кримінального провадження погоджується апеляційний суд.

Колегія суду апеляційної інстанції зазначає, що відмови суду першої інстанції у задоволенні клопотань захисту про визнання недопустимими доказами висновків (портретної експертизи) №2-204 від 25.07.2014, висновку експерта №2132/2133/2134 від 07.10.2014 комплексної експертизи відео-звукозапису та комп`ютерної техніки, а також у виклику експерта жодним чином не спрямовані на позбавлення сторони захисту надати суду докази на підтвердження тих обставин, які мають істотне або навіть вирішальне значення, як це зазначено в апеляційних скаргах. Проте відмови суду у задоволенні згаданих вище клопотань є наслідком неналежного обґрунтування стороною захисту заявлених клопотань.

Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Норми частини 3 ст. 404 КПК України зобов`язують суд апеляційної інстанції провести повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, лише коли суд першої інстанції дослідив ці обставини неповно або з порушеннями.

Поміж тим, згідно з ч. 1 ст. 318 Кримінального процесуального кодексу судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.

Поряд із принципом розумних строків ст. 7 КПК України визначає, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати й іншим загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: забезпечення права на захист; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів.

Разом із тим, апеляційний розгляд не тотожний судовому розгляду в суді першої інстанції,а повторний розгляд кримінального провадження по суті фактично нівелює принцип інстанційності судочинства. Натомість апелянти, клопочучи про повторне дослідження доказів, фактично домагаються перегляду ухваленого судового рішення виключно заради відстоювання своєї точки зору щодо надання нової оцінки вже існуючим та перевіреним у судовому засіданні доказам, чого колегія суддів апеляційного суду без належно обґрунтованих та законних підстав не вправі повторно здійснювати.

Слід враховувати, що подані стороною захисту клопотання не залишилися без розгляду, судом першої інстанції обґрунтовано свої висновки щодо відмови у задоволенні вказаних клопотань.

Відтак враховуючи тривалість судового розгляду у даному кримінальному провадженні, забезпечення судом першої інстанції змагальності судового процесу, сторона захисту протягом усього судового розгляду не була позбавлена можливості відстоювати свій процесуальний інтерес, не обмежувалася в часі щодо підготовки достатніх аргументів на підтримку поданих клопотань, а тому колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання захисників ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_19 у повторному дослідженні доказів.

З аналогічних підстав колегія суддів відмовляє й в задоволенні клопотання про допит свідка ОСОБА_32 , ОСОБА_36 та експертів Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 .

Щодо свідка ОСОБА_32 слід зазначити, що суд першої інстанції виключив його допит із числа доказів, які підлягають дослідженню у зв`язку з неможливістю явки вказаного свідка в судове засідання (виїхав за межі України).

Свою відмову у задоволенні клопотання про допит експертів Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_53 районний суд аргументував відсутністю достатніх та обґрунтованих доводів на підтвердження того, які саме положення висновку експерта підлягають роз`ясненню.

Враховуючи неналежне обґрунтування заявлених клопотань та відсутності підстав для їх задоволення, суд апеляційної інстанції також відмовляє у задоволенні клопотання про виклик експерта за майже аналогічних підстав, встановлених судом першої інстанції.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 101 КПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи. Вимоги до змісту висновку експерта викладені у ст. 102 КПК України.

Висновок експерта №2132/2133/2134 від 07.10.2014, який просить роз`яснити захисник ОСОБА_20 , відповідає вимогам ст. 102 КПК України щодо його змісту, в ньому викладені відповіді на всі запитання, поставлені експерту відповідно до постанови слідчого про призначення фоноскопічної експертизи від 10.06.2016.

Висновок вказаної вище експертизи є чітким, зрозумілим і за результатами його безпосереднього дослідження не викликав у суду першої інстанції будь-яких запитань, тому не потребував додаткових роз`яснень шляхом допиту експерта в судовому засіданні, як це регламентовано ст. 356 КПК України. Відповідне клопотання сторони захисту про допит експерта в суді було вирішено з дотриманням порядку, встановленого ст. 350 КПК України. У вироку надано належну оцінку цьому доказу з урахуванням усіх висловлених стороною захисту заперечень щодо його належності й допустимості. Сама собою незгода сторони захисту з відмовою суду в допиті експерта за цих обставин не свідчить про порушення порядку дослідження доказів.

Так, на противагу доводам захисника про недопустимість висновку експерта №2132/2133/2134 від 07.10.2014 внаслідок того, що експертом було досліджено матеріали та об`єкти, які здобуті з порушенням вимог КПК України, слід зазначити наступне.

Різниця назви картки у протоколах оглядів та у висновку експерта є несуттєвою, загалом ідентифікаційні дані карти узгоджуються між собою. Такі розбіжності є наслідком опису слідчими чи експертом вказаної карти з різним ступенем деталізації, при цьому факту порушень цілісності упакування карти не виявлено, підміна картки іншими особами виключається і є лише припущенням захисника, що належним чином перевірено як судом першої, так і апеляційної інстанції.

Твердження про проведення експертизи без надання витребуваних експертами додаткових матеріалів колегія суддів до уваги не бере. Судовий експерт ОСОБА_54 до суду звернувся з клопотанням про надання експертам в розпорядження додаткових матеріалів, які необхідні для надання висновку, а саме: вказати місцезнаходження досліджуваного матеріалу (назва файлу, початкові та кінцеві слова фрагмента відео звукозапису із зазначенням позначки лічильника відеозвукозаписуючого пристрою «часу звукозапису, де знаходяться початкові та кінцеві слова»); протоколи прослуховування (стенограми) досліджуваного матеріалу. У примітці зазначено мету такого звернення, а саме у випадку суттєвого не скорочення об`єму досліджуваного матеріалу дана експертиза може бути проведена у термін, який значно перевищує 3 місяці з моменту відповіді на клопотання.

Тобто фактично клопотання експерта стосувалося не надання додаткових матеріалів, як це трактує захисник, а зменшення об`єму досліджуваного матеріалу шляхом визначення більш конкретних меж де знаходяться початкові та кінцеві слова, які підлягають дослідженню, та надання протоколів прослуховування (стенограм) досліджуваного матеріалу задля скорочення строку виконання експертизи. Запитувані експертом дії були виконані: 07.07.2014 проведено детальний огляд записів в результаті чого виготовлено стенограму наявних розмов, конкретизовано часові рамки дослідження матеріалу, який може мати доказове значення в даному кримінальному провадженні.

Як вбачається із змісту висновку експерта №2132/2133/2134 від 07.10.2014 ним фактично брався до уваги протокол огляду речі (предметів) від 07.07.2014, проведення якого і було ініційоване самим експертом для скорочення строку виконання експертизи, що описано вище. При цьому вказаний протокол і протокол огляду речей і предметів від 15.05.2014 у проведені експертизи відігравав роль часового орієнтиру по відеозапису, оскільки предметом дослідження були саме відеозвукозаписи, які експерти особисто прослуховували на ЕОМ із застосуванням спеціальних програмних засобів для роботи зі звуком (встановлення семантичного змісту). Персоніфікація осіб здійснювалася на основі аудиторного сприйняття судовими експертами перцептивних властивостей усного мовлення (темп мовлення, тональність, тембральне забарвлення і т.п. (п.3 висновку) Аналіз експериментальних і досліджуваних зразків мовлення проводився програмно і органлептично шляхом порівняння топологічних ознак спектральних перерізів, спектральних переходів, аналізу спектрів, зображення спектрограм і функцій артикуляції), після чого формувався висновок про належність мовлення конкретній особі.

Відповідно до п. 4.14 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, у вступній частині висновку експерта зазначаються, зокрема, перелік питань, які поставлено на вирішення експертизи; якщо питання сформульовано неясно або його редакція не відповідає рекомендаціям, але зміст завдання експертові зрозумілий, то після наведення питання в редакції документа про призначення експертизи (залучення експерта) він може дати відповідні роз`яснення і викласти питання в редакції, що відповідає зазначеним рекомендаціям. Таким чином, експерту надано право давати роз`яснення та не визначено такого обов`язку. Судом першої інстанції цілком обґрунтовано зазначено, що зміна редакції питань експертом не є підставою визнання такого висновку недопустимим.

На переконання колегії суддів, суттєвої різниці між виразом "усним мовленням" та "усною мовою", як про це вказує захисник, не має, оскільки в обох випадках дослідженню підлягає усне висловлювання.

Експертиза матеріалів і засобів відео-звукозапису (фоноскопічна) це вид криміналістичної експертизи, в рамках якої здійснюється ідентифікація диктора за параметрами усної мови, ідентифікація апаратури, за допомогою якої здійснено запис (визначення, чи є запис оригінальним), та виявлення ознак монтажу записів.

Мета експертизи ідентифікувати на фонограмі або відеофонограмі такі деталі, як: учасника розмови; тип мови; змістовий аналіз; джерела та супровід звуків; аналіз додаткових звуків та фону, які присутні на записі. Особливості запису: аналіз, чи це оригінал або копія запису, чи він є безупинним або має зупинки. Характер запису: Чи були на записі зміни або монтаж.

Висновком експерта, зокрема, в додатку 2 до висновку експерта №2132/2133/2134 від 07.10.2014чітко встановлено, що висловлювання позначені символом «М» належать ОСОБА_8 , символом «К» належать ОСОБА_17 , іншими символами позначені висловлювання які найбільш ймовірно належать ОСОБА_17 , ОСОБА_15 ; неопізнані чоловічі; непридатні для ідентифікаційного дослідження. Тобто фактично висновок експерта в цій частині не містить припущень, як посилаються апелянти, оскільки чітко ідентифіковано за символами висловлювання ОСОБА_8 та ОСОБА_17 , при цьому відмежовано інші висловлювання щодо яких наявні сумніви при ідентифікації. Усне мовлення ОСОБА_15 встановлено, як найбільш ймовірно зафіксоване на досліджуваних відео фрагментах 19, 20, 25, 26.

Щодо зазначення у висновку дати створення файлів, які містяться на досліджуваній карті пам`яті - 10.05.2014, суд звертає увагу на те, що у п.4.1 зазначеного висновку експерта міститься запис про те, що дата останньої модифікації файлів на карті змінюється з 16:58:56 22.11.2013 до 11:18:32 09.05.2014, тобто знаходиться в межах досліджуваних подій.

У п.4.3 досліджуваного висновку експерта зазначено, що при комплексному дослідженні структур файлів та показів файлової системи встановлено, що усі структури досліджуваних файлів є однаковими та не містять явних ознак комп`ютерної обробки цифрових відеофонограм, тобто структура досліджуваних файлів та покази файлової системи щодо часу їх останньої модифікації відповідають таким, що могли бути утворені за допомогою відеореєстратора автомобіля без подальших внесень змін у файл та його атрибути щодо часу останньої модифікації. Також, під час перегляду та прослуховуванні відео фрагментів 1-33 зупинок запису та інших ознак монтажу не виявлено.

Безпідставними є і доводи про суперечність щодо кількості файлів наявних на карті пам`яті марки «SP micro» ємністю 16 Gb, враховуючи що в протоколах огляду речей описується загальна кількість виявлених файлів, а у постанові слідчого про призначення експертизи йде мова про 34 файли з фрагментами розмов, які саме підлягають дослідженню під час експертизи.

Запис допиту ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_49 , використано органом досудового розслідування виключно у якості зразка голосу для проведення експертного дослідження, у ході якого інформативні дані, що були отримані під час допиту цих осіб, не використовувалися. А відтак підстави стверджувати про недопустимість висновку експерта з огляду на приписи статті 87 КПК, відсутні.

Покликання захисника ОСОБА_20 про процесуальні порушення під час отримання відеозаписів від свідка ОСОБА_55 , подальшого їх копіювання, приєднання до матеріалів кримінального провадження та огляду ґрунтуються виключно на несприйнятті змісту наявних в матеріалах кримінального провадження доказів та норм законодавства. У своїх апеляційних доводах захисник неодноразово зазначає «нібито заява свідка», «нібито ствердив про видачу слідчому», «нібито не досліджував суд першої», таким чином ставить під сумнів достовірність усіх проведених слідчих дій, складених протоколів за результатами їх проведення під час здійснення досудового розслідування, здійснення належного судового розгляду фактично пославшись лише на свої припущення.

Разом з тим ретельно перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг стверджується належність та допустимість доказів, які захисники ставлять під сумнів.

Так, в матеріалах кримінального провадження міститься протокол допиту свідка ОСОБА_56 від 09.05.2014 (допит проведений з 14:45 15:40 год), протокол допиту свідка ОСОБА_57 від 09.05.2014 (допит проведений з 15:50 16:40 год), заява ОСОБА_56 від 09.05.2014 про добровільне надання працівникам міліції фото та відеоматеріалів, які він відзняв 09.05.2014 на території Сарненського району Рівненської області, протокол огляду місця події від 09.04.2014 (огляд здійснений з 19:05 19:40 год).

Допит вказаних вище свідків 09.05.2014 у приміщенні Сарненського РВ УМВС здійснено слідчою ОСОБА_58 , протоколи такого допиту підписані як ОСОБА_59 , ОСОБА_60 , так і слідчою. Змістом протоколів про допит свідків зафіксовано обставини, які були їм відомі і, зокрема, та обставина що ОСОБА_59 здійснювався відеозапис під час подій 09.05.2014.

Хронологія здійснення слідчих дій дає підстави дійти висновку, що після допиту свідків слідчою ОСОБА_58 від ОСОБА_56 отримано фото та відеоматеріали, які він відзняв, оскільки того ж дня в кабінеті №12 СВ Сарненського РВ УМВС України в Рівненській області, що в м. Сарни по вул. Демократична, 13 о 19:05 розпочато огляд предмету, а саме СД карти пам`яті «Transcent 300», об`ємом 32 GB, який закінчився о 19:20. Зазначений протокол підписаний понятими ОСОБА_60 , ОСОБА_61 , учасником слідчої дії ОСОБА_59 , та слідчою ОСОБА_58 , зауваження до протоколу відсутні. З протоколу вбачається, що оглядом скопійованої інформації встановлено, що наявні 91 відеозапис різної тривалості та 27 фотографій, диски із відеозаписами та фото опечатані у паперових конвертах, скріплені печатками № 1 Сарненського РВ УМВС України.

Наведені обставини спростовують доводи апелянта про відсутність відомостей щодо характеристик електронного носія з якого було скопійовано інформацію, оскільки у протоколі зазначено характеристики карти пам`яті, її об`єм, описана наявна на ній інформація (91 відеозапис, 27 фотографій), вид упакування дисків. Свідками проведення копіювання інформації з СД карти пам`яті «Transcent 300», об`ємом 32 GB на DVD-диски були ОСОБА_62 , ОСОБА_63 , та факт надання відеозаписів, які були відзняті останнім підтверджено ним й в судовому засіданні.

Важливо відмітити, що сукупність встановлених під час судового розгляду обставин, пояснення ОСОБА_56 щодо надання відзнятих ним відеоматеріалів, свідчать що фотознімки з карти пам`ятібули роздруковані та додані до згаданого протоколу огляду як додаток саме під час огляду карти пам`яті «Transcent 300», яку було надано ОСОБА_59 , а не з інших, на думку захисника, сфальсифікованих дисків.

Не знайшли свого підтвердження й доводи захисника ОСОБА_22 щодо визнання недопустимими доказами усіх доказів, які були зібрані з істотним порушенням вимог КПК України, а саме внаслідок того, що на момент додаткового допиту як свідка ОСОБА_10 у органу досудового розслідування уже існували дані, що його буде визнано підозрюваним.

По-перше, суд першої інстанції за результатами судового розгляду не досліджував зміст протоколу додаткового допиту свідка ОСОБА_10 від 21.05.2014 та такому доказу не надавав оцінки.

Зміст п. 1 ч. 3 ст. 87 КПК вказує на те, що дана норма права має застосовуватися за умови, коли на час отримання показань від свідка уже існували дані, що його буде визнано підозрюваним чи обвинуваченим, але, всупереч наявності у такої особи права на мовчання та свободи від самовикриття, слідчий чи прокурор вчиняє дії, спрямовані на отримання показань від неї. Саме такі дії, а не власне факт отримання показань від свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим, мають визнаватися істотним порушенням прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до сталої судової практики вчинення слідчим чи прокурором дій, спрямованих на отримання показань від свідка, щодо якого відсутні дані, що його буде визнано підозрюваним чи обвинуваченим у майбутньому, не вказують на недопустимість зазначених показань як доказів.

По-друге, сам захисник вказує, що в матеріалах досудового розслідування наявна вимога в УІТ ГУ МВС України в м. Києві щодо перевірки стосовно ОСОБА_64 датована 19.05.2014, однак відомостей про результати перевірки на момент допиту останнього відсутні. Таким чином допит свідка ОСОБА_10 було здійснено 10.05.2014 та додатковий допит 21.05.2014, що фактично вказує на безпідставність апеляційних доводів захисника, оскільки встановлено, що до проведення допиту свідка ОСОБА_10 були відсутні дані про те, що він є підозрюваним у вчиненні кримінального правопорушення.

По-третє захисником не наведено, які саме фактичні дані, отримані під час допиту ОСОБА_10 , як свідка, покладені в основу обвинувачення, або завдяки яким повідомленим ним обставинам отримані інші докази, що мають значення при прийнятті рішення у справі.

Отже місцевий суд з достатньою повнотою перевірив всі доводи сторін в судовому засіданні щодо допустимості чи недопустимості доказів, виклав критичний аналіз окремих доказів. У своїх висновках суд першої інстанції навів мотиви з яких взяв до уваги одні докази та відкинув інші, доводи сторін під час судового розгляду отримали об`єктивну та належну оцінку в судовому рішенні, з якою погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Як вбачається з матеріалів судового провадження обвинувачені і в суді першої інстанції, так і апеляційної інстанції своєї винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 258 КК України, ОСОБА_17 , ОСОБА_9 ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 258 КК України, не визнали. Під час апеляційного розгляду обвинувачені зазначили про те, що жодного відношення до кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 258 КК України, стосовно якого їм висунуто обвинувачення вони не мають.

При цьому жодних інших версій, які були б чіткі, конкретні, логічні, послідовні та разом з тим не суперечили доказам, які є у матеріалах кримінального провадження, обвинувачені і їх захисники не навели.

У апеляційних скаргах апелянти, окрім іншого, стверджують, що в діях обвинувачених відсутній склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 258 КК України, та жодними доказами не доведена їх попередня змова між собою.

Об`єктивною стороною складу кримінального правопорушення є сукупність передбачених законом про кримінальну відповідальність ознак, що характеризують зовнішній вияв суспільно небезпечного діяння, яке посягає на об`єкти кримінально-правової охорони. Це є певне діяння у виді дії або бездіяльності.

У той же час суб`єктивна сторона кримінального правопорушення це його внутрішня сторона, а саме, психічне ставлення особи до суспільно небезпечного діяння, що вона вчиняє, та його суспільно небезпечних наслідків. Зміст суб`єктивної сторони складу злочину характеризують такі ознаки, як вина, мотив і мета вчинення злочину.

Разом із тим, як було зазначено вище, сукупністю доказів встановлюється об`єктивна сторона складу злочину, а саме, дії особи, їх конкретна реалізація. У той же час мета вчинення злочинів тісно пов`язана з вольовим ставленням особи до суспільно небезпечних наслідків свого діяння, визначає направленість дій, результат, до якого прагне особа, і встановлюється шляхом аналізу скоєного особою конкретного діяння.

Терористичний акт є одним із найнебезпечніших злочинів проти громадської безпеки. Він створює загальну небезпеку, заподіює значну чи тяжку шкоду життю і здоров`ю ні в чому не винних людей, власності, довкіллю, нормальному функціонуванню органів влади, підприємств, установ чи організацій, характеризується застосуванням зброї, жорстокістю, насильством, здатний дестабілізувати соціально-політичну обстановку в суспільстві чи в окремих регіонах, дезорганізувати роботу органів влади, викликати у населення: шок, почуття напруги, незахищеності і громадського неспокою, тривоги і занепокоєння, посіяти страх і безпорадність тощо.

Із суб`єктивної сторони терористичний акт може бути вчинений лише з прямим умислом.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони терористичного акту є наявність мети: 1) порушення громадської безпеки; 2) залякування населення; 3) провокація воєнного конфлікту, міжнародного ускладнення; 4) вплив на прийняття рішень, вчинення або невчинення дій державною владою чи органами місцевого самоврядування, службовими особами цих органів, об`єднаннями громадян, юридичними особами; 5) привертання уваги громадськості до певних політичних, релігійних чи інших поглядів винного (терориста).

Так, судом було правильно встановлено, зокрема, що метою здійснення терористичного акту, серед іншого, стало привернення уваги громадськості до поглядів терористів щодо встановлення контролю над видобутком бурштину у власних інтересах.

Таким чином суд першої інстанції на підставі всебічно дослідженої та правильно оціненої сукупності доказів дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_9 поза розумним сумнівом усіх ознак складу злочину, передбаченого ст. 258 КК України.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 02.05.2023 у справі № 750/5546/21, співучастю у кримінальному правопорушенні є умисна спільна участь декількох суб`єктів кримінального правопорушення у вчиненні умисного кримінального правопорушення. Кримінальне правопорушення визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку кримінального правопорушення, домовилися про спільне його вчинення.

Домовленістю групи осіб про спільне вчинення кримінального правопорушення є узгодження об`єкту злочину, характеру, місця, часу, способу вчинення кримінального правопорушення та змісту виконуваних функцій, яке може відбутися у будь-якій формі: усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій, що висловлені не у формі усної чи письмової пропозиції, а безпосередньо через поведінку, з якої можна зробити висновок про такий намір.

Правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 05.06.2024 у справі №740/1925/22, визначено, що ознаки суб`єктивної сторони вчиненого злочину та особливості психічного ставлення обвинуваченого до вчинених діянь і їх наслідків встановлюються судами на підставі характеру вчиненого діяння та об`єктивно-предметних умов його вчинення, на сукупності встановлених судом фактичних обставин вчиненого злочину, що закріплені належними і допустимими доказами, зібраними в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законом, та оціненими відповідно до вимог ст. 94 КПК України. Питання про умисел або відсутність такого умислу необхідно вирішувати, виходячи з сукупності всіх обставин вчиненого діяння.

Судом першої інстанції правильно взято до уваги позиції Верховного Суду щодо означеної правової ситуації та констатовано, що попередня домовленість ОСОБА_10 зі ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , особою, щодо якої матеріали виділені в окреме провадження, а також з іншими невстановленими особами у кількості 100-150 осіб, підтверджується спільністю та узгодженістю їх дій.

Зокрема, сторона захисту не оспорює, що усі обвинувачені та частина інших невстановлених учасників групи у вечірній час 08.05.2014 приїхали до готелю «Парк-готель Швейцарія» у с. Обарів Рівненського району Рівненської області, при цьому усі взяли з собою вогнепальну зброю та боєприпаси до неї, звідки усі разом виїхали у ніч з 8 на 9 травня і були зранку 09.05.2014 у одному і тому ж місці - поблизу ТОВ мисливське господарство «Поліське-Сарни» за адресою: Рівненська обл., Сарненський район, смт. Страшеве, вул. Робітнича, 3, де зустрілись з іншими невстановленими співучасниками терористичного акту. Також обвинувачені, окрім ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , не оспорюють, що були поблизу с. Олексіївка Сарненського району Рівненської області. Показання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про те, що вони не були у той день поблизу вказаного місця, спростовуються показаннями обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_65 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , а також відеозаписами, наданими свідком ОСОБА_59 , які, відповідно до його показань, він здійснив 09.05.2014, прибувши на запрошення ОСОБА_10 на місце видобутку бурштину.

Загалом колегія суддів, ретельно перевіривши матеріали кримінального провадження, враховуючи об`єм і кількість доказів у кримінальному провадженні, вважає, що докази та факти, викладені у вироку, належним чином підтверджують наявність узгодженості в діях обвинувачених та склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 258 КК України, та повністю погоджується з аргументами суду першої інстанції. При цьому судом першої інстанції досить детально описаний перелік досліджених доказів, їм надано належну юридичну оцінку з розкриттям змісту таких доказів.

Разом з тим, колегія суддів акцентує увагу, що злагоджені дії обвинувачених, зміст показань обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 (що вони увесь час з моменту виїзду в напрямку м. Рівного 08.05.2014 до часу їх затримання перебували разом), дії спрямовані на приховування дійсної мети та діяльності групи, інші встановлені у кримінальному провадженні обставини у своїй сукупності беззаперечно свідчать про їх попередню домовленість з самого початку, а невизнання ними такої кваліфікуючої ознаки, як попередня змова на вчинення злочину, свідчить про їх бажання уникнути кримінальної відповідальності за скоєне, або намагання пом`якшити свою відповідальність.

Посилання обвинувачених на те, що вони до часу вчинення терористичного акту 09.05.2014 не були знайомі, не впливає на кваліфікацію їх дій за попередньою змовою групою осіб та такі посилання не підтвердилися, враховуючи встановлені під час судового розгляду обставини.

Змістом аналітичної довідки, отриманої у операторів телекомунікацій № 27/895 від 18.07.2014, підтверджується, що у період з 20.04.2014 до 09.05.2014 абонентські номери, якими користувались особи, мали зв`язки між собою: ОСОБА_15 мав 10 з`єднань з ОСОБА_8 , одне з`єднання з ОСОБА_17 ; ОСОБА_8 мав 30 з`єднань з ОСОБА_17 , 10 з`єднань з ОСОБА_15 ; ОСОБА_13 мав 29 з`єднань з ОСОБА_9 ; ОСОБА_9 мав 97 з`єднань з ОСОБА_17 , 29 з`єднань з ОСОБА_13 та 19 з`єднань з ОСОБА_8 .

Важливо зауважити, що під час вивезення обвинувачених з місця події у них вилучено 15 одиниць різного виду вогнепальної зброї, магазини до неї, набої у загальній кількості 563 штуки різного калібру, а також два розкладних ножі, розкладну металеву палицю з пружиною, три бронежилети, що узгоджується з протоколом огляду місця події від 09 травня 2014 року. Усі обвинувачені визнавали та не оспорювали факт здачі зброї до службового автомобіля працівників міліції на вимогу останніх.

Обвинувачений ОСОБА_10 в судовому засіданні підтвердив, що під час зустрічі з ОСОБА_35 поблизу ТзОВ Мисливське господарство «Поліське-Сарни» 09.05.2014, перед виїздом на місце видобутку бурштину, він побачив близько 300 озброєних чоловік у військовій формі та зрозумів, що вони залучені ОСОБА_35 з метою вирішення власних його інтересів щодо видобутку бурштину. Незважаючи на те, що у своїх показаннях мету приїзду на місце видобутку бурштину ОСОБА_10 пояснював бажанням висвітлити протиправні дії старателів, побачивши цих озброєних осіб та зрозумівши нібито різність власних інтересів з інтересами ОСОБА_66 , ОСОБА_10 не відмовився від участі у спільних узгоджених діях, спрямованих на встановлення у власних корисливих інтересах контролю над незаконним видобутком бурштину у Рівненській області та продовжив вчиняти дії спільно з іншими співучасниками для досягнення цього результату. Вказані обставини свідчать про те, що така мета охоплювалась умислом ОСОБА_10 .

Відповідно до висновку експерта № 2132/2133/2134 від 07.10.2014 на карті пам`яті відеореєстратора, який, як вбачається з аналізу доказів, був встановлений в автомобілі «Lexus LX», р.н. НОМЕР_6 , зафіксоване усне мовлення ОСОБА_8 про роботу мотопомп, про участь у видобутку бурштину, про свої бажання долучитись до незаконного видобутку бурштину, про те, що необхідно встановлювати своїх керівників для контролю за видобутком бурштину, про необхідність підкорити місцеве населення, яке видобуває бурштин, про те, які умови необхідно встановлювати для спільного видобутку бурштину з місцевим населенням, про необхідність залучення до цього процесу керівників правоохоронних органів.

Терористичний акт був вчинений на місці видобутку бурштину в урочищі «Гальбин» поблизу с. Олексіївка Сарненського району Рівненської області. Вказана обставина обвинуваченими не оспорюється та підтверджується відеозаписами, наданими свідком ОСОБА_59 , показаннями свідків ОСОБА_67 , ОСОБА_68 , ОСОБА_69 , ОСОБА_70 , ОСОБА_71 , ОСОБА_72 , ОСОБА_73 та інших свідків, які були очевидцями подій у цьому місці.

Вчинений терористичний акт був з використанням значної кількості вогнепальної зброї та групою осіб від 100 до 150 чоловік.

Застосування вогнепальної зброї під час подій 09.05.2014 призвело до поранення людини, заподіяння фізичного болю, пошкодження автомобіля з людьми всередині, а також здійснення пострілів в бік людей перед ногами та над головами, тобто таке застосування зброї створило небезпеку для життя та здоров`я людей, призвело до наслідків, передбачених диспозицією ст. 258 КК України.

Правовий аналіз змісту ч. 2 ст. 28 КК України враховуючи можливість розподілу ролей, вчинення особами лише окремих частин на виконання спільного плану та для досягнення єдиної мети, дає суду підстави для висновку, що за злочин несуть відповідальність і ті особи, котрі хоча й не вчиняли дій, якими безпосередньо був вчинений злочин, але, будучи об`єднаними з іншими співвиконавцями цього злочину єдиним умислом, спрямованим на його вчинення, виконали хоча б частину того обсягу дій, який група вважала необхідним для реалізації цього умислу.

Така позиція суду узгоджується з неодноразово висловленою Верховним Судом правовою позицією, у тому числі у постанові від 30.05.2019 у справі №487/3884/16-к щодо визначення вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб.

Зважаючи на наведене, сукупність встановлених обставин кримінального провадження, з урахуванням попередньої змови обвинувачених між собою та з іншими невстановленими особами, беззаперечно дає підстави для висновку, що умислом обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 охоплювалось застосування зброї та погроза нею під час вчинення терористичного акту.

Залучення до вчинення терористичного акту значної кількості озброєних чоловіків у кількості від 100 до 150 осіб у військовій формі та спортивної статури, застосування зброї, пошкодження транспортного засобу місцевих жителів, нанесення місцевим жителям тілесних ушкоджень невстановленими особами за попередньою змовою зі ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_16 вказує на те, що метою вчинення терористичного акту було залякування населення. Паніка серед місцевого населення Сарненського району (приблизно до 1000 чоловік прибули до місця видобутку бурштину поблизу с. Олексіївка Сарненського району Рівненської області, приблизно до 2000 тисяч до с. Страшеве того ж району) та порушення громадської безпеки як мети, яку бажали досягти терористи, підтверджується показаннями свідків з числа жителів Сарненського району, відеозаписами, які були зроблені ОСОБА_74 .

Доводи щодо відсутності в діях обвинувачених складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 258 КК України, були ретельно перевірені колегією суддів, яка вважає їх безпідставними.

Таким чином діяння, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , містять склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 258 КК України, а діяння, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_9 та ОСОБА_17 , містять склад кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 258, ч. 1 ст. 263 КК України.

Отже твердження апеляційних скарг адвокатів ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , ОСОБА_24 та обвинуваченого ОСОБА_11 про необхідність закриття кримінального провадження стосовно обвинувачених ОСОБА_75 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 у зв`язку з відсутністю в діях останніх складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 258 КК України, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.

Що ж стосується доводів обвинувачених про свою непричетність до вчинення інкримінованого їм злочину, а саме кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 258 КК України, то колегія суддів вважає такі надуманими з наступних підстав.

Незважаючи на невизнання обвинуваченими своєї вини у вчиненні кримінальних правопорушень згідно висунутого обвинувачення вона підтверджується сукупністю доказів, зібраних у встановленому законом порядку, належно досліджених та оцінених судом за принципами всебічності, повноти та об`єктивності, зокрема: показаннями потерпілих, свідків обвинувачення, а також письмовими доказами: протоколами огляду місця події; протоколами додаткового огляду місця події; протоколами огляду речей; протоколами огляду речей і документів; протоколами проведення слідчих експериментів; протоколами огляду місцевості; висновками експертів; протоколами пред`явлення особи для впізнання; протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками; відповідями на запити, листами; довідками та іншими письмовими доказами.

Обґрунтовано судом першої інстанції взято до уваги те, що відеозаписами з відеореєстратора транспортного засобу підтверджується, що о 10:41 год. автомобіль, у якому здійснюється звуковідеофіксація, їде в колоні третім за автомобілем «Toyota Sequoia», н.з. НОМЕР_4 , та за автомобілем «Mercedes Benz GL-350», н.з. НОМЕР_19 . Після цього о 10:44 год. колона автомобілів зупиняється, з автомобіля «Toyota Sequoia», н.з. НОМЕР_4 , виходять чотири особи, один з яких - ОСОБА_10 .

У цей час в салоні автомобіля чути вказівки, щоб діставали стволи. Хтось каже, щоб вони усі тримались. Інша особа дає команду: «Стволи». Після цього, о 10:45 год. ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , тримаючи в руках вогнепальну зброю разом зі ОСОБА_10 та ще одним чоловіком йдуть в напрямку осіб, які перегородили їм дорогу. У цей час перед автомобілем з`являються ОСОБА_76 , ОСОБА_18 , який в руці тримає предмет, схожий на палицю. О 10:46 год. перед автомобілем з`являється ОСОБА_16 з пістолетом в правій руці та ОСОБА_9 , який тримає в руці зброю з прикладом. О 10:46 год. ОСОБА_16 пішов в напрямку осіб, які перегородили дорогу та зупинився. Це викликало занепокоєння осіб, що перегородили дорогу, вони почали голосно щось вигукувати та показувати в сторону ОСОБА_16 . Коли ОСОБА_16 повернувся до автомобілів, вигуки припинились. О цій самій хвилині наперед автомобіля вийшов ОСОБА_13 , з вогнепальною зброєю в вигляді автомата Калашникова. О 10:47 год. особи, які перегородили дорогу та особи зі сторони зупиненої колони, серед яких можна впізнати ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_11 , вийшли одночасно назустріч один одному, зупинились на близькій відстані один від одного та почали спілкуватись. О 10:50 год. ОСОБА_15 повернувся до автомобіля та дав якусь вказівку рукою. О 10:51 год. ОСОБА_15 знову відійшов від осіб, які спілкувались, тримаючи в руках вогнепальну зброю. Проте у цей час особи, які вели переговори, почали щось голосно вигукувати, і ОСОБА_18 та ОСОБА_15 повернулись знову до тих осіб. О 10:52:21 год. видно, як ОСОБА_18 наніс один удар правою рукою у ділянку голови якомусь чоловіку, без видимої причини, від чого останній нахилився, розвернувся та пішов назад. Такі дії ОСОБА_18 викликали обурення серед інших осіб, які почали наближатись до ОСОБА_18 , проте їх зупинив постріл, що пролунав через дві секунди, та ще два постріли, що пролунали через дві секунди. Після останніх двох пострілів люди почали пригинатись, відходити назад, деякі бігли. Проте, о 10:52:28 год., без видимих на те причин пролунало ще два постріли, у кадрі з`явився ОСОБА_17 з вогнепальною зброєю в руках і стволом, спрямованим вгору у напрямку осіб, що зупинили їхню колону. Люди, які зупинили колону, продовжували відходити в напрямку від автомобіля, звідки велась зйомка. Проте до 10:52:37 год. наперед автомобіля, у напрямку за особами, що відходили, вийшли ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_76 , у кожного з яких в руках було по одній одиниці вогнепальної зброї, та ОСОБА_9 , який тримав дві одиниці вогнепальної зброї: рушницю та автомат. При цьому зброя обвинувачених була спрямована в напрямку осіб, які відступають, та дещо вгору, і у цей час пролунало ще не менше п`яти пострілів. О 10:52:47 год. наперед автомобіля вийшов ОСОБА_77 , який тримав в одній руці пістолет, а у іншій - рушницю. О 10:53 год. поблизу автомобіля з`являються два працівники міліції та йдуть у напрямку за автомобіль, куди перед цим пішли обвинувачені зі зброєю. Проте, ОСОБА_8 їх зупиняє та підводить до ОСОБА_10 та ще однієї особи, що починають спілкуватись між собою у присутності ОСОБА_8 . Лише після цього особи з числа тих, які зупинили автомобіль, почали наближатись до автомобілів зупиненої колони. Об 11:18 год. зафіксовано автомобіль «Toyota Sequoia», н.з. НОМЕР_4 , без будь-яких видимих пошкоджень.

Наведене вище повністю спростовує показання обвинувачених про використання ними зброї за реальної загрози їх життю та здоров`ю. Незважаючи на те, що особи, які зупинили рух їх колони, почали відступати, частина обвинувачених, діючи у групі з іншими співучасниками, продовжували здійснювати постріли. Ці обставини беззаперечно вказують на мету такого застосування зброї залякування населення та порушення громадської безпеки.

З огляду на наведене захисники, знаходячи пояснення усім подіям і вчинкам обвинуваченим, посилаючись на свої припущення, ставлять під сумнів цілком очевидні обставини, які узгоджуються між собою за змістом, логічним зв`язком, хронологією подій, наявністю умислу та мети їх вчинення у обвинувачених, що належним чином підтверджується доказами.

Крім цього варто зазначити, що чинний КПК не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин чи елементів складу злочину на підставі сукупності непрямих доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину чи елемент складу злочину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.

Верховний Суд колегією суддів Касаційного кримінального суду у справі № 364/439/18 (постанова від 06 квітня 2021року) виснував, що як засвідчує судова практика, доказування досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх доказів, які вказують на характер дій обвинуваченого, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння, обстановку, в якій діяла відповідна особа тощо, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) винуватості особи.

Таким чином, кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що терористичний акт, тобто застосування зброї, яке створювало небезпеку для життя чи здоров`я людини, та яке вчинене з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, привернення уваги громадськості до інших поглядів винного (терориста), а також погроза вчинення зазначених дій з тією самою метою, вчинені за попередньою змовою групою осіб, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_17 , ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , а також придбання та носіння вогнепальної зброї, без передбаченого законом дозволу, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_17 та ОСОБА_9 мало місце, і усі обвинувачені у даному кримінальному провадженні винуваті у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень.

Загалом у вироку викладено показання понад 50 свідків, потерпілого, які були допитані безпосередньо під час судового розгляду.

Безпідставними є покликання апелянтів, що показання свідків у кримінальному провадженні не мають доказового значення, оскільки той чи інший свідок безпосередньо не вказував на обвинувачених, кожного окремо, та не бачив обвинувачених із зброєю.

Події, які відбулися 09.05.2014 та які інкримінуються обвинуваченим, відбувалися на території ТОВ мисливське господарство «Поліське-Сарни» за адресою: Рівненська обл., Сарненський район, смт Страшеве, вул. Робітнича, 3; місце видобутку бурштину с. Олексіївка Сарненського району Рівненської області; в урочищі «Залив»; в урочищі «Гальбин» поблизу с. Олексіївка Сарненського району Рівненської області, тобто на великій за обсягом території і тривали певний час, тому фактично кожен із свідків надав показання про обставини і факти, які безпосередньо міг бачити на місці де він в той момент перебував. Враховуючи обставини цього кримінального провадження, кількість обвинувачених та кількість свідків, динамічність і зміну дій обвинувачених цілком логічно, що показання свідків, потерпілого як і інші письмові докази у справі оцінюються у своїй сукупності. Вказане дає можливість належним чином та в достатній мірі відтворити обставини до, під час і після вчинення обвинуваченими ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_8 , ОСОБА_15 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 258 КК України, ОСОБА_9 , ОСОБА_17 вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 258, ч. 1 ст. 263 КК України.

Свідки ОСОБА_78 , ОСОБА_79 , ОСОБА_80 , ОСОБА_81 , ОСОБА_82 , ОСОБА_83 , ОСОБА_84 були очевидцями подій на місці видобутку бурштину в урочищі «Гальбин» поблизу с. Олексіївка Сарненського району Рівненської області

Показаннями свідка ОСОБА_27 підтверджується застосування щодо нього зброї 09.05.2014 поблизу с. Олексіївка Сарненського району Рівненської області невстановленими особами з числа терористів.

Наявність зброї у ОСОБА_17 , ОСОБА_49 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 під час вчинення терористичного акту поблизу с. Страшеве Сарненського району Рівненської області підтверджується показаннями свідка ОСОБА_85 . Використання зброї шляхом пострілів ОСОБА_14 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_13 підтверджується показаннями свідків ОСОБА_86 , ОСОБА_87 , ОСОБА_67 , ОСОБА_88 , ОСОБА_89 , ОСОБА_90 , ОСОБА_91 .

Також, відповідно до показань свідка ОСОБА_86 , керівниками були ОСОБА_8 та ОСОБА_13 . Хтось з них давав вказівку стріляти, але свідок не пам`ятає хто саме.

Використання вогнепальної зброї на місці видобутку бурштину ОСОБА_92 та іншими невстановленими співучасниками терористичного акту, дії ОСОБА_13 зі зброєю в руках підтверджуються показаннями потерпілого ОСОБА_25 .

Показаннями свідків ОСОБА_67 , ОСОБА_88 , ОСОБА_68 , ОСОБА_89 , ОСОБА_93 , ОСОБА_90 та інших свідків, які були очевидцями подій в урочищі «Залив» обвинувачених охарактеризовано як окрему групу осіб. Встановлено, що ОСОБА_16 під час подій тримав в руках зброю ОСОБА_10 , у той час як обидва обвинувачених заперечили знайомство та спільність дій.

Також не є слушними посилання захисту на те, що показання свідків ОСОБА_89 , ОСОБА_85 , ОСОБА_90 , ОСОБА_94 , ОСОБА_86 , ОСОБА_95 , ОСОБА_96 , ОСОБА_97 , ОСОБА_98 є недопустимими доказами у кримінальному провадженні, через те, що вони є показаннями з чужих слів та працівники поліції є зацікавленими особами.

За змістом положень статей 86, 87 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КПК України. Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, а також докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Положеннями ст. 97 КПК передбачено, що показаннями з чужих слів є висловлювання, здійснене в усній, письмовій або іншій формі, щодо певного факту, яке ґрунтується на поясненні іншої особи.

Згадані вище свідки є працівниками правоохоронних органів, які прибули за викликом на місце вчиненого злочину та (затримували) вивозили обвинувачених з місця події. Також працівники поліції, зокрема, знаходилися між натовпом людей і обвинуваченими, збирали зброю, що надано можливість більш детально ідентифікувати кожного з обвинувачених та їх дії 09.05.20214. У судовому засіданні вони повідомляли виключно ті факти та обставини подій, очевидцями яких вони були безпосередньо, на які суд і послався у своєму рішенні. Тому, через призму кримінального процесуального закону, їх показання не є показаннями з чужих слів і у суду не було підстав визнавати такі свідчення недопустимими доказами.

Також, відповідно до частини 1 статті 352 КПК України перед допитом свідка головуючий встановлює відомості про його особу та з`ясовує стосунки свідка з обвинуваченим і потерпілим. Крім того, головуючий з`ясовує чи отримав свідок пам`ятку про права та обов`язки свідка, чи зрозумілі вони йому, і в разі необхідності роз`яснює їх, а також з`ясовує, чи не відмовляється він з підстав, встановлених цим Кодексом, від давання показань, і попереджає його про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдивих показань.

Якщо перешкод для допиту свідка не встановлено, головуючий у судовому засіданні приводить його до присяги.

Аналіз вказаних норм дозволяє дійти висновку, що КПК України не визначає засоби, за допомогою яких повинна бути встановлена особа, проте, апеляційний суд виходить з того, що особа свідка не повинна викликати розумних сумнівів у сторін, а за наявності таких сумнівів, відомості про особу повинні бути підтверджені документально під час судового розгляду (крім випадків застосування до свідків заходів забезпечення безпеки).

Як слідує з матеріалів провадження, зокрема, журналу судового засідання від 01.12.2023 та технічного запису до нього, судом першої інстанції було здійснено допит свідків, до яких було застосовано заходи безпеки.

Головуючим суддею було належним чином встановлено особи зазначених свідків, перевірено документи (надані прокурором у конверті, а саме постанову про здійснення заходів забезпечення безпеки і заява), які дозволили ідентифікувати їх особу, при цьому допит відбувався з іншого приміщення та із застосуванням заходів, які унеможливлювали їх ідентифікацію, звук спотворено.

Також, судом першої інстанції під час допиту цих свідків було роз`яснено учасникам судового розгляду про залучення до участі у справі секретаря судового засідання, головного спеціаліста з інформаційних технологій Кузнецовського міського суду Рівненської області та право на заявлення їх відводу, проте всі учасники судового розгляду заявили про відсутність відводів. Секретаря судового засідання та головного спеціаліста з інформаційних технологій Кузнецовського міського суду Рівненської області головуючим суддею попереджено про відповідальність за ст. 381 КК України.

Свідкам ОСОБА_99 , ОСОБА_100 , ОСОБА_101 було роз`яснено про кримінальну відповідальність за відмову від дачі показань та дачу завідомо неправдивих показань та встановлено, чи зрозумілі вони їм. Стороні захисту було забезпечено можливість задати запитання вказаним свідкам, жодних заперечень щодо процедури допиту свідків, до яких застосовані заходи безпеки у учасників судового розгляду не було.

З викладеного слідує, що судом першої інстанції дотримано вимог статті 352 КПК України при допиті свідків, до яких застосовано заходи безпеки, що спростовує доводи апелянтів про протилежне.

Крім того відповідно до ч. 13 ст. 352 КПК України свідок, даючи показання, має право користуватися нотатками, якщо його показання пов`язані з будь-якими обчисленнями та іншими відомостями, які важко зберегти в пам`яті.

Зважаючи на наведене та ту обставину, що на момент допиту свідків після подій 09.05.2014 минуло понад 9 років, є голослівними як покликання захисника ОСОБА_102 про наявність сумнівів щодо належного встановлення їх особи, так і недостовірність наданих свідками показань, тому що вони читали їх з нотаток.

Не знайшли належного підтвердження і доводи захисника ОСОБА_20 про систематичне побиття, катування ОСОБА_8 у ДУ «Київський слідчий ізолятор», Лук`янівському СІЗО у зв`язку з чим у останнього погіршився стан здоров`я і наведене унеможливлювало повноцінну участь обвинуваченого в судових засіданнях по відеоконференцзв`язку.

Дійсно в матеріалах справи є відомості, що захисник ОСОБА_20 зверталась до суду з заявою про забезпечення невідкладного проведення судово-медичного обстеження ОСОБА_8 та її заява частково була задоволена. Зобов`язано ДУ «Київський слідчий ізолятор» невідкладно забезпечити проведення повного медичного обстеження обвинуваченого ОСОБА_8 відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з надання медичної допомоги особам, узятим під варту.

Також в матеріалах кримінального провадження наявне повідомлення начальника філії ДУ «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» в м. Києві та Київській області (Філія ЦОЗ ДКВС України в м. Києві та Київській області) ОСОБА_103 , в якій зазначається про результати проведення медичного обстеження обвинуваченого ОСОБА_8 , 1973 року народження, який утримується в ДУ «Київський слідчий ізолятор». Зі змісту згаданого повідомлення вбачається, що за час перебування в установі за медичною допомогою до медичного персоналу ДУ «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_8 самостійно не звертався. За результатами отриманих адвокатських запитів, повідомлень були здійснені неодноразові медичні огляди ОСОБА_8 , витребувані медичні документи щодо стану здоров`я останнього.

Стан здоров`я ОСОБА_8 оцінений як задовільний, відповідає перебігу наявних хронічних захворювань. Потребує постійного прийому гіпотензивної терапії та профілактичного, соматичного лікування в амбулаторних умовах. Стаціонарного лікування, як в Київській міській частині, так і в умовах лікарняних закладах МОЗ України, станом на 20.08.2024 він не потребує. При виявленні загострення наявних хронічних захворювань та/або необхідності надання ОСОБА_8 термінової медичної допомоги, така допомога буде надана силами та засобами закладів охорони здоров`я, що засновані на комунальній власності територіальної громади міста Києва. (т.31 а.с.244-245)

Таким чином, як на момент надходження вказаного вище повідомлення до суду, так і під час апеляційного розгляду не отримано відомостей про звернення ОСОБА_8 за медичною допомогою у зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень чи фактів фіксації побиття останнього.

При цьому, не отримано інформації, що встановлені у ОСОБА_8 хронічні захворювання будь-яким чином унеможливлювали або впливали на можливість участі обвинуваченого у судових засіданнях, зокрема, по відеоконференцзв`язку.

Підсумовуючи колегія суддів апеляційного суду встановила, що в основу обвинувального вироку покладено виключно ті докази, що не викликають сумнівів у їхній достовірності. Зі змісту оскарженого вироку вбачається, що суд у мотивувальній його частині виклав належні і обґрунтовані мотиви прийнятого рішення.

В апеляційних скаргах містяться також інші аргументи, які не потребують детального аналізу суду та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні. У цій частині колегія суддів виходить з усталеної практики ЄСПЛ.

Так, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. З рішення має бути чітко зрозуміло, що головні проблеми, порушені у цій справі, були розглянуті (Boldea v. Romania від 15.02.2007, № 19997/02, § 30) і що конкретні та ясні відповіді були надані на аргументи, які є вирішальними для результату розгляду справи (Moreira Ferreira v. Portugal (№ 2) [GC] від 11.07.2017, № 19867/12, § 84; S.C. IMH Suceava S.R.L. v. Romania від 29.10.2013, № 24935/04, § 40). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Ruiz Torija v. Spain від 09.12.1994, № 303-A, § 29; Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява № 4909/04, § 58).

Відхиляючи апеляції, апеляційний суд може, в принципі, просто схвалити обґрунтування рішення суду нижчої інстанції (див. рішення у справах «Хелле проти Фінляндії» (Helle v. Finland), від 19.12.1997, §§ 59-60, Звіти про судові рішення та ухвали 1997-VIII, «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, § 30, від 27.09.2001, «Степанян проти Вірменії» (Stepanyan v. Armenia), № 45081/04, § 35, від 27.10.2009 та «Емель Бойраз» (Emel Boyraz), згадане вище, § 74) (рішення «Їлдиз проти Туреччини» (Yildiz v. Turkey), заява № 47124/10, від 27.04.2021, § 31), Гарсіа Руїс проти Іспанії (Garcia Ruiz v. Spain), № 30544/96, § 26, від 21.01.1999.

Отже, у цьому провадженні колегія суддів надала відповіді на всі вагомі аргументи осіб, які подали апеляційні скарги.

У межах кримінально-процесуального закону діє кілька структурних елементів, які об`єднують процесуальні дії з чітко окресленим змістом: підготовча частина судового засідання; судове слідство; судові дебати; останнє слово підсудного; ухвалення та проголошення вироку.

Кожна з цих частин має свої конкретні завдання. Проте, перебуваючи у взаємозв`язку і взаємообумовленості, вони в кінцевому рахунку своїм завданням мають правильне вирішення справи.

У задоволенні клопотань про повторне дослідження доказів колегією суддів було відмовлено з наведенням відповідних мотивів такого рішення під час ухвалення, безпосереднє дослідження доказів при апеляційному розгляді не проводилося, тобто нові обставини, які потребували б додаткового аналізу шляхом доповнень судового розгляду встановлено не було, що в силу положень ст.ст. 363, 405 КПК України надавало суду процесуальну можливість переходу до судових дебатів.

Голослівними є й апеляційні доводи, що у оскарженому вироку суду відсутня мотивація щодо вирішення судом долі речових доказів. Ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 11.07.2022 із розглядуваного об`єднаного кримінального провадження виділені в окреме провадження матеріали кримінального провадження стосовно ОСОБА_49 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 15, п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 258, ч. 1 ст. 263 КК України. У кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_49 кінцеве рішення не прийняте і воно перебуває на розгляді.

Зважаючи на наведене під час судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_49 необхідно дослідити, серед іншого, речові докази, які були досліджені у цьому кримінальному провадженні. Обсяг речових доказів, які слід дослідити, визначається стороною обвинувачення, та знаходиться за межами компетенції суду, а тому суд першої інстанції не вирішував питання щодо долі речових доказів та скасування арешту майна.

Поряд з цим деякі доводи апеляційних скарг є частково обґрунтованими, виходячи з наступного.

Як вбачається з оскарженого вироку ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 скоїли кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 258 КК України, до 31.10.2014 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо невідворотності покарання за окремі злочини проти основ національної безпеки, громадської безпеки та корупційні злочини»

Згідно згаданого закону абзац другий частин першої третьої ст. 258 КК України доповнено словами "з конфіскацією майна або без такої".

Відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

За таких обставин призначення обвинуваченим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 258 України додаткового покарання у виді конфіскації майна не ґрунтується на законі, є безпідставним та підлягає виключенню з вироку.

Покликання прокурора щодо невідповідності призначеного обвинуваченим покарання ступеню тяжкості інкримінованого їм кримінального правопорушення та особам обвинувачених колегія суддів до уваги не приймає.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації таке покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання у цілому.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження під час призначення ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 покарання судом першої інстанції у повній мірі враховано усі обставини, передбачені ст. 65 КК України, та дані про особи обвинувачених, їх характеристику, у тому числі і ті, на які покликається прокурор у поданій апеляційній скарзі.

Так, при призначенні обвинуваченим покарання місцевим судом враховано щодо кожного наявність обставин, які обтяжують чи пом`якшують покарання.

На думку колегії суддів, такі висновки місцевого суду, з урахуванням обставин цього кримінального провадження, відповідають принципам законності, індивідуалізації та справедливості призначення покарання, а в апеляційній скарзі прокурора не наведено нових обставин, які не були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та могли б свідчити про явну м`якість призначеного покарання, яке визначене ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у розмірі встановленому санкцією інкримінованих їм статей КК України.

За обставин цього кримінального провадження призначене ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 основне покарання у визначеному судом першої інстанції виді та розмірі, проте без застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна буде справедливим, співмірним характеру скоєних дій, необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення нових злочинів, відповідатиме принципам законності, індивідуалізації та справедливості.

Разом з тим, обґрунтованим та необхідним є зарахування ОСОБА_8 та ОСОБА_9 строку попереднього ув`язнення у строк покарання у співвідношенні, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні тримання під вартою враховуючи наступне.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року (справа № 663/537/17, провадження №13-31 кс 18), якщо особа вчинила злочин у період з 24 грудня 2015 року до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає частина 5 статті 72 КК у редакції Закону №838-VIII (пряма дія цього Закону).

Якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом №2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК в редакції Закону №838-VIII. В такому разі Закон №838-VIII має переживаючу (ультраактивну) дію. Застосування до таких випадків Закону №2046-VIII як такого, що «іншим чином погіршує становище особи», відповідно до ч. 2 ст. 5 КК не допускається.

Судом першої інстанції неправильно трактовано вказану судову практику в означеній частині, оскільки безпідставно зроблено посилання на переривання строку перебування під вартою (попереднього ув`язнення) ОСОБА_9 та затриманні ОСОБА_8 уже після 20 червня 2017 року.

З огляду на наведене підлягає приведенню у відповідність строк попереднього ув`язнення, який підлягає зарахуванню в строк покарання обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Підлягає зарахуванню в строк покарання ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з 18.09.2023 до 27.01.2026 включно, ОСОБА_9 строк попереднього ув`язнення з 23.05.2017 до 31.08.2017 включно, з 18.09.2023 до 27.01.2026 включно, з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Отже, підсумовуючи викладене, колегія суддів констатує, що вирок суду першої інстанції належним чином вмотивований і відповідає вимогам ст.ст. 370, 374 КПК, а тому підстави для його скасування відсутні.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, апеляційні скарги обвинувачених та їх захисників слід задовольнити частково, а оскаржений вирок суду необхідно змінити.

Керуючись ст. ст. 376, 404,405,407, 409 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_22 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_19 в інтересах обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 ; обвинуваченого ОСОБА_11 ; захисника ОСОБА_20 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 ; захисника ОСОБА_21 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 ; захисника ОСОБА_23 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 ; захисника ОСОБА_24 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Кузнецовського міського суду Рівненської області від 16 серпня 2024 року стосовно ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в частині призначеного покарання змінити, виключивши з вироку рішення про призначення обвинуваченим додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Зарахувати в строк покарання ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з 18.09.2023 до 27.01.2026 включно, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України від 26.11.2015 № 838-VІІІ «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання»), з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Зарахувати в строк покарання ОСОБА_9 строк попереднього ув`язнення з 23.05.2017 до 31.08.2017 включно, з 18.09.2023 до 27.01.2026 включно, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України від 26.11.2015 № 838-VІІІ «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання»), з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими, які тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення їм копії ухвали.

Головуючий:

Судді: