Справа№534/2567/24
Провадження №1-кп/534/292/24
ГОРІШНЬОПЛАВНІВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 року м. Горішні Плавні

Горішньоплавнівський міський суд Полтавської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю: секретарів судового засідання ОСОБА_2 , прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за №0000116 від 14.02.2024 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Комсомольська Полтавської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, працюючого на ПрАТ «Полтавський ГЗК», неодруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб та який в подальшому продовжено, згідно Законів України № 2119-IХ від 15.03.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»», № 2212-IX від 21.04.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»», № 2263-IX від 22.05.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»», № 2500-1Х від 15.08.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»», № 2738-IX від 16.11.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»», № 2915-IX 07.02.2023 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», № 3057-IX 02.05.2023 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєного стану в Україні»», № 3275-IX 27.07.2023 «Про затвердження Указу Президента України» № 3564-IXвід 06.02.2024 «Про затвердження Указу «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні». Указом Президента України № 65/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом та яку в подальшому продовжено у відповідності до Указів Президента України від 17 травня 2022 року № 342/2022, від 12 серпня 2022 року № 574/2022, від 7 листопада 2022 року № 758/2022, від 6 лютого 2023 року №59/2023, від 1 травня 2023 року № 255/2023, від 26 липня 2023 року № 452/2023, від 6 листопада 2023 року № 735/2023, від 05 лютого 2024 року № 50/2024 затверджується Указ Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації», яким строк проведення загальної мобілізації продовжується з 14 лютого 2024 року на 90 діб.

Так, 18.01.2024 військовозобов`язаний солдат запасу ОСОБА_6 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 за викликом із підприємства для звірки й уточнення облікових даних і проходження медичного огляду військово-лікарською комісією, в ході якого згодом його визнано придатним до військової служби. У цей же день військовозобов?язаному ОСОБА_8 доведені вимоги законодавства України з питань оборони під особистий підпис

26.01.2024 о 16 год. 30 хв. ОСОБА_6 отримав бойову повістку про явку до ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 на 19 год. 00 хв. 05.02.2024 для відправлення у військову частину НОМЕР_1 у зв?язку з призовом на військову службу під час мобілізації.

В подальшому, ОСОБА_6 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, за відсутності передбачених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» підстав для відстрочки від призову, будучи визнаним придатним до військової служби, усвідомлюючи значення та протиправний характер своїх дій, 05.02.2024 о 19 год. 00 хв. до ІНФОРМАЦІЯ_2 не з?явився, про причини своєї неявки не повідомив, чим ухилився від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період.

Органом досудового розслідування та прокурором дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ст.336 КК України як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період.

В підтвердження пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення за ст.336 КК України прокурором надані наступні письмові матеріали по кримінальному провадженню, які дослідженні судом в ході розгляду справи:

- військовий квиток серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_6 , відповідно до якого останній є військовопридатним до військової служби (а.с. 96-98);

- заява ОСОБА_6 , відповідно до якої останній просив направити його на військову -лікарську комісію.

Придатність до військової служби обвинуваченого ОСОБА_6 підтверджено довідкою військово-лікарської комісії №1/3/1/486/1 від 26.01.2024 року та карткою обстеження та медичного огляду КНЛ «ЛІЛ І рівня м. Горішні Плавні» (а.с.108-109).

Так відповідно до матеріалів справи факт неявки обвинуваченого ОСОБА_6 після проходження військово-лікарської комісії 26.01.2024 року, якою він був визнаний придатним до військової служби, для його відправки до військової частини підтверджено корінцем розписки від 26.01.2024 на ім`я ОСОБА_6 про отримання повістки, рапортами працівників відділення рекрутінгу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_2 , повідомленням про кримінальне правопорушення від 06.02.2024 складеного начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.93-95,105,106,107).

Також т.в.о начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 було направлено слідчому СВ ВП №2 Кременчуцького РУП ГУ НП в Полтавській області повідомлення про те, що військовозобов`язаний ОСОБА_6 був зарахований до особового складу військової частини НОМЕР_1 , однак на 19 год 00 хв 05.02.2024 військовозобов`язаний ОСОБА_6 будучи обізнаним про явку за бойовою повісткою для відправки до військової частини НОМЕР_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 не прибув, тобто ухилився від призиву на військову службу під час мобілізації, відповідальність за що передбачена ст. 336 КК України.

Свою вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України ОСОБА_6 визнав повністю, повідомив, що раніше він не служив, у нього була бронь, однак на роботу почали приходити повістки і він з`явився до ТЦК відновити облікові записи та пройти медкомісію, сподіваючись на те, що в нього буде броня. Він пройшов ВЛК, якою він був визнаний придатним до військової служби. Цей висновок ним не оскаржувався. Після цього він пройшов відповідні тести, а 26.01.2024 отримав бойову повістку для подальшої відправки для проходження служби за мобілізацією на 05.02.2024, однак він свідомо не з`явився, оскільки не був готовий ні морально, ні психологічно воювати та тримати в руках зброю, не захотів вмирати.

Допитаний в ході судового розгляду кримінального провадження в якості свідка заступник начальника відділу, начальник відділення обліку і мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 , надав показання, що ОСОБА_6 пройшов військово-лікарську комісію, був визнаний придатним для військової служби і йому було виписано повістку на відправку до військової частини. Однак ОСОБА_6 , якому було роз`яснено наслідки неявки та попереджений про кримінальну відповідальність за ухилення від призову на військову службу і отримавши бойову повістку 26.01.2024 на 05.02.2024 для відправлення у військову частину не з`явився. Причин неявки не повідомив , матеріали були передані до поліції.

Допитаний в ході судового розгляду кримінального провадження в якості свідка начальник відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 , надав показання, що ОСОБА_6 на початку 2024 року пройшов військово-лікарську комісію, був визнаний придатним для військової служби і отримав повістку на відправку до військової частини. Однак ОСОБА_6 , отримавши бойову повістку на 05.02.2024 для відправлення у військову частину не з`явився, хоча напередодні 04.02.2024 з`являвся і зазначав , що можливо прийде 05.02.2024. Згідно діючої інструкції в зв`язку з неявкою ОСОБА_6 він складав рапорт про його неприбуття , оскільки це сталося на його чергуванні.

Дослідивши надані сторонами докази, допитавши обвинуваченого, свідків, заслухавши думку прокурора і захисника, суд приходить до висновку, що пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, знайшло своє підтвердження в ході судового слідства.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_6 за ст.336 КК України як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період.

Санкція ст.336 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до п`яти років.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Отже, суд обираючи покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Зокрема, розкаяння передбачає, окрім визнання собою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття це не формальна вказівка на визнання своєї вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

У зв`язку з наведеним можна зробити висновок, що щире каяття це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Визнання вини обвинуваченим ОСОБА_6 не підтверджує його відповідного ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт визнання вини обвинуваченим ОСОБА_6 був здійснений під час встановлення судом фактичних обставин справи.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд, відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним правопорушення, всі обставини по справі в їх сукупності, а також особу обвинуваченого, його вік і стан здоров`я, обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання.

Отже, обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлені.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Обвинувачений ОСОБА_6 раніше не судимий, працює, не одружений, на обліку у лікаря нарколога та у лікаря психіатра не перебуває.

Положеннями ст. 50 КК України, визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив нетяжкий злочин, неодружений, підстав передбачених законодавством на відстрочку від призову чи інших поважних причин немав, в період воєнного стану при оголошеній загальній мобілізації умисно проігнорував своїм конституційним обов`язком по захисту Батьківщини, що свідчить про значну суспільну небезпечність самого злочину, а також реалізуючи принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає, що звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням не можна вважати обґрунтованим і таким, що є достатнім для досягнення мети покарання. Отже, вищенаведені аргументи унеможливлюють виправлення обвинуваченого без реального відбуття покарання в умовах ізоляції від суспільства.

Верховний Суд у постанові від 22 жовтня 2024 року у справі № 629/2438/23, провадження № 51-1393км24, виснував, що у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України захист незалежності та територіальної цілісності держави набув особливого значення для кожного громадянина та має забезпечуватися всіма можливими засобами. Наслідки ухилення осіб від військової служби в цих умовах через призначене їм покарання мають досягати такої мети, яка зможе запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. В іншому випадку звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням сформує негативну думку інших військовослужбовців щодо своєї діяльності, матиме вплив на їх бойовий дух та мотивацію, а також жодним чином не сприятиме дотриманню мети та принципів призначення покарання.

Так, для застосування ст. 75 КК України, в даному випадку не може бути врахована така обставина як визнання вини обвинуваченим, за відсутності щирого каяття тому, що воно є дієвим і включає в себе активні дії з боку обвинуваченого. Як встановлено в ході розгляду справи обвинувачений після вчинення інкримінованого злочину на початку 2024 року впродовж судового розгляду лише формально визнав вину, однак на протязі вказаного часу і станом на час судового розгляду не вживав жодних реальних і дієвих заходів для з`явлення до РТЦК та СП для проходження служби, які б були підтверджені належними доказами.

Таким чином, у кримінальному провадженні відсутні дані на підтвердження того, що обвинувачений ОСОБА_6 намагався виправити наслідки вчиненого, які конкретні дії для цього вживав, а тому визнання ним своєї винуватості під тиском неспростовних доказів суд вважає формальним і таким, що зроблене з метою уникнення справедливого покарання.

Суд враховує, що відповідно до ч. 10 ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень призовника, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Резервісти зобов`язані прибувати до військової частини, в якій вони проходять службу у військовому резерві, за викликом командира цієї військової частини.

А тому, в умовах воєнного стану наслідки ухилення від військової служби повинні через покарання досягати такої мети, яка зможе запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, про що зазначено в ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 50 КК України.

Отже, встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, надавши їм належну оцінку, в тому числі оцінивши їх сукупність на предмет достатності та взаємозв`язку для ухвалення вироку, суд дійшов висновку про вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення. Приймаючи таке рішення, суд дотримався критеріїв доведення винуватості поза розумним сумнівом, наведених Європейським судом з прав людини у висновках у справах "Нечипорук і Йонкало проти України" від 21 квітня 2011 року та "Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії" від 6 грудня 1998 року.

Так, у зазначених рішеннях вказано, що "суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи "поза будь-яким розумним сумнівом" і така "доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою".

Той факт, що засуджений раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, а також визнання своєї вини під час судового розгляду, не є достатніми мотивами для обґрунтування висновку про можливість виправлення без відбування покарання та звільнення засудженого від його відбування з випробуванням.

Суд вважає, що мінімальне , але реальне покарання у виді позбавлення в межах санкції ст.336 КК України відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень.

Речові докази та процесуальні витрати в кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_6 на стадії судового провадження не обирався, клопотань про його обрання суду не надходило.

Цивільний позов не заявлений.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд

ухвалив:

Визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі .

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили - не обирати.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_6 рахувати з моменту його фактичного затримання та приведення вироку до виконання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом 30 діб з моменту його проголошення, а засудженим у той же строк з моменту його отримання.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1