Провадження № 1-в/127/358/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря: ОСОБА_4 ,

прокурора: ОСОБА_5 ,

особи стосовно якої розглядається клопотання: ОСОБА_6 ,

захисника: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування ухвали Вінницького обласного суду від 13 червня 2000 року та постановлення нового рішення, яким замінити ОСОБА_6 міру покарання на 25 років позбавлення волі, застосувавши до нього зворотну дію в часі більш м`якого закону Кримінального кодексу України, що був чинним і діяв до 22 лютого 2000 року, суд,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання ОСОБА_6 , про скасування ухвали Вінницького обласного суду від 13 червня 2000 року та постановлення нового рішення, яким замінити ОСОБА_6 міру покарання на 25 років позбавлення волі, застосувавши до нього зворотну дію в часі більш м`якого закону Кримінального кодексу України, що був чинним і діяв до 22 лютого 2000 року.

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_6 був засуджений 27.11.1995 року Вінницьким обласним судом до смертної кари. 13.06.2000 року рішенням Вінницького обласного суду смертна кара замінена на пожиттєве ув`язнення. ОСОБА_6 вважає, що при постановці рішення була порушена стаття 6 Кримінального кодексу України, в редакції 1960 року, а саме зворотна дія закону про кримінальну відповідальність у часі. Відповідно до положення частини 1 статті 6 Кримінального кодексу України, злочинність і караність діяння визначається законом, який діяв на час його вчинення. Злочин був скоєний в 1995 році, з травня 1995 року ОСОБА_6 утримувався під вартою у Вінницькому СІЗО. Тому, на думку ОСОБА_6 Вінницький обласний суд не мав підстав застосувати покарання у виді довічного позбавлення волі, адже на момент скоєння злочину такого покарання не існувало взагалі. Суд повинен був призначити строкове покарання.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 підтримав клопотання про скасування ухвали Вінницького обласного суду від 13 червня 2000 року та постановлення нового рішення, яким замінити йому міру покарання на 25 років позбавлення волі, застосувавши до нього зворотну дію в часі більш м`якого закону Кримінального кодексу України, що був чинним і діяв до 22 лютого 2000 року з наведених у ньому підстав, просив його задовольнити та звільнити його від відбування покарання.

Захисник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 клопотання ОСОБА_6 про скасування ухвали Вінницького обласного суду від 13 червня 2000 року та постановлення нового рішення, яким замінити ОСОБА_6 міру покарання на 25 років позбавлення волі, застосувавши до нього зворотну дію в часі більш м`якого закону Кримінального кодексу України, що був чинним і діяв до 22 лютого 2000 року підтримав.

Прокурор ОСОБА_5 у задоволенні клопотання ОСОБА_6 просив відмовити, зазначивши, що правові підстави для задоволення вказаного клопотання відсутні.

Заслухавши прокурора, захисника та засудженого, дослідивши матеріали клопотання та особової справи на засудженого ОСОБА_6 суд суд приходить до наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 засуджено 27.11.1995 року Вінницьким обласним судом за п. «г» ст. 93, ст. 17-93 п. «г» КК України, на підставі ст. 42 КК України до смертної кари розстрілу.

Ухвалою Верховного Суду України від 28.03.1996 вирок залишено без змін.

Ухвалою Вінницького обласного суду від 13.06.2000 року покарання у вигляді смертної кари замінено на довічне позбавлення волі в тюрмі суворого режиму.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12.10.2017 відмовлено в зарахуванні попереднього ув`язнення у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 06.12.2017 скасовано ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 12.10.2017 зараховано строк попереднього ув`язнення з 17.05.1995 по 28.03.1996 в строк відбування покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок строку 17.05.1995 року.

На даний час засуджений відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в Державній установі "Вінницька установа виконання покарань (№1)", станом на 01.10.2025 року відбув більше 19 років.

Твердження засудженого ОСОБА_6 про те, що зі змісту рішення Конституційного Суду України, положень Конституції України та Кримінального Кодексу України у період з 29.12.1999 року по 04.04.2000 року найсуворішим покаранням, яке могло бути призначено особам, засудженим КК України за вчинений в зазначений період, було позбавлення волі строком до 15 років, суд до уваги не бере, оскільки відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 26.01.2011 року, у справі за конституційним поданням Верховного Суду України та за конституційним зверненням ОСОБА_8 про офіційне тлумачення положень Кримінального кодексу України 1960 року із змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до Кримінального, Кримінально-процесуального та Виправно-трудового кодексів України» від 22 лютого 2000 року № 1483-ІІІ, щодо їх дії в часі у взаємозв`язку із положеннями статті 8, частини першої статті 58, пункту 22 частини першої статті 92, частини другої статті 152, пункту 1 розділу ХV «Перехідні положення» Конституції України, статті 73 Закону України «Про Конституційний Суд України», частини другої статті 4, частин першої, третьої, четвертої статті 5, частини третьої статті 74 Кримінального кодексу України 2001 року (справа про заміну смертної кари довічним позбавленням волі), Конституційний Суд України виходить з того, що з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 29 грудня 1999 року і до набрання чинності Законом № 1483 існував проміжок часу, протягом якого Верховна Рада України приймала рішення щодо внесення змін до Кодексу 1960 року стосовно заміни смертної кари іншим видом покарання - довічним позбавленням волі. Цей проміжок був обумовлений неодночасною втратою чинності положеннями Кодексу 1960 року щодо смертної кари і набранням чинності Законом № 1483 стосовно встановлення нового виду покарання та виник у результаті здійснення Конституційним Судом України нормоконтролю за відповідністю Конституції України положень Кодексу 1960 року щодо смертної кари.

Однак наявність зазначеного проміжку часу не означає, що існуючі на той час відповідні санкції статей Кодексу 1960 року втратили альтернативний характер та передбачали лише покарання у виді позбавлення волі на максимальний строк до п`ятнадцяти років. Це підтверджується, зокрема, тим, що Кодекс 1960 року встановлював безальтернативну санкцію - позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років - за умисне вбивство без обтяжуючих обставин. Проте законодавець не визнавав таке саме покарання співмірним з покаранням за умисне вбивство за обтяжуючих обставин, оскільки вважав, що за вчинення таких злочинів мала існувати можливість призначення судами і більш суворого кримінального покарання.

За таких обставин Конституційний Суд України зазначає, що альтернативний характер санкцій статей Кодексу 1960 року, які передбачали покарання за особливо тяжкі злочини, не давав підстав для призначення судами іншого покарання замість смертної кари до моменту її заміни Верховною Радою України на довічне позбавлення волі, оскільки це порушувало принцип співмірності тяжкості злочину і покарання за його вчинення, не відповідало принципу справедливості в кримінальному праві.

Також у вищезазначеному Рішенні Конституційного Суду України від 26.01.2011 року зазначено, що новий вид кримінального покарання, запроваджений Законом № 1483-ІІІ, - довічне позбавлення волі - є менш суворим видом покарання порівняно із смертною карою. Цей висновок Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що при застосуванні довічного позбавлення волі забезпечується невід`ємне право на життя людини, яка вчинила особливо тяжкий злочин; у санкціях статей, що передбачали покарання за особливо тяжкі злочини, у тому числі умисні вбивства, вчинювані за обтяжуючих обставин, замість смертної кари встановлено довічне позбавлення волі як найбільш суворий вид покарання у переліку кримінальних покарань поряд із позбавленням волі на максимальний строк до п`ятнадцяти років; засудженому до довічного позбавлення волі передбачена можливість заміни цього покарання актом помилування на позбавлення волі на певний строк.

Конституційний Суд України вважає, що оскільки довічне позбавлення волі є менш суворим видом покарання, ніж смертна кара, яка була передбачена Кодексом 1960 року на час вчинення особами особливо тяжких злочинів, то положення Кодексу 1960 року із змінами, внесеними Законом № 1483-ІІІ, є такими, що пом`якшують кримінальну відповідальність та іншим чином поліпшують правове становище осіб, які вчинили особливо тяжкі злочини до набрання чинності цим законом.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визнав, що заміна судами смертної кари на довічне позбавлення волі, встановлене новим кримінальним законом, а не на позбавлення волі строком на п`ятнадцять років, що як альтернативне смертній карі покарання було передбачено законом під час вчинення злочинів, не є порушенням статті 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (рішення у справах «Алакрам Хумматов проти Азербайджану» від 18 травня 2006 року, заяви № 9852/03, № 13413/04, «Ткачов проти України» від 13 грудня 2007 року, заява № 39458/02).

Також слід зауважити, що статті 537, 539 КПК України не наділяють суд повноваженнями скасовувати судові рішення (вироки, ухвали) попередніх судів в порядку вирішення питань, пов`язаних з виконанням вироків.

У зв`язку з наведеним суд приходить до висновку, що в задоволенні клопотання ОСОБА_6 , про скасування ухвали Вінницького обласного суду від 13 червня 2000 року та постановлення нового рішення, яким замінити ОСОБА_6 міру покарання на 25 років позбавлення волі, застосувавши до нього зворотну дію в часі більш м`якого закону Кримінального кодексу України, що був чинним і діяв до 22 лютого 2000 року та звільнення його від відбування покарання, слід відмовити.

Керуючись статтями 371, 372, 537, 539 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_6 , про скасування ухвали Вінницького обласного суду від 13 червня 2000 року та постановлення нового рішення, яким замінити ОСОБА_6 міру покарання на 25 років позбавлення волі, застосувавши до нього зворотну дію в часі більш м`якого закону Кримінального кодексу України, що був чинним і діяв до 22 лютого 2000 року та звільнити його від відбування покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя доповідач:

Судді: