Справа 127/1403/26
Провадження 1-кс/127/658/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

заявника ОСОБА_3 ,

дізнавача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Вінницького міського суду Вінницької області скаргу ОСОБА_3 , в порядку ст. 303 КПК України, на постанову старшого дізнавача СД відділення поліції №1 ВРУП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 від 08.01.2026 про закриття кримінального провадження № 0000126 внесеного до ЄРДР 12.08.2025, за фіксації судового розгляду технічними засобами,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла скарга ОСОБА_3 , в порядку ст. 303 КПК України, на постанову старшого дізнавача СД відділення поліції №1 ВРУП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 від 08.01.2026 про закриття кримінального провадження № 0000126 внесеного до ЄРДР 12.08.2025.

Скарга мотивована тим, що 08.01.2026 старшим дізнавачем СД відділення поліції №1 ВРУП ГУНП у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_4 винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000126 від 12.08.2025, внесеного до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України «у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення».

Копію постанови заявник, як потерпілий, отримав на електронну пошту 15 січня 2026 року.

З постановою заявник не згоден, вважає її незаконною, передчасною та такою, що підлягає скасуванню з таких підстав:

Досудове розслідування, на переконання заявника, проведено неповно, однобоко й упереджено. Так, в порушення ст.ст. 2, 9, 22, 9194 КПК України дізнавач: не провів жодної психологічної або психолінгвістичної експертизи висловлювань ОСОБА_5 ; безпідставно відмовив у проведенні очної ставки - одночасного допиту між заявником та ОСОБА_5 ; не розглянув можливість проведення поліграфічного дослідження, попри заявлену готовність заявника; не перевірив інформацію щодо стеження за місцем проживання заявника; не витребував відео з камер зовнішнього спостереження; не встановив осіб, які перебували біля будинку заявника; не дав оцінку сукупності обставин конфлікту, тиску, погроз та службових переслідувань.

При цьому у постанові відсутній аналіз причин, з яких слідчі дії не були проведені або відмови у їх призначенні що саме по собі є порушенням ст.110 КПК України, яка вимагає повної мотивації.

Дізнавач довільно тлумачить небезпечні висловлювання без спеціальних знань. У постанові зазначено, що вислови директора «кончу», «будеш мокрий» нібито є «фігуральними обертами», що стосуються «кар`єрного краху».

Однак дізнавач не призначав жодної експертизи, яка могла б надати фаховий висновок; посилання на «судову практику» без реквізитів конкретних рішень є юридично нікчемним; не було встановлено, як саме ці висловлювання сприймав заявник, як потерпілий; не враховано службову залежність і реальний конфліктний контекст; не надано аналізу мотивації та попередньої поведінки ОСОБА_5 .

Таким чином, дізнавач підмінив обов`язкове експертне дослідження власною суб`єктивною оцінкою, що суперечить вимогам об`єктивності та неупередженості розслідування.

У постанові зазначено, що понад 20 працівників установи не підтвердили погроз. Однак дізнавач не врахував пряму адміністративну залежність цих свідків від ОСОБА_5 ; не оцінив можливий тиск керівництва; не встановив, чи могли ці свідки фізично чути розмову у кабінеті директора; не опитав жодного з важливих свідків, на яких заявник посилався, таким чином покладання на позання підлеглих працівників є однобоке.

Водночас показання заявника безпідставно визнано «припущеннями», тоді як показання підлеглих Лайтера прийняті за абсолютний факт що заявник вважає грубим порушенням принципів змагальності та об`єктивності (ст.22 КПК).

02.01.2026 заявник подав клопотання відповідно до ст.220 КПК про застосування заходів безпеки потерпілого.

Дізнавач не розглянув його у визначений законом строк (3 дні).

Ухвалою Вінницького міського суду від 08.01.2026 у справі №127/396/26 встановлено протиправну бездіяльність дізнавача та зобов`язано розглянути клопотання заявника.

Незважаючи на це, в той самий день дізнавач закриває кримінальне провадження, не виконуючи ухвалу суду, не розглянувши клопотання про заходи безпеки, не усунувши порушення, встановлені судом.

У постанові про закриття немає жодної згадки про ухвалу суду та про обов`язок її виконати, що, на думку заявника, свідчить про свідоме ігнорування судового контролю та порушення ст.129 Конституції України.

Неправильний висновок про «відсутність події погрози». Так, дізнавач визнає наявність службового конфлікту; різкі висловлювання; дисциплінарний тиск; подання скарг на заявника та перевірки; заяви про стеження та залучення третіх осіб.

Але без повного розслідування і без проведення ключових слідчих дій робиться висновок про відсутність події злочину.

Такий висновок суперечить ст.91 КПК (обов`язок доведення всіх обставин), ст.2 КПК (завдання кримінального провадження), ст.9 КПК (обов`язок всебічного дослідження), ст.94 КПК (аналіз доказів за внутрішнім переконанням), принципу верховенства права.

Заявник у скарзі зазначає, що протягом провадження його клопотання ігнорувалися або відхилялися безмотивно; заявника не забезпечували інформацією про хід розслідування; не вживали заходів щодо безпеки; не забезпечували рівності у процесі, чим на переконання заявника було порушено його права як потерпілого.

Ці порушення, на думку заявника, є самостійною підставою для скасування постанови як незаконної.

На підставі вищевикладеного, заявник ОСОБА_3 просив слідчого суддю скасувати постанову старшого дізнавача СД відділення поліції №1 ВРУП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 від 08.01.2026 про закриття кримінального провадження № 0000126 внесеного до ЄРДР 12.08.2025, зобов`язати орган досудового розслідування провести очну ставку - одночасний допит між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 ; призначити та провести психологічну/психолінгвістичну експертизу; перевірити інформацію щодо стеження та можливого залучення третіх осіб; розглянути по суті клопотання від 02.01.2026 про заходи безпеки; забезпечити права ОСОБА_3 як потерпілого відповідно до КПК України.

Заявник ОСОБА_3 в судовому засіданні скаргу підтримав за обставин викладених у ній, слідчому судді пояснив, що постанова про закриття кримінального провадження є необґрунтованою та передчасною, дізнавачем не проведено усіх необхідних слідчих дій, не досліджено усі докази та обставини кримінального правопорушення, не надано їм оцінку, постанову про закриття кримінального провадження винесено з ігноруванням вимог КПК України, дізнавач маніпулює фактами та обставинами кримінального провадження, а тому просив слідчого суддю скаргу задовольнити.

Дізнавач ОСОБА_4 під час судового розгляду заперечив проти задоволення скарги, слідчому судді пояснив, що постанова про закриття кримінального провадження було винесено після проведення вичерпного переліку необхідних слідчий дій, за результатами яких, обставин підтверджуючих наявність в діях складу кримінального правопорушення встановлено не було. Постанова про закриття кримінального провадження є законною та обґрунтованою, а тому просив слідчого суддю відмовити у задоволенні скарги. Додатково надав слідчому судді матеріали кримінального провадження № 0000126 внесеного до ЄРДР 12.08.2025, для їх дослідження.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Враховуючи вищенаведене, судовий розгляд здійснювався за фіксації процесу технічними засобами.

Забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача, прокурора є однією із загальних засад кримінального провадження. Відповідно до ст. 24 КПК України це право гарантується кожному.

Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора:

1) бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування;

2) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про зупинення досудового розслідування - потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження;

3) рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником;

4) рішення прокурора про закриття кримінального провадження та/або провадження щодо юридичної особи - заявником, одним із близьких родичів або членом сім`ї, коло яких визначено цим Кодексом, та/або захисником померлого, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження;

5) рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою;

6) рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора при застосуванні заходів безпеки - особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом;

7) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником;

8) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу, - підозрюваним, його захисником чи законним представником, потерпілим, його представником чи законним представником;

9-1) рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, дізнавачем, прокурором під час досудового розслідування - особою, якій відмовлено у задоволенні скарги, її представником, законним представником чи захисником;

10) повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником;

11) відмова слідчого, дізнавача, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, - стороною захисту, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, її представником.

Відповідно до ч. 1 ст. 284 КПК України Кримінальне провадження закривається в разі, якщо: 1) встановлена відсутність події кримінального правопорушення; 2) встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення; 3) не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати; 3-1) не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі. Учасники кримінального провадження мають право заявляти клопотання прокурору про закриття кримінального провадження за наявності передбачених цим пунктом підстав; 3-1) не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі; 4-1) втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння; 5) помер підозрюваний, обвинувачений, особа, стосовно якої зібрано достатньо доказів для повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, але не повідомлено про підозру у зв`язку з її смертю, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого; 6) існує вирок по тому самому обвинуваченню, що набрав законної сили, або постановлена ухвала суду про закриття кримінального провадження по тому самому обвинуваченню; 7) потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством; 8) стосовно кримінального правопорушення, щодо якого не отримано згоди держави, яка видала особу; 9) стосовно податкових зобов`язань особи, яка вчинила дії, передбачені статтею 212 Кримінального кодексу України, досягнутий податковий компроміс відповідно до підрозділу 9-2 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України; 9-1) існує нескасована постанова слідчого, дізнавача, прокурора про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 9 цієї частини, у кримінальному провадженні щодо того самого діяння, що розслідувалося з дотриманням вимог щодо підслідності. Учасники кримінального провадження мають право заявляти клопотання слідчому, дізнавачу, прокурору про закриття кримінального провадження за наявності передбачених цим пунктом підстав; 10) після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.

Слідчим суддею в ході судового розгляду встановлено, що СД відділення поліції №1 ВРУП ГУНП у Вінницькій області здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження № 0000126 внесеного до ЄРДР 12.08.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України, в рамках якого ОСОБА_3 є потерпілим.

08 січня 2026 року старшим дізнавачем СД відділення поліції №1 ВРУП ГУНП у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_4 винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000126 внесеного до ЄРДР 12.08.2025, у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

При цьому, з матеріалів кримінального провадження № 0000126 внесеного до ЄРДР 12.08.2025, наданих слідчому судді для дослідження, вбачається, що відомості до ЄРДР внесені на виконання ухвали Вінницького міського суду Вінницької області № 127/22713/25 від 31.07.2025, за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність щодо невнесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення. Відповідно до змісту заяви ОСОБА_3 , директор Вінницького НДЕКЦ МВС України ОСОБА_5 , діючи умисно та усвідомлюючи характер своїх дій, здійснює щодо заявника та членів його сім`ї психологічний тиск, що супроводжується погрозами фізичної розправи та вбивством.

В ході досудового розслідування допитано потерпілого ОСОБА_3 , який надав показання та повідомив, що виток конфлікту лежать у площині його професійної діяльності на посаді заступника директора Вінницького НДЕКЦ. Потерпілий зазначив, що після висунення ним низки раціональних пропозицій щодо оптимізації ідентифікації загиблих воїнів ЗСУ, які згодом були включені у кримінальне процесуальне законодавство, він зіткнувся із неприязним ставленням з боку ОСОБА_5 та керівництва Експертної служби МВС. За твердженням ОСОБА_3 , ОСОБА_5 отримав незаконну вказівку на його звільнення та розпочав кампанію з дискредитації, яка включала залучення Департаменту внутрішньої безпеки, анонімні звинувачення у корупції та незаконні перевірки його творчої діяльності. ОСОБА_3 акцентував увагу на події від 15.04.2025, стверджуючи, що під час конфлікту в службовому кабінеті ОСОБА_5 висловив на його адресу погрози вбивством. Також потерпілий повідомив про те, що за його житлом здійснювалася стеження невідомими особами на автомобілі «Volkswagen Atlas» (д.н.з. НОМЕР_1 ) та залучення «злочинного контингенту» для вчинення нападів. При цьому ОСОБА_3 не надав будь-які цифрові носії із записами цих погроз або назвати конкретні джерела інформації про залучення криміналітету, посилаючись на безпеку третіх осіб, що позбавило слідство можливості перевірити ці дані об`єктивним шляхом.

Крім цього, в ході проведення досудового розслідування допитано директора установи - ОСОБА_5 . Свідок ОСОБА_5 категорично заперечив викладені у заяві обставини, пояснивши, що його взаємини із ОСОБА_3 регламентуються виключно вимогами КЗпП України та Дисциплінарного статуту. Він підтвердив наявність службового конфлікту, проте вказав, що причиною його виникнення став не «тиск зверху», а неналежна поведінка самого заступника. ОСОБА_5 наголосив, що жодних погроз вбивством він не висловлював, а всі фрази щодо «завершення роботи» стосувалися виключно правових процедур звільнення за порушення трудової дисципліни.

Також допитано понад 20 співробітників Вінницького НДЕКЦ, серед яких: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 та ОСОБА_27 .

Окрім цього встановлено, що переважна більшість допитаних осіб протягом тривалого часу перебували у прямому адміністративному підпорядкуванні потерпілого ОСОБА_3 . Однак жоден зі свідків не підтвердив фактів агресивної, неадекватної чи загрозливої поведінки ОСОБА_5 . Свідки одностайно вказали, що директор дотримується суворого ділового етикету, не використовує нецензурну лексику чи залякування. Свідчення працівників, кабінети яких межують із кабінетом директора, вказують на те, що 15.04.2025 та в інші дні жодних криків, звуків боротьби чи погроз вбивством з кабінету ОСОБА_5 не доносилося.

Здійснюючи правовий аналіз складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України, орган дізнання виходив з того, що обов`язковою ознакою об`єктивної сторони є реальність погрози. Реальність погрози - це такий її стан, за якого у потерпілого є фактичні та об`єктивні підстави побоюватися її виконання, а тому прийшов до висновку, що в контексті даного провадження, висловлені ОСОБА_5 (за твердженням ОСОБА_3 ) фрази не можуть вважатися реальними погрозами вбивством, оскільки вони виникли в ході службової дискусії, не супроводжувалися демонстрацією зброї, предметів, схожих на неї, чи іншими діями, спрямованими на фізичне обмеження волі потерпілого.

Щодо суб`єктивної сторони, то для кваліфікації за ст. 129 КК України необхідна наявність прямого умислу на залякування. Проте дізнанням встановлено, що дії ОСОБА_5 (звернення до Пенсійного фонду щодо перевірки лікарняних, винесення доган, відсторонення від посади) мали чітко виражений правовий характер і були спрямовані на документальне оформлення трудових проступків. Такі дії є законним правом керівника установи і не можуть вважатися формою вчинення злочину. Наявність у директора знайомих, що пересуваються на автомобілі «Volkswagen Atlas», не є доказом підготовки до вбивства, а припущення потерпілого про «зв`язки з криміналітетом» не підкріплені жодними фактичними даними.

Відповідно до ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення. Згідно зі ст. 91 КПК України, обов`язок доказування події та складу злочину покладено на орган досудового розслідування. З огляду на те, що показання потерпілого ОСОБА_3 носять суперечливий характер, ґрунтуються на припущеннях та повністю спростовуються показаннями всього трудового колективу, орган дізнання прийшов до висновку про відсутність події погрози вбивством як такої.

На підставі викладених вище фактів, дізнавачем було винесено постанову про закриття кримінального провадження.

Проаналізувавши доводи заявника, викладені у скарзі, та матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що дізнавач під час проведення досудового розслідування кримінального провадження № 0000126 внесеного до ЄРДР 12.08.2025, в порядку ст. 40-1 КПК України, не виконав у повному обсязі вимог названої статті, не вичерпав можливості отримання доказів по справі, не провів належного досудового розслідування усіх обставин кримінального правопорушення, досудове розслідування проведено неповно, оскільки не проведено усіх слідчих дій на які посилається заявник, не з`ясовано усю повноту доказів, чим порушено вимоги ст. 9 КПК України.

З наведених обставин слідчий суддя вважає, що оскаржувана постанова не може залишатися в силі, та підлягає скасуванню.

Разом з тим, слідчий суддя звертає увагу, що положеннями ч.ч. 1, 4 ст. 40-1 КПК України, визначено, що дізнавач при здійсненні дізнання наділяється повноваженнями слідчого. Дізнавач несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення дізнання. Дізнавач, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення дізнавача.

При цьому, діючим кримінальним процесуальним законодавством України слідчий суддя не наділений повноваженнями зобов`язувати слідчого, дізнавача, прокурора проводити конкретні слідчі дії, в рамках певного кримінального провадження, оскільки таким чином суддя втрутиться в сферу повноважень цих осіб і фактично прийме участь у діяльності сторони обвинувачення всупереч своїй ролі в провадженні (частина 3 статті 22 КПК України).

Стаття 307 КПК України визначає, що за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:

1) скасування рішення слідчого чи прокурора;

1-1) скасування повідомлення про підозру;

2) зобов`язання припинити дію;

3) зобов`язання вчинити певну дію;

4) відмову у задоволенні скарги.

Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

Вищенаведена норма кримінально процесуального закону свідчить, що КПК України передбачає вичерпний перелік рішень, які може прийняти слідчий суддя під час розгляду скарги, в порядку ст. 303 КПК України.

З огляду на вищенаведене, слідчий суддя вважає, що постанова дізнавача про закриття кримінального провадження є передчасною, а скарга ОСОБА_3 , в порядку ст. 303 КПК України, на постанову старшого дізнавача СД відділення поліції №1 ВРУП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 від 08.01.2026 про закриття кримінального провадження № 0000126 внесеного до ЄРДР 12.08.2025, підлягає до часткового задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 284, 303, 306, 309, 369, 370, 372 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_3 , в порядку ст. 303 КПК України задовольнити частково.

Постанову старшого дізнавача СД відділення поліції №1 ВРУП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 від 08.01.2026 про закриття кримінального провадження № 0000126 внесеного до ЄРДР 12.08.2025 скасувати.

Копію ухвали слідчого судді направити до відділення поліції №1 ВРУП ГУНП у Вінницькій області для організації відновлення та продовження досудового розслідування кримінального провадження.

Ухвала слідчого судді є остаточною та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя