ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 712/8061/24

провадження № 51-2356км25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , і прокурора Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Черкаського апеляційного суду від 23 квітня 2025 року в кримінальному провадженні стосовно

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянина України, уродженця м. Черкас,

засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 310, ч. 3 ст. 309 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Обставини, встановлені за рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, короткий зміст судових рішень

Соснівський районний суд м. Черкаси вироком від 02 жовтня 2024 року ОСОБА_7 визнав винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 310, ч. 3 ст. 309 КК, та призначив йому покарання:

· за ч. 1 ст. 310 КК у виді обмеження волі на строк 2 роки;

· за ч. 3 ст. 309 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання у виді позбавлення воліна строк 5 років.

Згідно зі ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 3 роки і покладено на нього ряд обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу.

Зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення, вирішено питання щодо речових доказів, процесуальних витрат і повернення застави.

За вироком місцевого суду, ОСОБА_7 , не маючи спеціального дозволу (ліцензії) на вирощування наркотичних засобів, передбаченого Законом України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів», а також постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року № 770 «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», діючи умисно, з метою незаконного посіву та вирощування рослин роду конопель для особистого вживання без мети збуту, перебуваючи за адресою свого проживання, на присадибній ділянці території, яка має ґрунтову поверхню, незаконно посіяв насіння рослин роду конопель, за якими потім доглядав з метою доведення рослин до стадії дозрівання. Після цього, продовжуючи свій злочинний намір, діючи цілеспрямовано, маючи умисел на незаконне зберігання наркотичного засобу - канабісу, незаконно зберігав за місцем свого проживання, а саме: АДРЕСА_1 , що на праві власності належить йому, наркотичні засоби, які було виявлено та вилучено у ході обшуку.

Так, 07 червня 2024 року в період з 08:26 до 10:25 під час проведення санкціонованого ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкас від 04 червня 2024 року обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , за вказаною вище адресою, на присадибній ділянці території, яка має ґрунтову поверхню, працівники поліції виявили та вилучили вирощувані ним 49 рослин, які за висновком експерта від 12 червня 2024 року № СЕ-19/124-24/8825-НЗПРАП є рослинами роду конопель (Cannabis L) і містять психотропну речовину та насіння яких останній незаконно посіяв і в подальшому доглядав з метою доведення рослин до стадії дозрівання.

Крім того, було виявлено і вилучено наркотичні засоби, які згідно з висновками експертів, складеними за результатами досліджень частин цих речовин, наркотичним засобом - канабісом.

Загальна маса канабісу становить 3108,82 г, що відповідно до таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу, затверджених наказом від 01 серпня 2000 року № 188 Комітету з контролю за наркотиками при Міністерстві охорони здоров`я України, є особливо великим розміром наркотичного засобу.

Місцевий суд кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 309, ч. 1 ст. 310 КК і визнав доведеною вину останнього в незаконному придбанні та зберіганні наркотичних засобів без мети збуту, якщо предметом таких дій були наркотичні засоби в особливо великих розмірах,і у незаконному вирощуванні рослин конопель та не погодився із запропонованою стороною обвинувачення кваліфікацією його дій за ч. 3 ст. 307 КК (незаконне придбання і зберігання наркотичних засобів з метою збуту, якщо предметом таких дій були наркотичні засоби у особливо великих розмірах).

Черкаський апеляційний суд вироком від 23 квітня 2025 року скасував вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання.

Ухвалив призначити йому покарання:

· за ч. 1 ст. 310 КК у виді обмеження волі на строк 2 роки;

· за ч. 3 ст. 309 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

У решті вирок місцевого суду залишено без змін.

Вимоги і доводи осіб, які подали касаційні скарги

У касаційній скарзі захисник, не оскаржуючи доведеності винуватості ОСОБА_7 і правильності кваліфікації його дій, посилається на неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість. Просить змінити вирок суду апеляційної інстанції в частині призначеного покарання і застосувати до засудженого приписи ст. 75 КК, звільнивши його від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

На обгрунтування доводів указує, що апеляційний суд не урахував думки захисника про законність вироку місцевого суду та наявність усіх підстав для застосування приписів ст. 75 КК, тож його рішення про неможливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства є помилковим.

Касатор уважає, що під час розгляду провадження та призначення покарання засудженому апеляційний суд не дотримався положень ч. 2 ст. 50, статей 65, 66, ч. 4 ст. 67 КК, оскільки ОСОБА_7 у повному обсязі визнав вину, надав суду правдиві показання, щиро розкаявся у вчиненому. Крім того, у справі відсутні обтяжуючі покарання обставини, а вказівка апеляційного суду на особливо великий розмір вилученого наркотичного засобу не може ураховуватися як обтяжуюча обставина, оскільки є ознакою кримінального правопорушення, що впливає на кваліфікацію і не може бути взята судом до уваги ще раз під час призначення покарання. Тож суд апеляційної інстанції не виконав вимог ст. 75 КК і необгрунтовано вказав, що встановлені обставини не дають підстав для призначення ОСОБА_7 покарання без ізоляції від суспільства.

Звертає увагу, що засуджений придбав наркотичну речовину шляхом вирощування, тобто він не міг впливати на вагу та об`єм рослини, отже вага не залежить від волі засудженого, що зменшує суспільну небезпеку вчинених ним правопорушень.

Стверджує, що суд апеляційної інстанції не урахував належним чином особи ОСОБА_7 , який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, є особою немолодого віку, має незадовільний стан здоров`я (туберкулома долі правої легені), за місцем проживання та реєстрації характеризується позитивно. Також суд залишив поза увагою належну процесуальну поведінку засудженого, те, що із часу скоєння правопорушення до ухвалення цим судом вироку він не вчинив жодного протизаконного діяння.

На думку автора скарги, ступінь суспільної небезпечності засудженого та його діянь знижує те, що він своїми діями не завдав нікому, крім себе, шкоди, і те, що Кабінет Міністрів України постановою від 24 травня 2024 року № 653 вніс зміни до переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, прибравши з особливо небезпечних засобів канабіс, смоли, екстракти і настойки.

Скаржник уважає, що позиція апеляційного суду, згідно з якою звільнення від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком не вплине на формування думки інших осіб про неправильність вчинення кримінальних правопорушень та розуміння того, що особа буде нести невідворотне і справедливе покарання за такі дії, не передбачена жодною нормою закону.

Крім того, апеляційний суд у супереч вимогам п. 2 ч. 3 ст. 374 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) не зазначив мотивів, з яких виходив, призначаючи покарання у виді позбавлення волі та стверджуючи при цьому про неможливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства.

Прокурор у касаційній скарзі посилається на істотне порушення норм кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості. Просить скасувати вирок апеляційного суду і призначити новий розгляд провадження в цьому суді.

На обгрунтування доводів указує, що апеляційний суд, не дотримавшись вимог статей 370, 374, 419 КПК, формально розглянув провадження, належним чином не перевірив і не спростував тверджень апеляційної скарги сторони обвинувачення щодо незаконності перекваліфікації дій засудженого і надав неправильну оцінку наявним у кримінальному провадженні доказам, погодившись із вироком суду першої інстанції в цій частині; безпідставно обмежився лише показаннями засудженого та його брата про зберігання канабісу в особливо великих розмірах виключно з метою власного вживання і не звернув уваги на доводи прокурора, що показання ОСОБА_7 суперечать здобутим органом досудового розслідування та дослідженим судом доказам - протоколу обшуку від 07 червня 2024 року з додатком та висновкам експертиз, якими визначено вміст та обсяг наркотичного засобу й констатовано наявність залишків діючої речовини наркотичного засобу канабісу на засобах, що використовувалися для фасування, - електронних вагах.

Також цей суд не спростував доводів сторони обвинувачення про те, що обсяг наркотичного засобу (3108,82 г) об`єктивно перевищує потреби навіть залежної особи з потребою у систематичному вживанні канабісу, і не надав оцінки цьому в сукупності з: показаннями засудженого про те, що він вживав указаний наркотичний засіб шляхом куріння епізодично; даними щодо особи, яка на обліках у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває,зокрема через залежність чи психічні або поведінкові розлади внаслідок вживання наркотичних або психотропних засобів; відомостями про те, що під час обшуку за місцем проживання, крім самого наркотичного засобу масою понад 3 кг, вилучено засоби для його фасування - ваги з нашаруванням діючої речовини - тетрагідроканабінолу та зіппакетики в кількості 223 штук.Апеляційний суд не урахував конкретних обставин справи, не здійснив порівняльного аналізу, не оцінив, з огляду на обставин справи, наявності чи відсутності у ОСОБА_7 умислу на збут наркотичних засобів.

Стверджує, що суд апеляційної інстанції не зазначив докладних мотивів, підстав і положень закону, з яких виходив під час постановлення рішення про відсутність в діях ОСОБА_7 ознак злочину, передбаченого ст. 307 КК, та з яких визнав апеляційну скаргу в цій частині необгрунтованою.

Публічний обвинувач наполягає, що порушення вимог статей 370, 413, 419, 421, 442 КПК, статей 13, 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» перешкодили апеляційному суду ухвалити законне та обгрунтоване рішення, а тому ухвалений вирок підлягає скасуванню.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор підтримала касаційну скаргу, подану публічним обвинувачем, і заперечувала щодо задоволення касаційної скарги захисника.

Захисник підтримав свою касаційну скаргу і заперечував касаційну скаргу сторони обвинувачення.

Інші учасники провадження в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, заяв чи клопотань щодо відкладення розгляду справи не подавали.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження і доводи, викладені в касаційних скаргах, Суд дійшов таких висновків.

За приписами ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

Статтею 412 КПК передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

За нормами ст. 413 КПК неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: 1) незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; 2) застосування закону, який не підлягає застосуванню; 3) неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; 4) призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

За змістом ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 310 КК, за обставин, установлених місцевим судом, а також правильність кваліфікації його дій за цією частиною статті Верховний Суд не перевіряє, оскільки законність і обґрунтованість судових рішень в цій частині ніким не оскаржуються.

Доводи обох касаторів фактично зводяться до оспорювання призначеного покарання, а прокурора і до оскарження кваліфікації дій засудженого за ч. 3 ст. 309 КК, невмотивованості вироку суду апеляційної інстанції, і на думку колегії суддів Верховного Суду, є необґрунтованими з огляду на таке.

Згідно з приписами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Можливості скасування судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій через невідповідність їх висновків фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК) чинним законом не передбачено.

Невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, однобічність та неповнота судового розгляду самі собою можуть бути підставою для зміни чи скасування вироку місцевого суду апеляційним судом (статті 409, 410 КПК).

Як убачається з матеріалів справи, кримінальне провадження надійшло до суду за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 310 і ч. 3 ст. 307 КК.

За результатами судового розгляду місцевий суд дії засудженого перекваліфікував з ч. 3 ст. 307 на ч. 3 ст. 309 КК і визнав доведеною вину ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 310 і ч. 3 ст. 309 КК, таким чином не погодившись з кваліфікацією його дій за ч. 3 ст. 307 КК, запропонованою стороною обвинувачення.

Зазначений вирок був оскаржений стороною обвинувачення.

Проте вироком суду апеляційної інстанції вирок місцевого суду було скасовано лише в частині призначеного покарання ОСОБА_7 , а саме в частині застосування до останнього приписів ст. 75 КК.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо кваліфікації дій засудженого та суду апеляційної інстанції стосовно призначеного покарання з огляду на таке.

За статтею 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Водночас положеннями ст. 94 КПК передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оцінка доказів, як визначено ст. 94 КПК, є виключною компетенцією суду, який постановив рішення.

Відповідно до приписів ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з вимогами ст. 91 КПК доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

При цьому зазначені обставини встановлюються на підставі доказів, які повинні відповідати критеріям належності, допустимості та у своїй сукупності - достатності для постановлення обвинувального вироку.

Верховний Суд неодноразово констатував, що обов`язок всебічного й неупередженого дослідження судом усіх обставин справи в цьому контексті означає, що, для того щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, які стосуються події, що є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом не достатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість існування іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Крім того, законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Підставою кримінальної відповідальності є склад кримінального правопорушення, тобто сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати суспільно - небезпечне діяння як конкретне кримінально каране.

Правильна кваліфікація забезпечує реалізацію конституційного принципу законності у кримінальному судочинстві (ст. 129 Конституції України), гарантує охорону і здійснення прав та свобод людини і громадянина, виступає необхідною умовою призначення справедливого покарання.

Апеляційний суд не приймаючи доводів сторони обвинувачення про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК, та кваліфікацію його дій за цією частиною статті, частково дослідив докази у справі та взяв до уваги, що сторона обвинувачення не довела поза розумним сумнівом мети збуту наркотичних засобів ОСОБА_7 , ураховуючи, що суб`єктивна сторона такого злочину характеризується прямим умислом. Суд урахував, що не встановлено жодної особи, якій би ОСОБА_7 намагався збути наркотичні засоби; оперативні закупки у цьому провадженні не проводились.

Цей суд зважив і на те, що у вилучених в ході обшуку зіппакетах, на які посилається прокурор для доведення своєї позиції, відсутні будь-які речовини, а в судовому засіданні засуджений пояснив, що зберігає в них дрібні запчастини побутової техніки, ремонтом якої займається, що також підтверджується відеозаписом до протоколу обшуку, де зафіксована значна кількість побутової техніки та запчастин, і такі твердження не спростовано стороною обвинувачення.

Крім того, суд апеляційної інстанції, встановлюючи наявність чи відсутність ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК, надав оцінку і тому факту, що інші пакети, у тому числі побутові, які містять наркотичі засоби, знаходяться в різних приміщеннях домоволодіння (в тому числі холодильнику в скляній банці), мають різну вагу та розмір, канабіс зберігається без ознак фасування, тож наявність мети збуту є сумнівною.

Щодо ваг, виявлених і вилучених у ході обшуку, то з матеріалів справи видно, що походження та належність саме ОСОБА_7 цих ваг, на яких виявлено наркотичну речовину й на які посилається прокурор як на доказ винуватості засудженого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК, не доведено стороною обвинувачення. Крім того, не спростовано публічним обвинувачем, з урахуванням ремонту засудженим побутової техніки, його твердження про те, що він не знає, що це за ваги.

Апеляційний суд, оцінюючи докази у сукупності, а саме: діяльність ОСОБА_7 з ремонту техніки, невстановлення стороною обвинувачення належності виявлених ваг, різну вагу та розмір виявлених ємностей, у тому числі пакетів з наркотичною речовиною, дійшов обгрунтованого висновку, що наявність у домоволодінні засудженого електронних ваг не свідчить про зберігання наркотичних засобів з метою збуту.

Також цей суд зважив на доводи прокурора стосовно відсутності даних про системне вживання ОСОБА_7 наркотичних засобів та особлово великий розмір вилученого канабісу, що, на його думку, свідчить про наявність мети збуту і, оцінюючи докази у сукупності, дійшов слушного висновку, що наявні в матеріалах справи докази, у тому числі протокол обшуку, висновки експертиз, показання свідка та засудженого, підтверджують лише факт придбання та зберігання ОСОБА_7 наркотичного засобу в особливо великих розмірах, проте не підтверджують мети збуту, а сам по собі розмір наркотичного засобу та неперебування засудженого на облуках у лікарів нарколога чи психіатра не свідчать про мету збуту.

Під час перевірки матеріалів кримінального провадження касаційний суд установив, що суди попередніх інстанцій свій висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 310, ч. 3 ст. 309 КК, зробили із дотриманням вимог гл. 2 КПК, а також статей 94, 370 цього кодексу.

Зазначеним доказам у справі суд дав належну правову оцінку як окремо, так і у сукупності з точки зору належності, достатності, достовірності та взаємозв`язку.

Під час апеляційного розгляду колегія суддів не встановила обставин, які б вказували на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Щодо призначеного ОСОБА_7 покарання.

Положеннями ст. 50 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При цьому підлягають урахуванню ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особа винуватого й обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, відповідно до положень статей 66, 67 КК.

Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, який би ґрунтувався на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяв досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Кримінально-правові норми, що визначають загальні засади та правила призначення покарання, наділяють суд правом вибору його розміру й однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Разом із тим дискреційні повноваження суду з призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені статтями 414, 438 КПК, які передбачають повноваження суду касаційної інстанції скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість, а також у разі неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію між визначеним судом хоча й у межах відповідної санкції статті видом та розміром покарання й тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

У цьому кримінальному провадженні, як видно зі змісту вироку апеляційного суду, не встановлено обставин, які би давали підстави вважати, що покарання ОСОБА_7 суд апеляційної інстанції призначив із порушенням указаних норм права.

Як убачається з указаного вироку, апеляційний суд, скасовуючи вирок місцевого суду в частині застосування приписів ст. 75 КК та призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, урахував вимоги ст. 75 КК, що може бути застосована у разі наявності для цього об`єктивних підстав, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК є тяжким, ступінь суспільної небезпеки скоєного, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, два епізоди кримінаьно караної діяльності засудженого й обрунтовано дійшов висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі.

Водночас, суд апеляційно інстанції, ураховуючи сукупність даних про особу засудженого (у тому числі відомості, які взяв до уваги місцевий суд),який раніше не судимий, на обліках у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, наявність пом`якшуючих покарання обставин - щире каяття, визнання вини в повному обсязі та сприяння розкриттю злочинів, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання, дійшов слушного висновку про можливість призначення покарання в нижній межі, установленій санкціями інкримінованих йому частин статей, відповідно до положень КК.

Щодо доводів захисника про урахування апеляційним судом особливо великий розмір вилученого наркотичного засобу, як обтяжуючу покарання обставину.

З матеріалів справи видно, що у цьому кримінальному провадженні апеляційний суд не встановив обтяжуючих покарання обставин, а особливо великий розмір вилученого був урахований цим судом, як кваліфікуюча обставина, передбачена ч. 3 ст. 309 КК і під час призначення покарання суд апеляційної інстанції взяв до уваги, що санкція за цією частиною статті передбачає покарання у видіпозбавленням волі на строк від п`яти до восьми років, отже доводи захисника у цій частині є безпідставними.

Тож, зважаючи на зазначене у цьому рішенні, Суд доходить висновку, що призначене ОСОБА_7 покарання належним чином умотивовано, є співмірним його протиправним діянням, необхідним і достатнім для виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так й іншими особами, не може вважатися явно несправедливим унаслідок суворості чи м`якості та відповідає вимогам статей 50, 65 КК.

Підсумовуючи, у касаційних скаргах сторін провадження, в частині призначеного покарання, немає будь-яких доводів щодо обставин кримінального провадження, які б не були досліджені та не ураховані судом апеляційної інстанції, зокрема з огляду на суспільну небезпечність вчиненого засудженим діяння, і надають можливість Верховному Суду пом`якшити призначене покарання, застосувати приписи ст. 75 КК або скасувати рішення апеляційного суду в цій частині.

У касаційних скаргах містяться також інші аргументи, які не потребують детального аналізу Суду та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні.

Ураховуючи викладене, Суд уважає, що доводи сторін захисту та обвинувачення не знайшли свого підтвердження під час касаційного розгляду.

Оскільки істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність, які би впливали на законність судових рішень щодо ОСОБА_7 судами першої та апеляційної інстанцій не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого, касаційні скарги сторони захисту та обвинувачення необхідно залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду - без зміни.

Керуючись статтями 369, 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:

Вирок Черкаського апеляційного суду від 23 квітня 2025 року в кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційні скарги захисника та прокурора - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3