Провадження №11-сс/991/730/25
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2025 року місто Київ

Колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю:

представника третьої особи ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 та представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 22 жовтня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 22.10.2025 задоволено клопотання прокурора САП про арешт майна; накладено арешт (із забороною відчуження та розпорядження) на таке майно: квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 060, що належить ОСОБА_7 ; паркомісце АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 060, що належить ОСОБА_5 ; приміщення АДРЕСА_5 , реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 060, що належить ОСОБА_5 ; приміщення № НОМЕР_5, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 060, що належить ОСОБА_5 .

На вказане рішення представники третіх осіб, щодо майна яких вирішується питання про арешт, подали апеляційну скаргу, у якій посилаються на таке.

Висновки слідчого судді про існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Нерухоме майно не може бути предметом неправомірної вигоди. ОСОБА_5 придбав у ОК «ТІЗ «Житловий комплекс «Краківський» в особі голови ОСОБА_9 паркомісце № НОМЕР_7, приміщення № НОМЕР_6, НОМЕР_5, розташовані у буд. АДРЕСА_2 , а його дружина - квартиру АДРЕСА_3 , на загальну суму 2 525 146 грн. Зазначена квартира придбана за грошові кошти, отримані матір`ю ОСОБА_7 - ОСОБА_10 , яка у період 2002-2015 років отримала прибуток не менше 76 000 євро. Ці обставини ОСОБА_5 не були відомі, тому він не мав можливості внести відповідні відомості до щорічних декларацій.

Орган досудового розслідування не визначився чи ОСОБА_5 та його дружина набули право на нерухоме майно безоплатно, чи за ціною нижче ринкової. У другому випадку, це майно не відповідатиме критеріям речового доказу і не становитиме предмет кримінального правопорушення, оскільки у разі сплати грошових коштів за нерухоме майно, предметом неправомірної вигоди буде різниця між визначеною ринковою вартістю нерухомого майна та фактично сплаченими коштами. Тому, накладення арешту на все майно є непропорційним втручанням у право власності ОСОБА_5 та ОСОБА_7 та мирне володіння майном.

Висновки про ризик відчуження майна є передчасними, так як ОСОБА_5 ще з 2024 року відомо про здійснення щодо нього кримінального переслідування.

Ключовим свідками у цьому кримінальному провадженні є адвокати ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які скомпрометовані, адже їм вручені письмові повідомлення про підозру за ч. 4 cт. 190 КК України. Показання цих свідків слід розцінювати як помсту ОСОБА_9 та ОСОБА_5 за їхню участь у кримінальному провадженні № 0002894.

Просять ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 22.10.2025 скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна.

ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , представник ОСОБА_8 , прокурор САП, будучи належними чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду, до суду апеляційної інстанції не з`явилися. ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , представник ОСОБА_8 про поважні причини свого неприбуття не повідомили, прокурор САП ОСОБА_13 подав клопотання, у якому просив розглянути апеляційну скаргу за його відсутності у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні.

Згідно із ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. А тому апеляційні скарги розглядаються без участі вказаних осіб.

У судовому засіданні представник ОСОБА_6 підтримав вимоги апеляційної скарги, посилаючись на доводи, наведені у ній.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_6 , перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її вимоги є необґрунтованими.

Відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає ухвалу слідчого судді в межах апеляційної скарги представників.

У цьому провадженні встановлено такі обставини.

Детективами НАБУ здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000034 від 29.11.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України.

Слідством досліджуються обставини можливого надання у серпні-грудні 2021 року ОСОБА_9 , як керівником ОК «ТІЗ «ЖК КРАКІВСЬКИЙ», неправомірної вигоди у вигляді безоплатного передання майнових прав на незавершені об`єкти будівництва (щодо яких ОК «ТІЗ «ЖК КРАКІВСЬКИЙ» виконувало повноваження забудовника) ОСОБА_5 та його дружині ОСОБА_7 , за вчинення ОСОБА_5 , як службовою особою та командиром військової частини НОМЕР_1 , дій із використанням службового становища в інтересах ОК «ТІЗ «ЖК КРАКІВСЬКИЙ» щодо укладання та подальшого виконання договору про спільну діяльність із будівництва об`єкта «ІНФОРМАЦІЯ_1» на земельній ділянці з кадастровим номером: :04:007:0020.

21.10.2025 до Вищого антикорупційного суду надійшло клопотання прокурора САП про арешт майна.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, слідчий суддя дійшов до таких висновків: наразі існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, ступінь тяжкості якого дає підстави для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна; арешт задля збереження речового доказу може накладатися на майно будь-якої фізичної чи юридичної особи, а з метою забезпечення спеціальної конфіскації майна - третьої особи; квартира, паркомісце, приміщення є тими видами майна, на які може бути накладено арешт; арешт на майно необхідно накласти з метою збереження речових доказів та забезпечення можливої спеціальної конфіскації; у межах цього провадження жодній особі не повідомлено про підозру, отже, накладення арешту з метою конфіскації майна, як виду покарання, не відповідає вимогам кримінального процесуального закону та є передчасним; накладенням арешту буде досягнуто завдання, для виконання яких прокурор звертається із клопотанням; накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_5 та його дружини є розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження; вимога застосувати заборону відчужувати та розпоряджатися майном є обґрунтованою, зважаючи на встановлені ризики можливого відчуження майна; арешт у цьому випадку є достатнім для забезпечення спеціальної конфіскації майна, є пропорційним втручанням у права власника майна та не матиме надмірних наслідків для нього та інших осіб.

Вказані висновки слідчого судді відповідають положенням закону та встановленим обставинам.

Згідно із ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Положеннями п. 1, 2 ч. 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт на майно може бути накладено з метою забезпечення збереження речових доказів, а також спеціальної конфіскації.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчий суддя дійшов до висновку, що у кримінальному провадженні № 0000034 від 29.11.2024, яке здійснюється за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 KK України, існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, ступінь тяжкості якого дає підстави для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту, враховуючи такі докази: витяг із ЄРДР; повідомлення про вчинення злочину від 18.10.2024; рапорт прокурора САП; супровідний лист із висновком НАЗК; договір про надання послуг щодо юридичного супроводу від 19.03.2021 та договір № 2 від 29.04.2021; договір про спільну діяльність із будівництва об`єкта ЖК «Корсар» від 16.08.2021; декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, ОСОБА_5 ; довідки про асоційоване членство в кооперативі та внесення членом кооперативу внеску в повному обсязі, виданих ОСОБА_7 та ОСОБА_5 ; договір дольової участі у будівництві від 30.08.2021; листи-відповіді КЕВ м. Львова та ЛОДА на запит із копіями документів; протоколи допиту свідків; інформація про осіб ОСОБА_5 та ОСОБА_7 ; інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта; постанова про визнання речовими доказами від 20.10.2025.

Наведені вище докази у сукупності з іншими матеріалами, долученим до клопотання, спростовують твердження апеляційної скарги про невідповідність висновку слідчого судді про існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, фактичним обставинам кримінального провадження.

Згідно із ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

За версією слідства, ОСОБА_5 висловив вимогу про надання йому неправомірної вигоди у виді майнових прав на об`єкти незавершеного будівництва у ЖК «Краківський» за вчинення дій із використанням службового становища щодо надання ОСОБА_9 , як фізичній особі-підприємцю, правових підстав для будівництва житлово-адміністративних комплексів на території військового містечка № НОМЕР_2 у АДРЕСА_2 .

Після того, на виконання домовленості ОСОБА_5 забезпечив підписання командиром військової частини НОМЕР_3 (що перебувала у його безпосередньому підпорядкуванні та знаходилася поруч із військовою частиною НОМЕР_4 на території відповідної земельної ділянки) договору з ФОП ОСОБА_9 про спільну діяльність з будівництва об`єкта «ІНФОРМАЦІЯ_1» на земельній ділянці на АДРЕСА_6 (тобто на земельній ділянці з кадастровим номером: :04:007:0020).

Надалі, 16.08.2021 ОСОБА_9 уклав договір із ОСОБА_7 (тобто дружиною ОСОБА_5 ) про сплату пайових внесків за квартиру АДРЕСА_4 .

Після того, 29.12.2021, 14.02.2022 та 15.02.2022 ОСОБА_9 уклав з ОСОБА_5 договори про сплату пайових внесків за інші об`єкти нерухомості у ЖК «Краківський».

Так, нерухоме майно, яке ймовірно було предметом неправомірної вигоди, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно з договором дольової участі від 30.08.2021, укладеного між ОСОБА_7 та ОК «ТІЗ «Житловий комплекс Краківський» в особі голови ОСОБА_9 , вартість об`єкту (квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ) становила 1 521 366 грн.

Відповідно до довідки про асоційоване членство в кооперативі та внесення членом кооперативу внеску в повному обсязі від 19.12.2022 ОСОБА_7 сплачено вказану суму.

Згідно з довідками про асоційоване членство в кооперативі та внесення членом кооперативу внеску в повному обсязі від 20.01.2023 та 23.01.2023 ОСОБА_5 сплачено 207 000 грн за паркомісце та комору, 388 000 грн - за підвальне приміщення № НОМЕР_5, 440 500 грн - за підвальне приміщення № НОМЕР_6.

Набуття ОСОБА_5 та ОСОБА_7 у власність зазначеного майна підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Вказану квартиру, паркомісце з коморою та приміщення визнано речовими доказами постановою про визнання речовими доказами від 20.10.2025.

А відтак, слідчий суддя, враховуючи, що перераховане нерухоме майно може бути неправомірною вигодою, переданою ОСОБА_9 ОСОБА_5 та його дружині - ОСОБА_7 , тобто предметом кримінального правопорушення, набутими кримінально протиправним шляхом, дійшов до правильного висновку, що існує можливість використання такого майна як доказу у кримінальному провадженні і воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Наведений висновок, відповідає встановленим обставинам, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

Так, посилання апеляційної скарги на те, що нерухоме майно не може бути предметом неправомірної вигоди, є помилковим, оскільки неправомірна вигода у контексті положень ст. 368 КК України може бути виражена в формі грошових коштів чи іншого майна, переваг, пільг, послуг, нематеріальних активів, будь-яких інших вигод нематеріального чи негрошового характеру, які пропонують, обіцяють, надають чи одержують без законних на те підстав. Тобто це може бути будь-яка вигода, як майнова, так і ні, яку службова особа отримує за виконання або невиконання певних дій у межах своїх повноважень.

Не можуть бути взяті до уваги доводи апеляційної скарги про те, що квартира АДРЕСА_3 придбана за грошові кошти, отримані ОСОБА_10 , так як декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, подані ОСОБА_5 на період придбання нерухомості, не містять відповідних відомостей. Крім того, до апеляційної скарги не долучено доказів на підтвердження законності доходів ОСОБА_14 та отримання ОСОБА_7 від останньої грошових коштів у встановленому законом порядку.

Твердження апеляційної скарги про те, що ОСОБА_5 не було відомо про кошти ОСОБА_14 , адже такі перебували у його дружини ОСОБА_7 , є безпідставними, оскільки протягом 2021-2023 років грошові активи останньої послідовно відображалися у деклараціях ОСОБА_5 . Разом із цим, неповідомлення ОСОБА_7 лише вартості автомобіля «Volkswagen E-Golf» не свідчить про не зазначення цього активу у деклараціях взагалі, його приховання, а відтак, не може слугувати підтвердженням звичності для неї такої поведінки.

У зв`язку з вищенаведеним, колегія суддів вважає неспроможними доводи апеляційної скарги у цій частині.

Відповідно до ч.1 ст.96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: 1) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави; 4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Положеннями ч.4 ст.96-2 КК України встановлено, що спеціальна конфіскація також застосовується одночасно із заходами кримінально-правового характеру у кримінальних провадженнях щодо вчинення суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого статтями 209, 369, 369-2 стосовно службових осіб, передбачених частиною четвертою статті 18 цього Кодексу, до грошей, цінностей чи іншого майна юридичної особи, якщо воно: 1) було одержано внаслідок вчинення суспільно небезпечного діяння та/або є доходами, отриманими безпосередньо від використання такого майна; 2) призначалося (використовувалося) для фінансування або матеріального забезпечення суспільно небезпечного діяння, або винагороди за його вчинення; 3) було предметом зазначеного суспільно небезпечного діяння, крім майна, що повертається власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходить у власність держави; 4) було використано як засіб вчинення суспільно небезпечного діяння, крім майна, що повертається власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про його незаконне використання.

За версією слідства, ОСОБА_7 внесла готівку за квартиру у розмірі 1 521 366 грн, а ОСОБА_5 вніс готівку на загальну суму 1 035 500 грн.

Відповідно до декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування ОСОБА_5 за 2020 рік на кінець звітного періоду останній задекларував грошові активи у вигляді готівки у сумі 15 тис. доларів США у себе та 5 тис. доларів США у ОСОБА_7 .

Згідно з декларацією особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, ОСОБА_5 за 2021 рік він задекларував власні доходи та доходи своєї дружини на загальну суму 453 113 грн. На кінець звітного періоду ОСОБА_5 зазначив незмінними активи у вигляді готівки у сумі 15 тис. доларів США у себе та 5 тис. доларів США у своєї дружини.

Відповідно до декларації ОСОБА_5 за 2022 рік його та дружини доходи склали 798 132 грн. На кінець звітного періоду ОСОБА_5 зазначив активи у вигляді готівки у сумі 15 тис. доларів США у себе та 5 тис. доларів США у ОСОБА_7 .

За декларацією ОСОБА_5 за 2023 рік його та дружини доходи склали 1 235 936 грн. При цьому на кінець звітного періоду ОСОБА_5 зазначив про збільшення грошових активів на суму 168 231 грн, що перебували на банківському рахунку.

Однак, у деклараціях ОСОБА_5 за 2021-2023 роки відсутні будь-які відомості про фінансові зобов`язання, видатки, правочини, за рахунок яких він міг отримати додаткові активи для придбання вказаних об`єктів нерухомості.

Із огляду на наведене, слідчий суддя, враховуючи обставини кримінального провадження, дійшов до обґрунтованого висновку, що, оскільки доходів ОСОБА_5 і його дружини ОСОБА_7 за 2021-2023 роки не вистачало для придбання об`єктів нерухомості загальною вартістю 2 556 866 грн, до відповідного майна може бути застосована спеціальна конфіскація.

Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених п. 1-4 ч. 1 ст. 96-2 КК України (ч. 4 ст. 170 КПК України).

Враховуючи, що відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження, тобто після встановлення за результатами судового розгляду всіх обставин кримінального провадження і з`ясування, у тому числі питання набуття майна безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що орган досудового розслідування не визначився чи ОСОБА_5 та його дружина набули право на нерухоме майно безоплатно, чи за ціною нижче ринкової.

Положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України визначено, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з витягом з ЄРДР досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000034 здійснюється із 29.11.2024. У ході слідства проведено ряд слідчих (розшукових) дій, зокрема, 30.09.2025 проведено обшук житла ОСОБА_5 та ОСОБА_9 . Тобто вказані особи безпосередньо обізнані про предмет доказування у вказаному кримінальному провадженні.

Тому у випадку подальшого володіння, користування, розпорядження власниками вищенаведеним нерухомим майном, не виключається здійснення дій, спрямованих на його відчуження. Проте із накладенням арешту забезпечується можливість запобігти такому ризику задля збереження майна як доказу у кримінальному провадженні та спеціальної конфіскації такого у подальшому.

У зв`язку з викладеним довід апеляційної скарги про те, що висновки про ризик відчуження нерухомого майна є передчасними та не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, визнається колегією суддів безпідставним.

Будь-яке втручання державного органу в права осіб повинне забезпечити справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (п. 69, 73 рішення ЄСПЛ від 23.09.1982 у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції»). Тобто повинне існувати обґрунтоване співвідношення між засобами, що застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти.

Оскільки у ході досудового розслідування здійснюється перевірка наявності ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, за фактом можливого надання у серпні-грудні 2021 року ОСОБА_9 , як керівником ОК «ТІЗ «ЖК КРАКІВСЬКИЙ», неправомірної вигоди у вигляді безоплатного передання майнових прав на незавершені об`єкти будівництва (щодо яких ОК «ТІЗ «ЖК КРАКІВСЬКИЙ» виконувало повноваження забудовника) ОСОБА_5 та його дружині ОСОБА_7 , за вчинення ОСОБА_5 , як службовою особою та командиром військової частини НОМЕР_1 , дій із використанням службового становища в інтересах ОК «ТІЗ «ЖК КРАКІВСЬКИЙ» щодо укладання та подальшого виконання договору про спільну діяльність із будівництва об`єкта «ІНФОРМАЦІЯ_1» на земельній ділянці з кадастровим номером: :04:007:0020, слід визнати, що арешт вказаного майна забезпечує справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, відповідає принципу розумності, є співрозмірним, виходячи із завдань кримінального провадження, не покладає індивідуальний та надмірний тягар на власників.

Тому неспроможним є посилання апеляційної скарги на те, що арешт майна є надмірним обмеженням права власності ОСОБА_5 та ОСОБА_7 .

Покликання апеляційної скарги на безпідставність врахування слідчим суддею показань свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 колегія суддів не може взяти до уваги.

Так, сам факт повідомлення про підозру особі у іншому кримінальному провадженні не позбавляє її статусу свідка у цьому кримінальному провадженні та не є безумовною підставою для автоматичного визнання показань такого свідка недопустимими та недостовірними. Тому слідчий суддя, враховуючи стадію кримінального провадження, обґрунтовано взяв до уваги протоколи допиту свідків.

Відповідно до положень ст. 96 КПК України сторони кримінального провадження мають право ставити свідку запитання щодо його можливості сприймати факти, про які він дає показання, а також щодо інших обставин, які можуть мати значення для оцінки достовірності показань свідка. Для доведення недостовірності показань свідка сторона має право надати показання, документи, які підтверджують його репутацію, зокрема, щодо його засудження за завідомо неправдиві показання, обман, шахрайство або інші діяння, що підтверджують нечесність свідка. Свідок зобов`язаний відповідати на запитання, спрямовані на з`ясування достовірності його показань.

Таким чином, КПК України не передбачає іншої можливості з`ясування достовірності показань свідка, крім його допиту сторонами кримінального провадження.

А тому, оскільки вищевказані свідки в суді не допитувались, твердження апеляційної скарги про те, що їхні показання слід оцінювати як помсту ОСОБА_9 та ОСОБА_5 за участь у кримінальному провадженні № 0002894, ґрунтується виключно на суб`єктивній думці та визнається колегією суддів безпідставним.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що слідчий суддя наклав арешт на майно з дотриманням приписів ст. 170-173 КПК України.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 407 КПК України визначено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Відтак, колегія суддів приходить до переконання про необґрунтованість доводів апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення та скасування ухвали слідчого судді, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, ухвалу - без змін.

Керуючись ст. 404, 405, 418, 419, 422, 424, 532 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 та представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 22 жовтня 2025 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та у касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3