Провадження №1-кс/333/3535/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , представника скаржника ОСОБА_4 , представника ТУ ДБР ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі Комунарського районного суду м Запоріжжя скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

ВСТАНОВИВ:

Матеріалами скарги підтверджується, що 26.09.2025р. заявник ОСОБА_3 в порядку ст. 214 КПК України звернувся до ТУ ДБР у м. Мелітополі з повідомленням про злочин, який вчинений, на його думку, працівниками Відділу поліції № 3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області.

Зі змісту повідомлення про злочин від 26.09.2025р., вбачається, що ОСОБА_3 посилався на те, що під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001163 від 07.08.2025р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185 та ч. 5 ст. 361 КК України, відносно нього посадовими особами Національної поліції України вчинені кримінальні правопорушення, що виражені в наступних діях, а саме:

- незаконне позбавлення ОСОБА_3 волі шляхом його примусового утримування поліцейськими в приміщенні відділу поліції протягом 30 годин поспіль без повідомлення про підозру та/або затримання в порядку ст. 208 КПК України;

- катування ОСОБА_3 працівниками поліції, яке було виражено в їх умисних діях, спрямованих на заподіянні йому сильного морального страждання, психологічного насильства, погрози застосування фізичного насильства у вигляді побиття, тривалого позбавлення їжі та води, позбавлення сну та відпочинку, погрози застосування психологічного та фізичного насильства у відношенні його дружини та малолітньої дитини, а також іншого мучення з метою примусити ОСОБА_3 зізнатися у злочині, який той не вчиняв;

- незаконне заволодіння телефоном, належним ОСОБА_3 , шляхом примушування останнього до написання заяви про начебто добровільну передачу телефону працівникам поліції;

- примушування ОСОБА_3 до передачі у власність третій особі належних йому активів у криптовалюті, оцінених станом на 07.08.2025р. в еквіваленті близько 83 500 доларів США.

- незаконне проникнення працівниками поліції до житла особи.

До повідомлення про злочин від 26.09.2025р. заявником надавались копії письмових документів, а також інформація про осіб, яким можуть бути відомі обставини щодо можливого кримінального правопорушення.

Згідно п. 1) ч. 1 ст. Закону України «Про Державне бюро розслідувань», Державне бюро розслідувань вирішує завдання із запобігання, виявлення, припинення, розкриття і розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів, крім випадків, коли ці злочини віднесено до підслідності детективів Національного антикорупційного бюро України.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

На момент судового розгляду представниками ТУ ДБР у м. Мелітополі не надано слідчому судді доказів виконання обов`язку, встановленого ч. 1 ст. 214 КПК України та внесення відомостей за вказаним вище повідомленням ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР у встановлений строк.

Системний аналіз положень ст. ст. 214, 303 КПК України, свідчить про те, що предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто саме заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення є передумовою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні, і вказана заява чи повідомлення повинна містити достатні дані про наявність ознак кримінально-караного діяння.

Внесення відомостей до ЄРДР врегульовано Положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення (затверджене наказом Офісу Генерального прокурора від 30.06.2020 № 298). Згідно з пунктом 1 глави 2 розділу I цього Положення, до реєстру вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що узгоджується з вимогами п. 4), п. 5) ч. 5 ст. 214 КПК України.

Підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по-батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Вказаний висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 30.09.2021 у справі № 556/450/18.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про кримінальне правопорушення є наявність в такій заяві або повідомленні об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки конкретного кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події кримінального характеру. Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР заявник у повідомленні про кримінальне правопорушення має зазначити конкретні, відомі йому обставини об`єктивної сторони такого правопорушення (яке саме кримінальне правопорушення відбулось, де, коли, в чому полягало, які особи, причетні до його скоєння тощо). Такі обставини можуть бути неповними (в силу недостатньої обізнаності заявника, неочевидності вчинення кримінального правопорушення, з огляду на початкову стадію сприйняття та дослідження цих подій чи з інших причин), але в той же час достатніми для попередньої кваліфікації реєстраторами Єдиного реєстру досудових розслідувань такого діяння саме як кримінального правопорушення (кваліфікації за статтею, частиною статті КК України).

В судовому засіданні скаржник та його представник наполягали на задоволенні скарги.

Представник Ту ДБР , заперечував проти задоволення скарги, зазначив, що звернення ОСОБА_3 , щодо можливих неправомірних дій працівників поліції ВП №3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області , які мали місце 06.08.2025 року, було проведено перевірку зазначеної в заяві інформації . Було встановлено, що обставини викладені в заяві об`єктивним даними не підтверджено, заявником не надано доказів протиправних дій працівників поліції щодо утриманні його у приміщенні відділу поліції проти його волі., застосування до нього психологічного та фізичного насилля , а також заподіяння матеріальної шкоди., аналіз звернення вказує на обгрунтованність тверджень заявника , пов`язаних з його незгодою із притягненням його до кримінальної відповідальності, та вважає , що це обраний ним спосіб процесуального захисту.

Аналізуючи пояснення сторін та дослідивши матеріали долучені до скарги, слідча суддя приходить до висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення для того, щоб технічно внести дані відомості до відповідних розділів реєстру. Це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Якщо зі змісту повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що (1) обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу; (2) в силу його занадто абстрактного характеру неможливо встановити ні попередню кваліфікацію кримінального правопорушення, ні предмет, межі та напрямок досудового розслідування, яке ініціюється заявником, (3) існують обставини, в силу яких передбачений законом механізм притягнення до кримінальної відповідальності за завідомо неправдиві повідомлення про кримінальні правопорушення, не може бути застосований за відсутності відомостей з інших джерел, що можуть свідчити про кримінальне правопорушення, то такі повідомлення не мають вноситися до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Такий висновок відповідає Рішенню Конституційного Суду України № 4-р(II)/2020 від 17.06.2020р., згідно пункту 5 мотивувальної частини якого зазначено, що «встановлений законодавцем обсяг судового захисту стосовно оцінки бездіяльності уповноважених державних органів має забезпечити ефективність судового контролю, який має бути забезпечено під час розгляду відповідних питань хоча б у двох судових інстанціях: законодавець має запровадити такий обсяг судового контролю за бездіяльністю слідчого чи прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Реєстру після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, що дозволяв би здійснити ефективний судовий контроль щодо відповідних питань та за наявності підстав надати особі можливість ініціювати початок кримінального провадження, а отже, надати їй реальний доступ до судового захисту».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.04.2019 в справі № 818/15/18 зауважила, що у межах процедури за правилами п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Так, слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР (постанова Верховний Суду від 30.0. 2021р. в справі № 556/450/18).

Отже закон передбачає необхідність попередньої оцінки (аналізу) слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР) змісту самої заяви чи повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення на основі викладених вище критеріїв.

Під час оскарження заявником ОСОБА_3 бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР слідчим суддею здійснено попередню оцінку (аналіз) змісту його повідомлення про злочин від 26.09.2025р. на предмет викладення в ньому інформації про кримінальне правопорушення. Слідчим суддею встановлено, що наведені у зверненні ОСОБА_3 обставини свідчать про те, що існує ймовірність вчинення вказаного ним кримінального правопорушення; в силу його характеру можливо встановити попередню кваліфікацію кримінального правопорушення, предмет, межі та напрямок досудового розслідування, яке ініціюється заявником. Для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР заявник у своєму повідомленні про кримінальне правопорушення зазначив конкретні, відомі йому обставини об`єктивної сторони заявленого у повідомленні злочину.

На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), п. 119) сторін цих відносин, відповідно.

Запроваджені внутрішні процедури щодо порядку та строків унесення даних до ЄРДР кореспондуються з норми ст. 214 КПК України.

З правової норми ст. 214 КПК України та запроваджених внутрішніх процедур випливає, що нормами кримінального процесуального законодавства України встановлюється обов`язок після отримання заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення унесення за нею відомостей до ЄРДР у разі їх відповідності критеріям наведеної статті указаного Кодексу в т.ч. п. 4), п. 5) ч. 5 ст. 214 КПК України.

Слідчим суддею встановлено, що слідчий ТУ ДБР у м. Мелітополі відомості за зверненням ОСОБА_3 , попри їх відповідність указаним критеріям, до ЄРДР протягом строку визначеного ст. 214 КПК України не вніс, хоча згідно ч. 1 ст. 25 КПК України, саме прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Викладені в повідомленні про злочин від 26.09.2025р. обставини потребують перевірки засобами кримінального процесу.

Згідно ч. 2 ст. 91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого (ч. 1 ст. 92 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 93 КПК України, збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ч. 2 ст. 93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Докази, на які посилається суб`єкт оскарження в листі ТУ ДБР у м. Мелітополі вих. № 10958зкп/мл-25/17-02-11251/25 від 28.10.2025р., яким ОСОБА_3 повідомлено про відмову у внесенні відповідних відомостей до ЄРДР та відмову почати розслідування, а також в письмових поясненнях слідчому суді, зібрані поза межами кримінального провадження та не особою, уповноваженою здійснювати досудове слідство у такому провадженні.

З урахуванням викладеного, предмету оскарження та меж дискреційності повноважень слідчого судді, правова оцінка зазначеним доказам має бути надана стороною обвинувачення під час повного та всебічного дослідження усіх без виключення обставин та подій, про які заявлено ОСОБА_3 в його повідомленні про злочин від 26.09.2025р.

Поза увагою слідчого судді не залишено той факт, що в повідомленні про злочин від 26.09.2025р. заявник ОСОБА_3 посилається на обставини, що можуть бути кваліфіковані як катування та жорстоке поводження з боку осіб, уповноважених виконувати функції держави.

У відповідності до практики Європейського суду з прав людини у випадках, коли ocоба висуває небезпідставну скаргу на жорстоке поводження з боку представників держави, що порушує статтю 3 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, обов`язком національних органів є проведення «ефективного офіційного розслідування», спроможного встановити факти та виявити і покарати винних. В іншому випадку загальна юридична заборона катувань була б, незважаючи на основоположну важливість, неефективною на практиці, та у деяких випадках представникам держави було б можливо фактично безкарно порушувати права тих, хто знаходиться під їхнім контролем (п.102 рішення ЄСПЛ «Ассенов та інші проти Болгарії» та п.131 рішення ЄСПЛ «Лабіта проти Італії»).

Аналогічна позиція викладена у рішенні Європейського суду з прав людини від 12.06.2008р. «Яременко проти України», де вказано, що коли особа заявляє небезпідставну скаргу на дії працівників правоохоронних органів, повинно бути проведено ефективне розслідування, під час якого можливо знайти та забезпечити покази винуватих осіб. Мінімальні стандарти, викладені в практиці Суду передбачають проведення незалежного, неупередженого розслідування під контролем громадськості, а від компетентних органів влади вимагають ретельності та оперативності при його проведенні.

Той факт, що ОСОБА_3 самостійно або через свого захисника, в порядку ч. 6 ст. 206 КПК України, не заявив слідчому судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя про застосування до нього насильства під час тримання в уповноваженому органі державної влади не позбавляє останнього права звернутися із заявою або повідомленням про відповідний злочин в порядку ст. 214 КПК України, та не позбавляє ТУ ДБР у м. Мелітополі обов`язку провести ефективне досудове розслідування, що спроможне встановити відповідні факти та виявити і покарати винних.

За таких умов, з урахуванням наведеного, слідчий суддя розглянувши скаргу, у межах наявних та поданих до суду доказів, на час її розгляду, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин, вважає її обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню шляхом зобов`язання суб`єкта оскарження вчинити дії передбачені ст. 214 КПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 306-307 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність слідчого ТУ ДБР у м. Мелітополі, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання повідомлення ОСОБА_3 від 26.09.2025 р. про злочин, що можливо вчинений працівниками Відділу поліції № 3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області.

Зобов`язати уповноважену особу (слідчого) ТУ ДБР у м. Мелітополі вчинити дії передбачені ст. 214 КПК України після подання ОСОБА_3 повідомлення про злочин від 26.09.2025 р., що можливо вчинений працівниками Відділу поліції № 3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області, а саме: внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування в строки, визначені ст. 214 КПК України, та в строки, визначені ст. 214 КПК України, надати заявнику - ОСОБА_3 витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складений та оголошений о 12 год. 00 хв. 16.12.2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1