УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2025 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши в закритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання слідчого СВ Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , яке погоджене прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_5 , про дозвіл на затримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою його приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0002646, відомості по якому внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань 20.06.2025 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадження слідчого судді надійшло клопотання сторони обвинувачення про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Одночасно з клопотанням про застосування запобіжного заходу стороною обвинувачення було подано клопотання про дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_6 з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Як вбачається з поданого клопотання, слідчим відділом Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадження № 0002646, відомості по якому внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань 20.06.2025за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Процесуальне керівництво досудовим розслідування здійснюється групою прокурорів Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону.

Згідно із вимогами ст. 1 Закону України « Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до указу Президента України ОСОБА_7 . Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 № 64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІX введено воєнний стан на всій території України.

В подальшому воєнний стан в Україні безперервно продовжувався, в останнє: Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 740/2024 від 28.10.2024, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 4024-IX від 29.10.2024, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 10 листопада 2024 року строком на 90 діб.

Відтак, з 24.02.2022 по теперішній час діє воєнний стан.

03.12.2024 відповідно до Указу президента України від 24.02.2022 № 69/2022 та набуття чинності Указу президента «Про загальну мобілізацію» та виконання вимог мобілізаційної директиви Головнокомандувача Збройних Сил України №32/321/501/13т, ОСОБА_6 було призвано на службу за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 направлено для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 ..

Згідно положень п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Відтак, 03.12.2024, тобто з дня відправлення з ІНФОРМАЦІЯ_2 у військову частину НОМЕР_1 ОСОБА_6 набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання свого військового обов`язку проходження військової служби за призовом під час мобілізації.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 345 від 03.12.2024 р. ОСОБА_6 було зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 3284-АД від 10.12.2024 р. в зв`язку з самовільним залишенням служби солдатом ОСОБА_6 було призначено службове розслідування.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 3284-АД від 10.12.2024 р. в зв`язку з самовільним залишенням служби солдатом ОСОБА_6 знято з всіх видів забезпечення.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 1201-ОД від 20.12.2024 р. в зв`язку з самовільним залишенням служби солдатом ОСОБА_6 службове розслідування було завершено.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, захист Батьківщини, незалежності і територіальної цілісності України є обов`язком громадян України та ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, військовослужбовці зобов`язані свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати і виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати і утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.

Згідно із вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника), на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби.

Відповідно до вимог ст. ст. ст. ст. 11, 16, 127-130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 14 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, солдат ОСОБА_6 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно та неухильно виконувати накази командирів (начальників) у встановлений термін, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Проте, солдат ОСОБА_6 достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеними вище вимогами законодавства, що регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи реальну можливість належно їх виконувати, свідомо, допустив їх порушення, вирішивши стати на злочинний шлях за наступних обставин.

Згідно із ст. 40 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці самостійно відрекомендовуються своєму безпосередньому начальникові у разі, зокрема, відбуття чи повернення з відрядження відпустки або лікування.

Однак, ОСОБА_6 будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації посаді курсанта навчального взводу навчальної батареї навчального самохідно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 в військовому званні «солдат», в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 16, 58, 59, 127-130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану, а саме 10.12.2024 приблизно о 06:00 год. самовільно залишив територію військового містечка № НОМЕР_2 «НЕМИРІВ» військової частини НОМЕР_1 яка дислокувалась на території АДРЕСА_1 , (більш точне місце дислокації зазначити неможливо у зв?язку із введенням на території України воєнного стану) та ухиляється від проходження військової служби, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з обов`язками військової служби, тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України самовільне залишення військової частини військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

30.10.2025 року ОСОБА_6 вручене повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, за попередньою правовою кваліфікацією, передбаченою ч. 5 ст. 407 КК України, в порядку передбаченому КПК України для вручення повідомлень.

30.10.2025 року ОСОБА_8 батьку ОСОБА_9 , вручено повідомлення про підозру ОСОБА_6 та повістки про виклик останнього, для проведення процесуальних дій в якості підозрюваного, на 03.11.2025, 04.11.2025, 05.11.2025.

Станом на теперішній час, ОСОБА_6 не з`явився до слідчого відділу Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеської області для проведення слідчих дій, про причини неприбуття не повідомив.

Оскільки на теперішній підозрюваний ОСОБА_6 від досудового слідства ухиляється, встановити його місцезнаходження не видалося за можливе, що свідчить про те, що останній переховується від органу досудового розслідування, слідчий за погодженням з прокурором звертається до слідчого судді з вказаним клопотанням про надання дозволу на його затримання.

В судовому засіданні прокурор вимоги поданого клопотання підтримав у повному обсязі та просив клопотання задовольнити.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши наявні у слідчого судді матеріали, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Згідно ч. 1 ст. 188 КПК України, прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися із клопотанням про дозвіл на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Як вбачається з клопотання та наданих в його обґрунтування матеріалів, 30 жовтня 2025 року стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було складено письмове повідомлення про підозру в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, за кваліфікуючими ознаками: самовільне залишення військової частини військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

У зв`язку з не встановленням місцезнаходження ОСОБА_6 органом досудового розслідування було вжито заходів для вручення даного повідомлення про підозру у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень (батьку підозрюваного ОСОБА_8 ).

У справі «Мироненко і Мартенко проти України» від 10.12.2009 року ЄСПЛ зазначив, що компетентний суд повинен перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої буде здійснено затримання, та законність мети цього затримання й подальшого тримання під вартою.

Згідно п. 32 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

До того ж, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (рішення у справі «Чеботарі проти Молдови» (Cebotari v. Moldova), N 35615/06, п.48, від 13 листопада 2007 року).

Так, обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадженні в їх сукупності, а саме: протоколами допитів свідків; наказом про проведення службового розслідування ; іншими матеріалами кримінального провадження.

Слідчий суддя суд вважає, що надані стороною обвинувачення матеріали, які долучені до клопотання, на даній стадії досудового розслідування повністю доводять обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Слідчий за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді із клопотанням про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Разом з клопотанням про застосування запобіжного заходу надійшло клопотання про надання дозволу на затримання підозрюваного ОСОБА_6 .

Сторона обвинувачення зазначає, що на даний час встановити місцезнаходження підозрюваного не видалося за можливе, та постановою слідчого від 12 листопада 2025 року підозрюваного оголошено у розшук.

За таких обставин, з огляду на характер інкримінованих підозрюваному ОСОБА_6 дій, а також те, що місцезнаходження його невідоме органу досудового розслідування, у зв`язку із чим його оголошено у розшук, на думку слідчого судді викладене свідчить про те, що наразі підозрюваний переховується від органу досудового розслідування та суду.

Крім того, враховуючи тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_6 у випадку його подальшого визнання винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення у встановленому законом порядку судом, з огляду на обставини його можливого вчинення, як вони викладені у клопотанні та їх специфіку, слідчий суддя приходить до переконання, що ризики у вигляді можливого подальшого переховування підозрюваного ОСОБА_6 від органу досудового розслідування та суду, а також перешкоджання кримінальному провадженню в рамках даного кримінального провадження наявні.

За таких обставин, враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до переконання, що подане клопотання про надання дозволу на затримання підозрюваного ОСОБА_6 підлягає задоволенню з встановленням відповідного строку дії ухвали.

Керуючись ст. ст. 183, 188, 189, 190, 309 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Дати дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвала про дозвіл на затримання втрачає свою дію 26.12.2025 року, або після приводу підозрюваного до суду для участі в розгляді клопотання про застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу, добровільного з`явлення підозрюваного до слідчого судді, або відкликання ухвали прокурором.

Затримана на підставі ухвали слідчого судді, суду особа не пізніше тридцяти шести годин з моменту затримання повинна бути звільнена або доставлена до слідчого судді, який постановив ухвалу про дозвіл на затримання з метою приводу.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1