ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2538/25 Справа № 202/883/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_5 про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та звільнення з-під варти:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця с. Троїцьке Петропавлівського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз:

- 07 лютого 2023 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185, 75 КК України до покарання у виді п`яти років позбавлення волі з іспитовим строком три роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, -

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Індустріального районного суду міста Дніпра від 29 травня 2025 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

У відповідності до ст. 71 КК України ОСОБА_6 призначено покарання за сукупністю вироків, частково приєднавши до призначеного покарання невідбуте покарання за вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2023 року у виді позбавлення волі строком на один рік і шість місяців, остаточно визначивши до відбуття покарання у виді позбавлення волі строком на шість років і шість місяців.

12 вересня 2025 року від захисника ОСОБА_5 на адресу апеляційного суду надійшло клопотання про негайне звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 з-під варти.

Обґрунтовуючи своє клопотання захисник посилається на те, що стороною обвинувачення не здобуто належних доказів, які могли б довести, що в діяннях ОСОБА_6 є склад інкримінованого правопорушення, що надає підстави для скасування вироку і закриття даного кримінального провадження.

Крім того вказує на незаконне продовження строку тримання ОСОБА_6 під вартою від 24 лютого 2025 року, оскільки матеріали справи не містять доказів належного вручення клопотання прокурора стороні захисту.

Також зазначає, що судове засідання від 24 лютого 2025 року, яке відбулося в режимі відеоконференції за участю ОСОБА_6 поза межами суду, однак в матеріалах справи відсутнє відповідне процесуальне рішення суду, як цього вимагає ч. 2 ст. 336 КПК України.

Захисник також вказує на недопустимість певних доказів, з посиланням на порушення порядку їх збору.

Заслухавши захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_6 , які підтримали доводи і вимоги апеляційної скарги, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення клопотання захисника, обговоривши доводи клопотання, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Вирішуючи питання обґрунтованості клопотання захисника про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 з-під варти, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 цього Кодексу, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 КПК України, апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених цією главою, а згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Вироком Індустріального районного суду міста Дніпра від 29 травня 2025 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

У відповідності до ст. 71 КК України ОСОБА_6 призначено покарання за сукупністю вироків, частково приєднавши до призначеного покарання невідбуте покарання за вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2023 року у виді позбавлення волі строком на один рік і шість місяців, остаточно визначивши до відбуття покарання у виді позбавлення волі строком на шість років і шість місяців.

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпра від 24 лютого 2025 року продовжено ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 25 квітня 2025 року, включно з визначенням застави у кримінальному провадженні у розмірі 211 960 гривень.

В подальшому, за вироком, ухвалено залишити незмінним запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Так, відповідно ч. 1 ст. 201 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

За вимогами ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Питання обґрунтованості підозри не є предметом судового розгляду, з огляду на стадію кримінального провадження.

Підставою для продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, була наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, у вигляді переховуватися від суду, незаконного впливу на потерпілих і свідків, а також перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Вирішуючи питання існування зазначених ризиків, апеляційний суд враховує ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому злочину, який віднесений до категорії тяжкого, обвинувачений ніде не працює, не має будь кого на утриманні, раніше притягався до кримінальної відповідальності за умисні корисливі злочини

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд зважає на практику ЄСПЛ, та те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

З огляду на викладене, ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшилися та не припинили існувати.

Апеляційний суд при цьому враховує практику Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Отже, продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави обвинуваченому ОСОБА_6 , є таким, що в повній мірі відповідає наведеним вище нормам закону, правовим позиціям Європейського Суду з прав людини та обставинам цього кримінального провадження і на даному етапі кримінального провадження зможе запобігти визначеним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Визначений обвинуваченому ОСОБА_6 розмір застави в сумі 211 960 гривень, з огляду на обставини кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та наявність визначених ризиків, в повній мірі відповідає нормам кримінального процесуального закону та завданням кримінального провадження і є достатнім та необхідним для запобігання визначених судом ризиків та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Отже, враховуючи вищенаведене, а також те, що апеляційне провадження щодо обвинуваченого не закінчено, колегія суддів вважає, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, тому доводи захисника про необхідність зміни запобіжного заходу, не є слушними.

Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_6 під вартою, як на це посилається захисник в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що встановлені щодо цього обвинуваченого ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України, є виключно вагомими та попередження їх можливе лише за умови ізоляції обвинуваченого від суспільства.

Не є при цьому прийнятими доводи захисника про те, що пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення не обґрунтоване та не доводиться жодним доказом, оскільки ці доводи фактично зводяться до вирішення питань доведеності чи недоведеності вини ОСОБА_6 в інкримінованого йому злочину і в даному провадженні при вирішенні клопотання захисника, ці питання не розглядаються.

Що стосується доводів захисника про порушення порядку розгляду клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ухвалою від 24 лютого 2025 року, то вони не є слушними, оскільки відповідно до матеріалів справи, дана ухвала була постановлена за участі самого обвинуваченого в режимі відеоконференції, а також за участі його захисника, які не звертали увагу суду на порушення порядку вручення клопотання або здійснення провадження в порядку ст. 336 КПК України.

Крім того, такі доводи захисника, з огляду на стадію кримінального провадження та процесуальні строки оскарження ухвали суду, на даній стадії апеляційного провадження не є прийнятними.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає клопотання захисника ОСОБА_5 про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 з-під варти, таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 401, 403, 405, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Клопотання захисника ОСОБА_5 про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та звільнення з-під варти ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4