Справа №487/4331/25
Провадження №1-кс/487/5497/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2025 Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання заступника керівника Херсонської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000930 від 07.05.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.426-1, ч.2 ст.364 КК України про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:

15.12.2025 заступник керівника Херсонської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 , звернувся до суду з клопотанням, в рамках здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 0000930 від 07.05.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.426-1, ч.2 ст.364 КК України в якому просив накласти арешт на вилучені речі в ході проведення обшуку 11.12.2025 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- видаткова накладна №6660 від 13.09.2024 на 1 арк.;

- договір підряду №20.09.2024 на 4 арк.;

- мобільний телефон Motorola (інші ідентифікаційні данні відсутні);

- мобільний телефон Iphone 14 ProMax з сім-карткою НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 .

В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що Другим слідчим відділом (з дислокацією у місті Херсоні) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Мелітополі, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000930 від 07.05.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.426-1, ч.2 ст.364КК України.

11.12.2025 було проведено обшук за місцем мешкання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлені та вилучені вищезазначені речі.

Підставою для внесення клопотання стало те, що вилучені речі мають істотне значення для досудового розслідування та можуть бути використані як доказ фактів та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, існування обставин, які підтверджують, що незастосування заборони на користування, розпорядження цими речами призведе до їх приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування або передачі.

Прокурор у судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, клопотання підтримує у повному обсязі.

З урахуванням приписів ч.1 ст.172 КПК України, розгляд клопотання було проведено за відсутності власника майна.

Дослідивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Із матеріалів клопотання встановлено, що Другим слідчим відділом (з дислокацією у місті Херсоні) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Мелітополі, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000930 від 07.05.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.426-1, ч.2 ст.364КК України.

Відповідно до клопотання командиром військової частини НОМЕР_3 підполковником ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як військовою службовою особою перевищуються службові повноваження під час військового стану, а саме з метою проведення будівельних робіт для створення власної станції технічного обслуговування авто/мото техніки на комерційній основі, залучаються підпорядковані військовослужбовці НОМЕР_4 окремого батальйону ТРО (ВЧ НОМЕР_3 ).

Залученні військовослужбовці, задіяні у будівельних роботах направляють з бойових позицій, які розташовані на території Бериславського району Херсонської області, до пункту постійної дислокації підрозділу у АДРЕСА_2 , де вони не виконують передбачені військовими статутами обов`язки, а здійснюють вантажно-розвантажувальні роботи, роботи з приготування бетонних та інших будівельних сумішей, покрівельні роботи та інше на об`єкті який належить ОСОБА_4 .

Під час здійснення будівельних робіт військовослужбовці отримують як грошове забезпечення так і додаткову грошову винагороду яка передбачена для осіб які виконують завдання з відсічі збройної агресії, тобто своїми діями останні ухиляються від проходження військової служби та отримуючи додаткове грошове забезпечення передбачене за виконання бойових завдань завдають збитки державі.

Органом досудового розслідування встановлено наступних військовослужбовців які були залучені ОСОБА_4 до здійснення будівельних робіт:

- сержант із матеріального забезпечення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- стрілець 3-го стрілецького відділення 3-го стрілецького взводу 3-ї стрілецької роти ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

11.12.2025 проведено санкціонований обшук за адресою: АДРЕСА_1 , під час проведення обшуку виявлено та вилучено:

- видаткова накладна №6660 від 13.09.2024 на 1 арк.;

- договір підряду №20.09.2024 на 4 арк.;

- мобільний телефон Motorola (інші ідентифікаційні данні відсутні);

-мобільний телефон Iphone 14 ProMax з сім-карткою НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 .

11.12.2025, постановою слідчого, зазначені предмети визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

У відповідності до п. п. 1, 2, 3 ч. 2, ч. 3-5 статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Згідно положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вилучені документи та речі містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюється під час кримінального провадження та є речовими доказами.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

За змістом ч. 1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органівта органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно частин 1 та 2 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен, у тому числі, враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою ( якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Прокурором доведено, що вилучені речі відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, а саме містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Також доведена наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу та існує необхідність накладення арешту на ці речі для забезпечення збереження їх як речового доказу та виконання завдань кримінального провадження.

Незастосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту може мати наслідком перешкоджання кримінальному провадженню та встановлення істини у ньому, шляхом знищення чи зміни вказаного майна. Таке обмеження права власності є розумним та співрозмірним із завданням кримінального провадження.

Враховуючи, обставини кримінального правопорушення за якими проводиться досудове розслідування, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання належить задовольнити.

Керуючись ст. ст. 98, 131-132, 167, 168, 170-173 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на речі, вилучені 11.12.2025 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- видаткова накладна №6660 від 13.09.2024 на 1 арк.;

- договір підряду №20.09.2024 на 4 арк.;

- мобільний телефон Motorola (інші ідентифікаційні данні відсутні);

-мобільний телефон Iphone 14 ProMax з сім-карткою НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1