ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1145/26 Справа № 203/4051/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді - доповідача: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Центрального районного суду м. Дніпра від 19 січня 2026 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 263 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник просить оскаржену ухвалу суду скасувати в частині продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 .

Постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_7 , більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з відбуттям за місцем мешкання АДРЕСА_1 , з покладенням на підозрюваного обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, вказує, що ухвала суду першої інстанції є необгрунтованою та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю фактичним обставинам справи та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Зазначає, що оскаржена ухвала суду не містить жодних обґрунтувань та доказів, наданих стороною державного обвинувачення, щодо збереження актуальності первинно встановлених ризиків, з`явлення нових ризиків або інших обставин, що виправдовують тримання під вартою обвинуваченого.

Крім того вказує, що судом першої інстанції перекладено обов`язок доведення припинення існування ризиків або їх зменшення на сторону захисту.

Також зазначає, що не було враховано обставини, пов`язані з особою обвинуваченого, у зв`язку із чим вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, з покладенням на обвинуваченого певних обов`язків, не зашкодить проведенню судового розгляду, зможе запобігти фактично лише єдиному ризику, передбаченому п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, та зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Оскарженою ухвалою Центрального районного суду м. Дніпра від 19 січня 2026 року задоволено клопотання прокурора та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, зокрема, відносно ОСОБА_7 , на строк 60 днів, тобто до 19 березня 2026 року включно.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, суд першої інстанції зазначив, що продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, зокрема шляхом знищення доказів, оскільки санкція ч. 2 ст. 111 КК України передбачає найсуворішу міру покарання у виді довічного позбавлення волі, також продовжує існування ризик, вчинення іншого кримінального правопорушення та продовження кримінального правопорушення у якому обвинувачуються, оскільки на території України продовжуються військові дії та збройна агресія рф.

Крім того, суд першої інстанції вказав, що стороною захисту не доведено, що встановлені судом ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на цей час припинили існування або зменшились.

Сторони кримінального провадження в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились. Враховуючи, що участь останніх в апеляційному розгляді не є обов`язковою, беручи до уваги, що заяв чи клопотань щодо їх особистої участі в апеляційному розгляді вони не заявляли, колегія суддів вважає за можливе з метою дотримання розумних строків розгляду справи, на підставі ч. 4 ст. 422-1 КПК України, проводити судовий розгляд без їх участі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити:

виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_7 під вартою цих вимог закону дотримався.

Так, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження виключного запобіжного заходу стосовно цього обвинуваченого прийшов до об`єктивного висновку про те, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, оскільки останній небезпідставно обвинувачується у вчиненні декількох кримінальних правопорушень, серед яких особливо тяжкий злочин, передбачений ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111 КК України, за який передбачено суворе покарання у виді довічного позбавлення волі, а отже з метою уникнення покарання він може переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом, зокрема у спосіб знищення доказів, а також може вчинити інший злочин.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть спростувати або підтвердити його існування, і підлягає оцінці у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Аналізуючи фактичні обставини справи, зокрема тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення та покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим, та відомості про особу цього обвинуваченого, колегія суддів приходить до висновку, що ризик переховування останнього від суду існує і є вагомим.

Крім того, існує і ризик вчинення ОСОБА_7 іншого злочину та продовження кримінального правопорушення у якому він обвинувачуються, оскільки на території України продовжуються військові дії та збройна агресія рф, у співробітництві із представниками якої останній небезпідставно обвинувачується.

Ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим шляхом також знайшов своє підтвердження з огляду на те, що ОСОБА_7 може перешкоджати зокрема шляхом знищення доказів.

Що стосується доводів апелянта стосовно можливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, то слід зазначити, що вказаний запобіжний захід, зважаючи на ризики, які продовжують своє існування, та з урахуванням запровадженого на всій території України військового стану, не буде достатнім.

З огляду на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і те, що з часу обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 вони продовжують існувати і не зменшилися, суд першої інстанції прийшов до ґрунтовного висновку про необхідність продовження строку дії застосованого до цього обвинуваченого запобіжного заходу.

Колегія суддів оцінює вищенаведені обставини як виключно вагомі і такі, що поза розумним сумнівом підтверджують продовження існування встановлених ризиків, і те, що запобігти їх реалізації можливо тільки шляхом продовження застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а більш м`які запобіжні заходи нездатні забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість оскарженого судового рішення, апеляційним переглядом не встановлено.

Доводи апеляційної скарги захисника у своїй сукупності не спростовують наявність і вагомість існуючих ризиків з переліку встановлених судом та є по суті особистими упередженими міркуваннями та оцінками апелянта як особи, зацікавленої у вирішенні порушеного питання на користь підзахисного, та не можуть бути прийняті до уваги у зв`язку з вищенаведеним.

У зв`язку з викладеним підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Центрального районного суду м. Дніпра від 19 січня 2026 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 263 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4