КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 листопада 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого за ч. 3 ст. 307 КК України

ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, який не одружений, має на утриманні малолітню дитину 2018 року народження, з вищою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 жовтня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Оскільки складання судового рішення у формі ухвали вимагає значного часу, колегія суддів, відповідно до ч. 2 ст. 376 КПК України, обмежується складанням і оголошенням його резолютивної частини, повний текст якого буде оголошений 12 листопада 2025 року о 13.05 год.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 жовтня 2025 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» з 28 жовтня 2025 року до 26 грудня 2025 року включно без альтернативи внесення застави, - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Провадження 11-кп/824/5993/2025 ЄУН 369/12437/25 Головуючий у суді 1 інстанції - перекупка ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 листопада 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого за ч. 3 ст. 307 КК України

ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, який не одружений, має на утриманні малолітню дитину 2018 року народження, з вищою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 жовтня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 жовтня 2025 року обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 - кожному - продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» з 28 жовтня 2025 року до 26 грудня 2025 року включно без альтернативи внесення застави.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просить скасувати ухвалу суду, постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначає, що ОСОБА_7 в силу ст. 89 КК України не судимий, ніколи не притягувався до цивільної, адміністративної, господарської відповідальності; одружений, має доньку, є примірним сім`янином та законослухняним громадянином. Окрім цього, дружина ОСОБА_7 безробітна, тобто, він є єдиним годувальником, а тому сім`я ОСОБА_10 фактично залишається без годувальника, що може призвести до летальних наслідків.

Захисник зазначає, що вказані в ухвалі ризики, які зазначав прокурор у своєму клопотанні, є безпідставними, оскільки ОСОБА_7 не має сенсу переховуватися, оскільки слід забезпечувати сім`ю, впливати на свідків не має підстав, оскільки жодний із свідків не вказував на причетність ОСОБА_7 до кримінального правопорушення, щодо зміни зовнішності, то взагалі не зрозуміло, як це має статися, також перехід на територію рф не має жодного підтвердження щодо таких намірів.

Захисник наголошує, що ризики, зазначені у клопотанні прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є абстрактними, необґрунтованими, такими, що ніяким чином не обґрунтовують та не виправдовують застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, і до того ж без альтернативного визначення розміру застави.

Те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливого тяжкого злочину, не може слугувати в якості доказу наявності ризику, передбаченого ст. 177 КПК України. Ризик переховування не знайшов свого підтвердження під час досудового розслідування, а тим паче під час судового провадження, оскільки останній перебуває під вартою. Погребний має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання. Окрім того, ОСОБА_7 з 28 березня 2022 року по 27 березня 2025 року перебуває добровольцем ТРО, здійснював максимальний вклад щодо захисту батьківщини від збройної агресії рф, за що має грамоту від Чабанівської селищної ради. До повномасштабного вторгнення мав статус ФОП, здійснював діяльність в сфері роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах з перевагою продовольчого асортименту. На даний час його матеріальний стан не можна вважати достатнім, щоб мати можливість протягом тривалого часу переховуватись, використовуючи наявні фінансові ресурси. Твердження прокурора, які викладі в оскаржуваній ухвалі, є лише припущенням, оскільки ОСОБА_7 про наявність вказаного кримінального провадження обізнаний ще з літа 2024 року, а в листопаді 2024 року у нього проводився обшук, а тому, якби ОСОБА_7 мав на меті переховуватись з метою уникнення кримінальної відповідальності, він би давно змінив своє місце проживання. Те ж стосується й інших обставин, на які посилався прокурор. За таких обставин захисник вважає, що ризик переховування відсутній.

Також захисник вважає безпідставним ризик незаконного впливу на свідків, оскільки жодних доказів на підтвердження наявності цього ризику прокурором не надано, дане твердження є лише припущенням, оскільки заяв та скарг про тиск немає, а сам ОСОБА_7 не здатний до подібних дій. Окрім того з наданих додатків - протоколів допиту свідків - встановлено, що жодний із свідків не дає чітких показань, на підставі яких можна зробити висновок про причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому злочину, їх показання є надуманими та не мають жодних підтверджень з боку інших доказів. Окремо захисник зазначає, що матеріали справи містять НСРД, однак ОСОБА_7 у жодній слідчій дії участі не приймав, а тому можна зробити висновок про відсутність будь-яких доказів про участь ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. На переконання захисника, сторона обвинувачення знайшла особу, яка надала необхідні показання. За таких обставин захисник вважає, що ризик незаконного впливу на свідків є формальним та недоведеним.

Щодо ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, то захисник наголошує, що ОСОБА_7 не має судимостей, а відтак є безпідставним посилання на наявність ризику вчинення ним іншого кримінального правопорушення.

Також апелянт вказує, що прокурором не доведено, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні.

Окремо захисник підкреслив, що під час розгляду клопотання прокурора обвинувачений ОСОБА_8 висловився, що саме він безпосередньо організовував та вчиняв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 307 КК України, а ОСОБА_7 до цього не має жодного відношення.

Таким чином, як вказує захисник, прокурором не доведено наявність жодного ризику, а, окрім того, не доведена недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, а тому захисник вважає, що достатньою мірою запобіжного заходу для ОСОБА_7 буде цілодобовий домашній арешт.

Ухвала суду щодо обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не оскаржується.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється колегією суддів за відсутності захисника, обвинуваченого та прокурора, оскільки жодним з них не заявлялось клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 422-1 КПК України суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції: ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

На виконання вимог ч. 2 ст. 422-1 КПК України апеляційним судом з суду першої інстанції витребувані копії вказаних документів.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши наявні та витребувані матеріали, перевіривши доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів доходить такого висновку.

Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

При цьому, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до положень ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь встановлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою.Наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин, тобто, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції наведені вимоги закону дотримані.

Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що у провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває кримінальне провадження № 0000136 від 12 липня 2025 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 - кожного - у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Зі змісту оскаржуваної ухвали встановлено, що в судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченим, у т.ч. ОСОБА_7 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначенням розміру застави, яке обґрунтовано тим, що ОСОБА_7 обвинувачується:

- у незаконному придбанні, зберіганні, пересиланні з метою збуту, а також незаконному збуті психотропної речовини, вчиненого за попередньою змовою організованою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України;

- у незаконному придбанні, зберіганні, пересиланні з метою збуту, а також незаконному збуті психотропної речовини, вчиненого повторно, за попередньою змовою організованою групою осіб, тобто, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України;

- незаконному придбанні, зберіганні психотропної речовини та наркотичного засобу з метою збуту, вчиненого повторно, за попередньою змовою організованою групою осіб, тобто, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Прокурор у клопотанні, посилаючись на докази у кримінальному провадженні, вважає обвинувачення обґрунтованим.

При цьому прокурор вказує на наявність ризиків у кримінальному провадженні, а саме: ризику переховування від суду, ризику незаконного впливу на свідків, експертів, інших обвинувачених, ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, та на підтвердження наявності вказаних ризиків зазначає, що ОСОБА_7 , усвідомлюючи невідворотність реального покарання за вчинення особливо тяжких злочинів, намагатиметься уникнути кримінальної відповідальності шляхом зміни місця проживання, неявки на виклики суду: враховуючи можливість вільного перетину меж Київської області з іншими областями, зміни зовнішності, з метою переховування та можливості подальшого переїзду на територію, яка тимчасово перебуває під контролем окупантів, - представників збройних сил рф та подальшому як результат примиканню до них та отримання інших документів під виглядом особи, яка в результаті вищевказаних подій стала жертвою бойових дій; може вчинити незаконний вплив на свідків, експертів, інших обвинувачених у виді погроз фізичної розправи, психологічного маніпулювання, шантажу, підкупу, прохань, умовлянь з метою зміни ними показань в частині фактичних обставин справи; ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, не має законних та офіційних джерел доходу, суспільно корисною працею не займається, що, на думку прокурора, вказує на те, що, перебуваючи на волі, обвинувачений може продовжити вчиняти нові злочини у сфері обігу наркотичних засобів чи психотропних речовин з метою отримання нелегального доходу.

Прокурор просить також врахувати, що обвинувачені займались незаконним збутом наркотичних засобів впродовж п`яти років.

За встановлених обставин, на переконання прокурора, застосування до обвинуваченого інших, більш м`яких запобіжних заходів, не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, оскільки, маючи доступ до Інтернету, обвинувачений матиме можливість впливати на осіб-фігурантів з метою ненадання ними показань, що має доказове значення, може призвести до повної відмови свідків від прийняття участі у судових засіданнях, або викривленнями ними інформації; не зменшить наявність встановлених ризиків та не зможе перешкодити їх реалізації.

За змістом оскаржуваної ухвали захисник, якого підтримав обвинувачений ОСОБА_7 , заперечував щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою з огляду на необґрунтованість визначених ризиків у клопотанні, зазначав про наявність достатніх соціальних зв`язків в обвинуваченого, просив застосувати запобіжний захід, не пов`язаний з обмеженням волі. Захисник ОСОБА_6 надав до суду письмове заперечення на клопотання прокурора та вказував на наявність в обвинуваченого ОСОБА_7 місця роботи та достатніх соціальних зв`язків, зокрема, родини та малолітньої дитини на утриманні, просив застосувати як альтернативу заставу або цілодобовий домашній арешт.

За результатами розгляду клопотання прокурора суд дійшов висновку про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Так суд зауважив, що у справі триває судовий розгляд, в судовому засіданні оголошено обвинувальний акт та встановлено порядок дослідження доказів у справі.

При цьому судом враховано, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, його сімейний стан, інші обставини, а також те, що у провадженні наявні ризики, передбачені статтею 177 КПК України, а саме, що існує необхідність запобігти спробам обвинуваченого переховуватися від суду з огляду на тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, а також враховуючи ризик вчинення іншого кримінального правопорушення та можливість здійснювати тиск на свідків, допит яких ще не проведено у справі з огляду на стадію розгляду справи.

За встановлених обставин суд дійшов висновку, що лише такий запобіжний захід, який хоча і є винятковим, проте спроможний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого. При цьому суд виходив, у тому числі, з тих обставин, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , має такий високий ступінь суспільної небезпеки, наявність якої, свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Тому підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу, який би забезпечив належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобіг би встановленим у справі ризикам, не встановлено. Суд врахував також надані захисником ОСОБА_6 до письмового заперечення докази, однак, дійшов висновку, що наявність місця роботи та утриманців не спростовують встановлені у справі ризики щодо обвинуваченого ОСОБА_7 .

Суд також взяв до уваги той факт, що обвинувачений ОСОБА_7 не є особою, до якого не може бути застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Крім того, суд, керуючись п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з огляду на встановлені у справі ризики, дані про особу обвинуваченого, стадію розгляду справи, не встановив підстав для визначення розміру застави у даному кримінальному провадженні. З огляду на вказане, доводи сторони захисту в цій частині судом визнані необґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції та вважає, що стороною обвинувачення на даний час доведена наявність у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились та продовжують існувати.

При цьому колегія суддів враховує, що з наявних даних встановлено, що питання продовження строку тримання обвинуваченого під вартою вирішено на стадії судового розгляду кримінального провадження, тобто, прокурором у цьому кримінальному провадженні визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта відносно ОСОБА_7 за інкримінованим йому обвинуваченням та прийнято рішення про звернення до суду з обвинувальним актом, який був переданий до суду у порядку ст. 291 КПК України, отже, ОСОБА_7 набув статусу обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, і обґрунтованість висунутого обвинувачення перевіряється судом першої інстанції шляхом дослідження доказів.

Зважаючи на стадію кримінального провадження та особливості апеляційного перегляду судового рішення даної категорії справ, колегія суддів позбавлена можливості дати оцінку доводам захисника в частині доведеності або недоведеності винуватості обвинуваченого. Не вправі давати таку оцінку доказам на цій стадії і суд першої інстанції, оскільки така оцінка може бути надана в нарадчій кімнаті при постановленні рішення за наслідками розгляду кримінального провадження по суті, а тому доводи апеляційної скарги захисника в цій частині є безпідставними.

Наведенесвідчить про те, що, приймаючи рішення про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд врахував обставини інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, наслідки, та виходив з наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

При цьому колегія суддів враховує, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше несудимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що ОСОБА_7 не судимий в силу ст. 89 КК України. На даний час йому висунуто обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 років до 12 років з конфіскацією майна.

Суворість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі доведення винуватості у вчиненні інкримінованих йому дій, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування та саме по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду, на що обґрунтовано послався суд в оскаржуваній ухвалі, а, відтак, колегія суддів вважає, що тяжкість можливого покарання у разі доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину може спонукати його переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Окрім того, колегія суддів враховує характер та обставини інкримінованих обвинуваченому злочинів, дані про його особу, у т.ч. відсутність даних щодо джерела доходів, тощо, а тому вважає небезпідставною можливість зміни обвинуваченим місця проживання з метою уникнення від кримінальної відповідальності, що також свідчить про наявність ризику переховування обвинуваченого від суду.

Разом з тим, тяжкість можливого покарання не є єдиною підставою для висновку про продовження існування у даному провадженні ризиків.

З урахуванням стадії судового розгляду у даному кримінальному провадженні, в якому ОСОБА_7 висунуто обвинувачення в організації групи, метою діяльності якої стало протиправне особисте збагачення протягом невизначеного терміну часу (про що вказав прокурор у клопотанні і такі доводи на даний час не спростовані) незаконного придбання, зберігання, пересилання з метою збуту, а також незаконний збут психотропних речовин, наркотичних засобів, повторно, за попередньою змовою організованою групою осіб, на думку колегії суддів, є не безпідставним висновок суду першої інстанції про вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень продовження обвинуваченим такої діяльності під час перебування на волі, а, відтак, і про існування ризику вчинення ОСОБА_7 іншого кримінального правопорушення або продовження кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується.

На переконання колегії суддів, з урахуванням встановлених на даний час обставин, характеру дій обвинуваченого, якому інкримінується організація групи по вчиненню інкримінованих злочинів, стадії судового розгляду, є небезпідставним й ризик впливу на свідків, експертів, інших обвинувачених, оскільки за змістом клопотання прокурора та ухвали вказані особи ще не допитані в судовому засіданні.

При цьому колегія суддів враховує, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від свідків, експертів, інших обвинувачених під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто, допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, особистої поруки або домашнього арешту не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду.

При цьому колегія суддів враховує, що відомостей, які б свідчили про неможливість подальшого застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у тому числі за станом здоров`я, стороною захисту не надано.

За встановлених на даний час обставин колегія суддів вважає, що на час постановлення оскаржуваної ухвали суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування до обвинуваченого таких запобіжних заходів, як передача обвинуваченого на поруки, домашній арешт або особисте зобов`язання.

Також, враховуючи встановлені на даний час підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, з огляду на положення ч. 4 ст. 183 КПК України, те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано не визначив розмір застави обвинуваченому.

За змістом оскаржуваної ухвали встановлено, що судом відповідно до положень ст. 178 КПК України при вирішенні питання продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою враховані вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, у тому числі наявність родини і утриманців, на неврахування яких посилався захисник в апеляційній скарзі.

За встановлених обставин, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що на даному етапі судового розгляду дані про особу обвинуваченого не переважають можливих ризиків неправомірної його поведінки, і будь яких доказів на спростування таких висновків суду першої інстанції стороною захисту не надано.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги захисника на даній стадії судового провадження не знайшли свого підтвердження та спростовуються встановленими обставинами, оскільки суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих на час постановлення оскаржуваної ухвали обставин.

З огляду на викладене, враховуючи, що на даний час остаточне рішення у кримінальному провадженні ще не прийнято, встановлені ризики продовжують існувати, підстави для скасування оскаржуваного судового рішення колегією суддів не встановлено, а тому апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 жовтня 2025 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» з 28 жовтня 2025 року до 26 грудня 2025 року включно без альтернативи внесення застави, - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4