В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.12.2025 м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Білоцерківського міськрайонного суду Київської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001324, відомості прояке внесенідо Єдиного реєстру досудового розслідування 07.06.2025за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, утриманців не має, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , відбуває покарання в державній установі «Білоцерківська виправна колонія (№ 35)», що розташована за адресою: вул. Василя Симоненка, буд. 16, м. Біла Церква, Київська область, раніше судимого:

- 23.02.2011 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за

ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75,

КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим терміном 3 роки;

- 29.05.2012 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за

ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 , ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 263, ч. 1 ст. 70, ст. 71

КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, 11.07.2014 звільнений від відбування покарання Бориспільським міськрайонним судом Київської області з Бориспільської виправної колонії Київської області (№119) на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію 2014 року»;

- 25.12.2014 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за

ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим терміном 3 роки;

- 14.01.2016 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений

09 серпня 2019 року з Київського слідчого ізолятору у зв`язку з відбуттям строку покарання;

- 27.09.2019 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений 16.08.2023 з Білоцерківської виправної колонії № 35 у зв`язку із відбуттям строку покарання;

- 28.08.2024 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 4 ст. 185 КК України до 6 років позбавлення волі.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

сторони кримінального провадження: прокурор Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 , потерпілий ОСОБА_5 ,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , будучи раніше неодноразово судимим за вчинення злочинів проти власності, відбуваючи покарання в державній установі «Білоцерківська виправна колонія (№ 35)», що розташована за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Василя Симоненка, 16, повторно у невстановленому досудовим розслідуванням місці та у невстановлений час, переслідуючи мету заволодіння чужим майном, з використанням мобільного телефону марки «Redmi Note 9» ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 із мобільним номером НОМЕР_3 з доступом до мережі Інтернет, додав неправдиве оголошення про надання інтимних послуг в місті Біла Церква Київської області вартістю 3550 гривень на сайті «UKRHOT 18+».

06.06.2025 ОСОБА_6 , зателефонував на номер мобільного телефону зазначений в оголошенні про надання інтимних послуг на сайті «UKRHOT 18+» НОМЕР_3 , з метою отримання інтимних послуг. ОСОБА_3 , маючи мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, умисно з корисливих мотивів повідомив ОСОБА_6 завідомо неправдиві відомості, стосовно надання інтимних послуг та внесення одразу повної оплати за послуги у розмірі 3550 гривень на банківську картку № НОМЕР_4 .

Цього ж дня о 10:52 год, ОСОБА_6 , добросовісно помиляючись в намірах ОСОБА_3 , погодився на пропозицію останнього та будучи введений в оману, щодо дійсних намірів ОСОБА_3 , за допомогою платіжного терміналу перерахував грошові кошти у розмірі 3550 гривень на банківську картку № НОМЕР_4 , про що повідомив ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 , не маючи дійсних намірів та можливості надання інтимних послуг, заволодів грошовими коштами ОСОБА_6 , шляхом обману та розпорядився ними на власний розсуд, внаслідок чого заподіяв ОСОБА_6 майнової шкоди на суму 3550 гривень.

Крім цього, продовжуючи вчинення умисних злочинів проти власності, ОСОБА_3 , відбуваючи покарання в державній установі «Білоцерківська виправна колонія № 35», що розташована за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Василя Симоненка, 16, повторно, у невстановленому досудовим розслідуванням місці та у невстановлений час, переслідуючи мету заволодіння чужим майном, з використанням мобільного телефону марки «Redmi Note 9» ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 із мобільним номером НОМЕР_5 з доступом до мережі Інтернет, додав неправдиве оголошення про надання інтимних послуг в місті Біла Церква Київської області вартістю 4100 гривень на сайті «PROSTIKOM.NET».

01.08.2025 ОСОБА_5 , зателефонував на номер мобільного телефону зазначений в оголошенні про надання інтимних послуг на сайті «PROSTIKOM.NET» НОМЕР_5 , з метою отримання інтимних послуг. ОСОБА_3 , маючи мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, умисно з корисливих мотивів повідомив ОСОБА_5 завідомо неправдиві відомості, стосовно надання інтимних послуг та необхідності внесення повної оплати за послуги у розмірі 4100 гривень на банківську картку № НОМЕР_6 .

Цього ж дня о 15:20 год, ОСОБА_5 , добросовісно помиляючись в намірах ОСОБА_3 , погодився на пропозицію останнього та будучи введений в оману, щодо дійсних намірів ОСОБА_3 , за допомогою застосунку «Monobank» перерахував грошові кошти у розмірі 4100 гривень на банківську картку № НОМЕР_6 , про що повідомив ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 , не маючи дійсних намірів та можливості надання інтимних послуг, заволодів грошовими коштами ОСОБА_5 , шляхом обману та розпорядився ними на власний розсуд, внаслідок чого заподіяв ОСОБА_5 майнової шкоди на суму 4100 гривень.

Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю та показав, що він визнає всі обставини, які вказані в обвинувальному акті. Зокрема, вказав на те, що за допомогою мобільного телефону, назва якого, ІМЕІ та номер, вказані в обвинувальному акті він розмістив в інтернеті оголошення про надання інтимних послуг. 06.06.2025 на вказаний в оголошенні номер телефону зателефонував потерпілий ОСОБА_6 і він йому повідомив що за надання інтимних послуг потрібно перерахувати 3550,00 грн повідомив номер банківської карти, такий, що вказаний в обвинувальному акті. Потерпілий ОСОБА_6 перерахував гроші, і таким чином він заволодів належними йому грошовими коштами шляхом обману та розпорядився ними на власний розсуд. Таким самим шляхом він заволодів коштами потерпілого ОСОБА_5 , який зателефонував йому 01.08.2025 на вказаний в оголошенні номер телефону та перерахував на вказаний ним номер банківської карти 4100,00 грн. Номер банківської карти відповідає тому, що значиться в обвинувальному акті. Грошима розпорядився на власний розсуд.

На той час у нього не було грошей, це все, що він міг придумати на той час. Просить вибачення. Наразі має намір укласти контракт із ЗСУ для проходження військової служби.

Показання обвинуваченого є допустимим джерелом доказів, оскільки отримані безпосередньо судом за процедурою згідно з положеннями ст. 351 КПК України. Дані покази підтверджують настання самої події, в частині часу, місця події відповідають об`єктивній дійсності.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду не заперечували проти не дослідження доказів щодо тих обставин, що ніким не оспорюються, та судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати зазначені обставини у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.

За таких обставин суд визнає доказаними фактичні обставини справи щодо дати, часу, місця, способу скоєння ОСОБА_3 кримінального правопорушення, форми умислу, а також інші обставини, визначені ч. 1 ст. 91 КПК України.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману повторно.

Підстав у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Суд під час призначення покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

При цьому покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю кримінального правопорушення, обставинами скоєного, особою винного.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, згідно з вимогами статтей 65-67 КК Україна враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Вчинене обвинуваченим ОСОБА_3 кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 190 КК України, згідно ст. 12 КК України, відноситься до категорії нетяжких злочинів проти власності.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 згідно ст. 66 КК України, суд визнає визнання обвинуваченим своєї вини.

Вказана в обвинувальному акті пом`якшуюча обставина - щире каяття не знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду.

Так, щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Як було встановлено у даному кримінальному провадженні обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою вину, проте критично не оцінив свою поведінку, не засудив її, не висловлював жалю з приводу вчиненого, не просив вибачення у потерпілих та не відшкодував потерпілим завдану злочином шкоду, тобто не усвідомив протиправності своїх дій та їх наслідків та не зробив для себе належних висновків. Вказані обставини виключають можливість визнання судом такої пом`якшуючої покарання обвинуваченого обставини як щире каяття.

Обтяжуючих обставин у кримінальному провадженні відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалюється обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.

Про особу обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що він раніше неодноразово судимий за злочини проти власності, вчинив новий злочин під час відбування покарання у виді позбавлення волі, за місцем відбування покарання характеризується негативно, неодружений, утриманців не має, має місце реєстрації та проживання, медичну допомогу у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не отримує, перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 як придатний до військової служби.

Суд, реалізуючи принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи ступінь тяжкості злочину, обставини злочину, особу обвинуваченого, обставину, яка пом`якшує покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, його відношення до вчиненого, позицію в судових дебатах прокурора та потерпілого, приходить до висновку що необхідним і достатнім для можливого виправлення ОСОБА_3 , буде призначення йому покарання пов`язаного з ізоляцією від суспільства, а тому останньому слід призначити покарання у виді позбавлення волі, у середній межі санкції статті Кримінального Закону.

Суд переконаний, що визначена ним вид і міра покарання, є необхідною і достатньою для можливого виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним та іншими особами нових злочинів. Таке покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягаються до кримінальної відповідальності з урахуванням того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_3 раніше 28.08.2024 був засуджений вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді 6 років позбавлення волі. Початок строку покарання 28.08.2024, кінець строку: 24.06.2030.

У цьому кримінальному провадженні судом встановлено, що ОСОБА_3 вчинив кримінальні правопорушення 06.06.2025 та 01.08.2025 тобто до повного відбуття покарання за попереднім вироком.

Відповідно до ст. 71 КК України та п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, то суд на підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

За вимогами чч. 4-5 ст. 71 КПК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив два або більше кримінальних правопорушень, суд призначає покарання за ці нові кримінальні правопорушення за правилами, передбаченими у статті 70 цього Кодексу, а потім до остаточного покарання, призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, повністю чи частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком у межах, встановлених у частині другій цієї статті.

П. 26 Постанови визначено, що при визначенні покарання за правилами ст. 71 КК України до покарання за новим вироком повністю або частково приєднується невідбута частина покарання за попереднім вироком, суди повинні точно встановлювати невідбуту частину основного й додаткового покарань і зазначати їх вид та розмір у новому вироку.

Невідбутою частиною покарання за попереднім вироком треба вважати: невідбуту засудженим частину будь-якого основного покарання.

При вчиненні нового злочину особою, яка відбувала покарання у виді позбавлення волі, його невідбутою частиною треба вважати строк, який залишився на момент обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою за новий злочин, а якщо такий захід не обирався, - то строк, який залишився після постановлення останнього за часом вироку.

Судом встановлено, шо станом на 01.12.2025 невідбутою частиною покарання ОСОБА_3 за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28.08.2024 є - 4 роки 6 місяців 23 дні.

Таким чином, остаточне покарання ОСОБА_3 слід визначити на підставі ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Запобіжний захід ОСОБА_3 під час досудового слідства не обирався.

Підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого не має з огляду на відсутність таких клопотань в учасників кримінального провадження та враховуючи, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

Процесуальні витрати відсутні. Цивільний позов не заявлявся.

Долю речових доказів, суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись статтями 368, 371, ч. 2 ст. 373, 374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного ОСОБА_3 за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28.08.2024 та остаточно за сукупністю вироків призначити ОСОБА_3 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з 01.12.2025.

Речові докази по справі:

мобільний телефон марки «Redmi Note 9» ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 із SIM-картами НОМЕР_7 та НОМЕР_8 , який відповідно до квитанції № 1024 переданий на відповідальне зберігання до кімнати зберігання речових доказів Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області, після набрання вироком законної сили - конфіскувати;

блокнот білого кольору із наявними на титульній та зворотній стороні зображеннями кота та блокнот сірого кольору із блакитними візерунками, які відповідно до квитанції № 1023 передані на відповідальне зберігання до кімнати зберігання речових доказів Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області, після набрання вироком законної сили - знищити;

мобільний телефон марки «Iphone SE» білого кольору ІМЕІ: НОМЕР_9 , який відповідно до розписки від 21.09.2025, переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_5 , після набрання вироком законної сили - залишити в розпорядженні останнього.

Процесуальні витрати відсутні. Цивільний позов не заявлявся.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після проголошення.

Суддя ОСОБА_1