Єдиний унікальний номер 389/4270/25 провадження №1-кс/389/1123/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року місто Знам`янка

Слідчий суддя Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання слідчого СВ ВП №1 (м.Знам`янка) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Олександрівського відділу Знам`янської окружної прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_4 про арешт майна,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ ВП №1 (м.Знам`янка) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_3 звернулась до суду з клопотанням у якому просить накласти арешт на автомобіль марки ВАЗ 21061 державний номерний знак НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_5 , зареєстрованому за адресою АДРЕСА_1 , який визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні з метою попередження приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, відчуження тимчасово вилученого майна заборони користуватися та розпоряджатися вищевказаним майном, а також підлягає спеціальній конфіскації.

Клопотання обгрунтовано наступним. У провадженні СВ ВП №1 (м.Знам`янка) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області, на підставі повідомлення 15.11.2025 по лінії «102» інспектора з реагування патрульної поліції сектору поліцейської діяльності №1, відповідно до якого 15.11.2024 на 242 км автодороги Київ-Знам`янка після зупинки автомобіля марки ВАЗ 21061, державний номерний знак НОМЕР_1 за порушення ПДР, під керуванням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останній неодноразово пропонував працівникам поліції неправомірну вигоду за не притягнення його до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, шляхом переказу грошових коштів у розмірі 10000,00 грн на банківську карту, перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000899 від 16.11.2025, за ч.1 ст.369 КК України.

15.11.2025 під час проведення огляду місця події 242 км автодороги Київ-Знам`янка, навпроти мобільного комендантського посту, що знаходиться в селищі Олександрівка, Кропивницького району, Кіровоградської області виявлено автомобіль марки ВАЗ 21061, державний номерний знак НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить та фактично перебуває у користуванні ОСОБА_6 зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , який, з метою забезпечення належного збереження слідів вчиненого кримінального правопорушення, безперешкодного доступу сторони кримінального провадження, було вилучено. 17.11.2025, в порядку ч.2 ст.100 КПК України, проведено огляд вказаного вилученого автомобіля марки ВАЗ 21061, державний номерний знак НОМЕР_1 , та, постановою від 17.11.2025, останній визнаний речовим доказом та визначено місце його зберігання.

Зважаючи на те, що автомобіль марки ВАЗ 2106, державний номерний знак НОМЕР_1 , є речовим доказом, який має суттєве значення в подальшому для досудового розслідування, на ньому можуть зберігатися сліди вчиненого кримінального правопорушення, змиви необхідні для проведення експертиз, які у подальшому можуть бути використані як докази під час судового розгляду тощо. Окрім цього, оскільки ч.1 ст. 369 КК України, передбачає покарання у виді штрафу від однієї тисячі восьмисот до трьох тисяч шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто таке, до якого може застосовуватись спеціальна конфіскація, відповідно до п.2 ч.2 ст.170 КПК України арешт вказаного майна допускається у разі спеціальної конфіскації.

За викладеного,з метою попередження приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, відчуження тимчасово вилученого майна є необхідність у забороні користування та розпорядження даним майном, оскільки вилучений транспортний засіб має суттєве значення для досудового розслідування, може бути використаний як доказ під час судового розгляду, може підлягати спеціальній конфіскації, слідчий звернувся до суду з даним клопотанням.

Слідчий ОСОБА_3 до суду не з`явилась, подала заяву з проханням розглянути клопотання за її відсутності та задовольнити. Власник майна до суду не з`явився.

Відповідно до ч.1 ст.172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Вимоги ч.5 ст.171 КПК України, відповідно до якої клопотання про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подане не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуте особі, у якої воно було вилучене, дотримано.

Відповідно до з ч.1 статті 131 Кримінального процесуального кодексу України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Частиною 2 статті 131 КПК України передбачено такий вид заходів забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Згідно з ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. При цьому з метою забезпечення збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до вимог ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3,4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися у наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Окрім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено. Вилучені під час огляду речі та предмети мають статус тимчасово вилученого майна тільки в тому випадку, якщо осіб (законних володільців) позбавлено можливості ним володіти, користуватися та розпоряджатися.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

При вирішенні питання про арешт майна враховується правова підстава для арешту майна, достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204 КК України, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя встановив наступне.

У провадженні слідчих СВ ВП №1 (м.Знам`янка) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області, у тому числі ОСОБА_3 , перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000899 від 16.11.2025, за ч.1 ст.369 КК України. Додані до клопотання: витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000899 від 16.11.2025, за ч.1 ст.369 КК України, рапорт від 15.11.2025, протокол огляду місця події від 15.11.2025, протокол огляду предмету від 17.11.2025, постанову від 17.11.2025 про визнання та здачу речових доказів, протокол про адміністративне правопорушення ЕПР1№514071, посвідчення водія серії НОМЕР_2 , письмові пояснення ОСОБА_5 , свідчать про вчинення кримінального правопорушення, однак вважаю, що підстави для задоволення клопотання відсутні, виходячи з наступного.

Частина перша ст.369 КК України, передбачає відповідальність за пропозицію чи обіцянку службовій особі надати їй або третій особі неправомірну вигоду, а так само надання такої вигоди за вчинення чи невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає таку вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища та карається штрафом від однієї тисячі до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк від двох до чотирьох років, або позбавленням волі на той самий строк.

Відповідно до ст.96-1 КК України, спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною першою статті 150, статтею 154, частинами другою і третьою статті 1591, частиною першою статті 190, статтею 192, частиною першою статей 204, 2091, 210, частинами першою і другою статей 212, 2121, частиною першою статей 222, 229, 2391, 2392, частиною другою статті 244, частиною першою статей 248, 249, частинами першою і другою статті 300, частиною першою статей 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, статтею 363, частиною першою статей 3631, 3641, 3652 цього Кодексу. Спеціальна конфіскація застосовується на підставі: 1) обвинувального вироку суду; 2) ухвали суду про звільнення особи від кримінальної відповідальності; 3) ухвали суду про застосування примусових заходів медичного характеру; 4) ухвали суду про застосування примусових заходів виховного характеру; 5) ухвали суду про застосування до юридичної особи заходів кримінально-правового характеру. У випадках, коли об`єктом спеціальної конфіскації є майно, вилучене з цивільного обороту, вона може бути застосована на підставі: 1) ухвали суду про закриття кримінального провадження з інших підстав, аніж звільнення особи від кримінальної відповідальності; 2) ухвали суду, постановленої в порядку частини дев`ятої статті 100 Кримінального процесуального кодексу України, за клопотанням слідчого чи прокурора, якщо кримінальне провадження закривається ними.

В силу ст. 96-2 КК України, спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: 1) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави; 4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У разі якщо гроші, цінності та інше майно, зазначені у частині першій цієї статті, були повністю або частково перетворені в інше майно, спеціальній конфіскації підлягає повністю або частково перетворене майно. Якщо конфіскація грошей, цінностей та іншого майна, зазначених у частині першій цієї статті, на момент прийняття судом рішення про спеціальну конфіскацію неможлива внаслідок їх використання або неможливості виділення з набутого законним шляхом майна, або відчуження, або з інших причин, суд виносить рішення про конфіскацію грошової суми, що відповідає вартості такого майна. Спеціальна конфіскація застосовується також у разі, коли особа не підлягає кримінальній відповідальності у зв`язку з недосягненням віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, або неосудністю, або звільняється від кримінальної відповідальності чи покарання з підстав, передбачених цим Кодексом, крім звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Спеціальна конфіскація також застосовується одночасно із заходами кримінально-правового характеру у кримінальних провадженнях щодо вчинення суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого статтями 209, 369, 3692 стосовно службових осіб, передбачених частиною четвертою статті 18 цього Кодексу, до грошей, цінностей чи іншого майна юридичної особи, якщо воно: 1) було одержано внаслідок вчинення суспільно небезпечного діяння та/або є доходами, отриманими безпосередньо від використання такого майна; 2) призначалося (використовувалося) для фінансування або матеріального забезпечення суспільно небезпечного діяння, або винагороди за його вчинення; 3) було предметом зазначеного суспільно небезпечного діяння, крім майна, що повертається власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходить у власність держави; 4) було використано як засіб вчинення суспільно небезпечного діяння, крім майна, що повертається власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про його незаконне використання.

Саме по собі вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за яке передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, не свідчить про можливість застосування спеціальної конфіскації

Ні клопотання, ні додані матеріали не свідчать про те, що автомобіль, на накладення арешту на який ставитися питання, одержаний внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, призначався (використовувався) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення, був предметом кримінального правопорушення, був підшуканий, виготовлений, пристосований або використаний як засіб чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, відтак посилання на можливість застосування спеціальної конфіскації не знайшло свого підтвердження.

Статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Вказівка загального характеру на необхідність накладення арешту на автомобіль, як речовий доказ для проведення експертизи слідів, які зберігає на собі автомобіль, при відсутності конкретизації того які ж саме сліди зберіг у даному випадку на собі автомобіль, зважаючи на диспозицію ч.1 ст.369 КК України, яким чином ці сліди можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, відсутність обгрунтування необхідності призначення певної конкретної екпертизи, вбачається, що майно, на накладення арешту на яке ставиться питання, не відповідає критеріям, визначеним ч.1 ст.98 КПК України.

Тим більше, що вказаний автомобіль, у встановленому законом порядку, визнаний речовим доказом, що надає можливість проведення всіх необхідних слідчих дій під час досудового розслідування для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст.98, 131, 170-175, 376 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СВ ВП №1 (м.Знам`янка) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Олександрівського відділу Знам`янської окружної прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_4 , у межах кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000899 від 16.11.2025, за ч.1 ст.369 КК України, про накладення арешту на автомобіль марки ВАЗ 21061 державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 , зареєстрованому за адресою АДРЕСА_1 , який визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні з метою попередження приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, відчуження тимчасово вилученого майна заборони користуватися та розпоряджатися вищевказаним майном, а також підлягає спеціальній конфіскації, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1