ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2025 року Індустріальний районний суд міста Дніпра у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1

при секретарях - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференцзв`язку в залі суду у м. Дніпро кримінальне провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000025 від 09.02.2016 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Новолуганське Бахмутського району Донецької області, українця, громадянина України, з вищою освітою, розлученого, раніше не судимого, який має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який працює на посаді завідуючого відділенням КМУ "Міська лікарня №2", мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України,

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_7 , обіймаючи згідно із наказом по КМУ «Міська лікарня № 2» від 03.08.2015 року № 36-К посаду лікаря - уролога, завідувача урологічним відділенням КМУ «Міська лікарня № 2», маючи згідно диплому Донецького державного медичного університету ім. Горького серії ЛП Н X № 000754 від 26 червня 1998 освіту за спеціальністю «лікувальна справа» та кваліфікацію спеціаліста «лікаря - лікувальника», являючись медичним працівником вищої кваліфікаційної категорії відповідно до наказу Донецької обласної державної адміністрації від 18.09.2014 року № 54 за спеціальністю «урологія», тобто, будучи відповідно до ст. 74 Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19 листопада 1992 року медичним працівником зі спеціальною освітою, а також, маючи відповідно до розділу ІІ-го своєї посадової інструкції, затвердженої 04 серпня 2015 року головним лікарем КМУ «Міська лікарня № 2», обов`язки у організації та забезпеченні своєчасного обстеження і лікування хворих на рівні сучасних досягнень медичної науки і практики, забезпеченні прийому і госпіталізації хворих у відділення відповідно до затвердженого порядку госпіталізації, дотриманні послідовності лікувально - діагностичного процесу, наданні медичної допомоги при невідкладних випадках та отруєннях, та, відповідно до розділу IV посадової інструкції, несе безпосередню відповідальність за якість лікувально - діагностичної роботи, повноту обстеження хворих, ефективність та результати проведеного ним лікування, згідно з п. «а» ч. 1 ст. 78 Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19 листопада 1992 року зобов`язаний надавати своєчасну та кваліфіковану медичну и лікарську допомогу, маючи можливість належним чином виконати свої професійні обов`язки, неналежно виконав свої професійні обов`язки внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки для хворого у вигляді заподіяння тяжкого тілесного ушкодження та настання інвалідності.

Так, 27.11.2015 року на лікування в урологічне відділення КМУ «Міська лікарня № 2», розташованої за адресою: Донецька область, м. Краматорськ, вул. Дніпровська, 14 (стара назва вул. Дніпропетровська), поступив ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . При надходженні він був оглянутий завідуючим вказаного відділення ОСОБА_7 , яким хворому встановлено діагноз: «Гіперплазіяпередміхурової залози 3 ст. Гостра затримка сечі», супутнім діагнозом виставлено «Катаральний проктоідит (стан після розтину гнійногопарапроктиту 02.11.2015 року. Внутрішній геморой. Цукровий діабет).

01.12.2015 року в період часу з 10 години 30 хвилин до 14 години 50 хвилин, в операційній урологічного відділення КМУ «Міська лікарня № 2» за адресою: м. Краматорськ, вул. Дніпровська, б. 14 (стара назва вул. Дніпропетровська), завідувач урологічним відділенням КМУ «Міська лікарня № 2» ОСОБА_7 проявляючи злочинну недбалість, тобто не передбачав можливості настання суспільно-небезпечних наслідків, хоча повинен був і міг їх передбачити, неналежно виконуючи свої професійні обов`язки внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення, у порушення клінічного протоколу «Надання медичної допомоги хворим з доброякісною гіперплазією передміхурової залози», затвердженого наказом МОЗ України № 135 від 04.03.2009 року, маючи в силу займаної посади, освіти та досвіду роботи за фахом реальну можливість їх виконати належним чином, не у повній мірі оцінив ризики перед оперативним втручанням, невірно обрав тактику та методику лікування, провів хірургічну операцію - «одномоментну аденомектомію» хворому ОСОБА_11 в умовах запального процесу в тканинах навколо передміхурової залози та прямої кишки (хворий з 02.11.2015 року по 19.11.2015 року знаходився на лікуванні в хірургічному відділенні з діагнозом: «Гострий гнійний пельвіоректальний парапроктит. Доброякісна гіперплазія передміхурової залози. Гостра затримка сечі. Цукровий діабет. Ішемічна хвороба серця», коли резистентність (стійкість) тканин різко знижена, при видаленні аденоматозних вузлів призвело до розслаблення тканин та появи перфорації (отвору) в стінці прямої кишки, що потребувало накладення колостоми (кінцевої сигмостоми).

Під час проведення вказаної операції завідувач урологічним відділенням ОСОБА_7 був оперуючим хірургом, тобто безпосереднім її виконавцем і керівником медперсоналу, який приймав участь у цій операції. В післяопераційному періоді стан хворого ОСОБА_11 став тяжким, післяопераційна рана нагноїлась, що призвело до некрозу тканин, повного розходження рани сечового міхура із сечовою інфільтрацією, що потребувало в подальшому тривалого лікування та повторного оперативного втручання.

Враховуючи наявність у хворого ОСОБА_11 такого захворювання, як цукровий діабет, який уповільнює загоєння ран, а також незавершеного гнійного процесу в клітковині - парапроктиту, розміщеного достатньо глибоко в тканинах, об`єм оперативного втручання потрібно було провести в межах розгрузочної епіцистостомії (згідно клінічного протоколу «Надання медичної допомоги хворим з доброякісною гіперплазією передміхурової залози», затвердженого наказом МОЗ України № 135 від 04.03.2009 року, підручника для ВУЗів - «Урологія» під редакцію ОСОБА_12 за 2013 рік, підручника «Оперативна урологія» під редакцією ОСОБА_13 за 2002 рік та ін.).

Проведений об`єм оперативного втручання завідувачем урологічного відділенням ОСОБА_7 був не показаний (розширений), не були враховані наявність у хворого ОСОБА_11 цукрового діабету, запального процесу в тканинах навколо передміхурової залози та прямої кишки, що призвело в ході операції до перфорації прямої кишки. Вказаний стан потребував створення колостоми (кінцевої сигмостоми), призвів до утворення міхурово - прямокишкової нориці, некрозу тканин, повного розходження рани сечового міхура із сечової інфільтрацією, що потребувало в подальшому тривалого лікування, повторного оперативного втручання та призвело до встановлення хворому ОСОБА_11 2-ї групи інвалідності.

Таким чином, між діями лікаря ОСОБА_7 , який в порушення вимог клінічного протоколу «Надання медичної допомоги хворим з доброякісною гіперплазією передміхурової залози», затвердженого наказом МОЗ України № 135 від 04.03.2009 року, не вірно обрав тактику оперативного лікування, не в повному обсязі оцінив ризики перед оперативним втручанням, в ході якого було перфоровано стінку прямої кишки, не врахував наявність супутніх захворювань, та наслідками у вигляді міхурово - прямокишкової нориці, колостоми (сигмостоми), що призвели до встановлення хворому ОСОБА_11 2 - ї групи інвалідності, вбачається прямий причинний зв`язок, оскільки при вірно обраній тактиці оперативного лікування у вигляді проведення розгрузочної епіцистостомії можна було уникнути перфорації прямої кишки та подальшого лікування.

Наслідками вищевказаних неправильних дій лікаря - уролога ОСОБА_7 є пошкодження стінки прямої кишки, в результаті чого розвинулися ускладнення у вигляді перфорації середньоампульного відділу прямої кишки, які згідно ст. 62в,г «Інструкції про порядок організації та проведення лікарсько - страхової експертизи» № 2 від 08.01.1986 року призвели до стійкої втрати загальної працездатності більш ніж на 1/3. Отже, ушкодження прямої кишки із утворенням нориці та сформованої колостоми, згідно п.2.1.1г «Правил судово - медичного визначення тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року № 6, відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознаками небезпеки для життя, та як такі, які в даному випадку призвели до розладу здоров`я, поєднаного зі стійкою втратою загальної працездатності не менш ніж на 1/3.

Таким чином дії обвинуваченого ОСОБА_7 виразилися у неналежному виконанні медичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення, чим спричинив тяжкі наслідки для хворого, тобто скоєння злочину, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України.

У судовому засіданні при допиті обвинуваченого, ОСОБА_7 свою провину у пред`явленому йому обвинуваченні не визнав, пояснив суду, що у 2015-2016 роках працював у міській лікарні м. Краматорська Донецької області лікарем урологом, а також обіймав посаду завідувача урологічним відділення в цій же лікарні.

27.11.2015 року до лікарні надійшов на лікування пацієнт ОСОБА_11 , у якого була затримка сечі та лікування ОСОБА_11 проводилось амбулаторно.

01.12.2015 року ОСОБА_7 провів оперативне втручання ОСОБА_11 , при цьому були враховані показники лабораторних досліджень, а також супутні хвороби, які були у ОСОБА_11 , такі як цукровий діабет, що не було протипоказанням для проведення операції. Після проведення операції, за станом здоров`я ОСОБА_7 пішов на лікарняний, а ОСОБА_11 знаходився під лікуванням іншого лікаря. Коли ОСОБА_7 повернувся на роботу після лікарняного, йому повідомили, що його відсторонено від лікування ОСОБА_11 .

ОСОБА_7 стверджує, що свої обов`язки лікаря виконував належним чином і діяв виключно до вимог "Клінічного протоколу надання медичної допомоги хворим з доброякісною гіперплазією передміхурової залози", затвердженого наказом від 04.03.2009 №135 МОЗ України.

Незважаючи на невизнання своєї провини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 140 КК України, винуватість ОСОБА_7 підтверджується безпосередньо дослідженими судом доказами.

Свідок ОСОБА_14 суду повідомив, що працював лікарем урологом у Краматорській міській лікарні і 27.11.2015 року на лікування надійшов ОСОБА_11 , який був оглянутий лікарем ОСОБА_7 . У подальшому, ОСОБА_11 проходив лікування в лікарні згідно протоколів. У зв`язку з тим, що у ОСОБА_11 була затримка сечі, абсцес, ОСОБА_7 була проведена операція ОСОБА_11 . Окрім того, ОСОБА_11 мав також цукровий діабет, який уповільнює загоєння ран, а також незагоєного гнійного процесу в клітковині, розміщного достатньо глубоко в тканинах, обєм оперативного втручання потрібно було провести в межах розгрузочної епістоцистоміі.

Свідок ОСОБА_15 суду повідомив, що працював у лікарні №2 у м. Краматорська на посаді лікаря уролога. З листопада 2015 року ОСОБА_11 проходив лікування в урологічному відділенні, потім ОСОБА_11 прооперували. Після операції лікування ОСОБА_11 свідок ОСОБА_16 не проводив, але свідок вважає, що тактика лікування ОСОБА_11 була обрана ОСОБА_7 невірно, оскільки ОСОБА_11 спочатку необхідно було провести лікування, а не проводити оперативне втручання.

Свідок ОСОБА_17 суду повідомив, що з обвинуваченим ОСОБА_7 знайомий особисто, працювали разом в лікарні в місті Краматорську в урологічному відділенні в 2015 році. Пацієнт ОСОБА_11 звертався до лікаря уролога. Лікар в поліклініці надав йому консультацію і було запропоновано цистостомія сечового міхура. ОСОБА_11 мав аденому предміхурової залози і йому було розкрито гнійний парапроктит. На етапі госпіталізації та оперування лікуючим лікарем був ОСОБА_7 завідувач урологічного відділення лікар ОСОБА_7 , який не погоджував тактику лікування ОСОБА_11 з іншими лікарями. Пізніше, при лікування ОСОБА_11 виникли складнощі через неправильну тактику лікування і обсяг оперативного втручання, оскільки ОСОБА_11 не була показана аденомектомія. Спочатку необхідно було поставити цистостому, як метод виведення сечі з сечового міхура та вилікувати гнійно-запальний процес, але ОСОБА_11 було прооперовано лікарем ОСОБА_7 , внаслідок чого у ОСОБА_11 сталася перфорація в прямій кишці. На момент звернення до лікарні стан ОСОБА_11 не був важкий і останній не потребував термінового оперативного втручання. Тому свідок стверджував у суді, що обвинуваченим ОСОБА_7 невірно було обрана тактика лікування ОСОБА_11 .

Окрім показів свідків, винність обвинуваченого ОСОБА_7 також підтверджується письмовими доказами долученими прокурором у судовому засіданні та дослідженими безпосередньо судом, а саме:

- протоколом огляду документів від 16.02.2016 року, згідно якого були виявлені та вилучені медична картка стаціонарного хворого ОСОБА_11 №861 і медична картка стаціонарного хворого ОСОБА_18 №699, медична картка стаціонарного хворого ОСОБА_19 №866, медична картка стаціонарного хворого ОСОБА_19 №866, медична картка амбулаторного хворого №6569;

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 26.07.2016 року, згідно якого на підставі ухвали слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області було виявлено та вилучено медико-експертну справу №334 на ім`я ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на 31 аркуші;

- протоколом огляду документів від 29.07.2016 року, згідно якого було виявлено та вилучено медичну картку стаціонарного хворого №1993 на ім`я ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , медична картка КМУ "Міська лікарня №1" хірурнічне відділення №1, дата госпіталізації 02.11.2015 р., дата виписки 19.11.2015 р.;

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 20.11.2018 року, згідно якого на підставі ухвали слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області було виявлено та вилучено оригінал медичної карти стаціонарного хворого №115 ОСОБА_11 , на 53 аркуші; оригінал медичної карти стаціонарного хворого №118 ОСОБА_11 , на 15аркуші;

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 11.12.2018 року, згідно якого на підставі ухвали слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області було виявлено та вилучено амбулаторна картка медичного хворого №8914 на ім`я ОСОБА_11

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 29.12.2018 року, згідно якого на підставі ухвали слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області було виявлено та вилучено картка стаціонарного хворого №4413, №5063 щодо лікування ОСОБА_11 , медична карта амбулаторного хворого №4700 на ім`я ОСОБА_11 ;

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 11.01.2019 року, згідно якого на підставі ухвали слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області було виявлено та вилучено журнал на 150 аркушах, журнал обліку перев`язок на 79 аркушах;

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 24.12.2019 року, згідно якого на підставі ухвали слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області було виявлено та вилучено завірена копія патологоанатомічного дослідження №84 від 01.09.17 щодо ОСОБА_11 на 3 арк., довідка-інформація від 24.12.19;

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 03.04.2020 року, згідно якого на підставі ухвали слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області було виявлено та вилучено протокол патологоанатомічного дослідження №84 від 01.09.17 тіла ОСОБА_11 на 6 арк.

- речовими доказами визнаними по кримінальному провадженню.

Згідно висновку судово-медичної експертизи від 29.08.2016 року, згідно медичної карти стаціонарного хворого №861 міської лікарні №2 Краматорська ОСОБА_11 поступив в урологічне відділення 27.11.2015року, де йому при надходженні встановлено діагноз: «гіперплазія передміхурової залози, гостра затримка сечі», супутнім діагнозом виставлено "катаральний проктоідит. Цукровий діабет". Був обстежений в достатньому обсязі (ультразвукове дослідження нирок не проводилось, яке показано при захворюванні на цукровий діабет), що відповідає клінічному протоколу надання медичної допомоги хворим з доброякісною гіперплазією передміхурової залози податок до діючого наказу МОЗ України №135 від 04.03.2009року).

Призначення оперативного втручання згідно результатів обстеження хворого оправдано та показано при вказаних умовах (із врахуванням стану хворого, стану передміхурової залози, гострої затримки сечі). Таким чином, обстеження хворого, встановлення діагнозу та призначення оперативного втручання ОСОБА_7 проведено правильно.

Але, враховуючи наявність у ОСОБА_11 такого захворювання, як цукровий діабет, який уповільнює загоєння ран, а також незавершеного гнійного процесу в клітковині - парапроктиту, розміщеного достатньо глибоко в тканинах, об`єм оперативного втручання потрібно було провести в межах розгрузочної епістоцистостомії (згідно клінічного протоколу надання медичної допомоги хворим з доброякісною гіперплазією передміхурової залози, затвердженого -наказом МОЗ України №135 від 04.03.2009року, підручника для ВУЗів "Урологія" під редакцією ОСОБА_12 за 2013рік, підручника «Оперативна урологія» під редакцією ОСОБА_13 за 2002 рік та інші.)

Згідно протоколу операції від 01.12.2015 року, вказаному в медичній карті стаціонарного хворого №861, під час проведення оперативного втручання ОСОБА_7 «одномоментної аденомектомії» в умовах запального процесу в тканинах навколо передміхурової залози та прямої кишки (хворий з 02.11.2015року по 19.11.2015року знаходився в хірургічному відділенні з діагнозом: «гострий гнійний пельвіоректальний парапроктит. Доброякіснагіперплазія передміхурової залози, гостра затримка сечі. Цукровий діабет. Ішемічна хвороба серця»), коли резистентність (стійкість) тканин різко знижена, при видаленні аденоматозних вузлів призвело до розслаблення тканин та появи перфорації (отвору) в стінці прямої кишки, що потребувало створенню колостоми кінцевої сигмостоми). В післяопераційному періоді стан хворого став тяжким, післяопераційна рана нагноїлась, що призвело до некрозу тканин, повного розходжения рани сечового міхура Із сечовою інфільтрацією, що потребувало в подальшому тривалого лікування та повторного оперативного втручання.

Згідно зазначеної медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_11 . 18.12.2015 року ОСОБА_17 повторне оперативне втручання - «ревізія післяопераційної рани, сечового міхура, катетеризація сечівників, ушивання дефекту передньої стінки сечового міхура. Цистостомія. Дренування передміхурового простору. Дренування черевної порожнини» проведено по абсолютним показанням та виповнено правильно. До проведення оперативного втручання він був обстежений в повному обсязі, що відповідає клінічному протоколу надання медичної допомоги хворим з доброякісноюгіперплазією передміхурової залози (додаток до діючого наказу МОЗ України №135 від 04.03.2009року). Післяопераційний період протікав із станом середньої тяжкості, післяопераційна рана залишалась сухою, сеча виділялась по катетерам сечівників, уретральному катетеру та цистостомі, яка адекватно функціонувала. ОСОБА_11 був виписаний на амбулаторне лікування 12.02.2016 року у відносно задовільному стані із функціонуючими сформованими епіцистостомою та сигмостомою.

Комісія вважає, що ОСОБА_7 проведений об`єм оперативного втручання був не показаний (розширений), не були враховані наявність у ОСОБА_11 цукрового діабету, запального процесу в тканинах навколо передміхурової залози та прямої кишки, що призвело в ході операції до перфорації прямої кишки. Вказаний стан потребував створення колостоми кінцевої сигмостоми), призвів до утворення міхурово-прямокишкової нориці, некрозу тканин, повного розходження рани сечового міхура із сечовою інфільтрацією, що потребувало в подальшому тривалого лікування та повторного оперативного втручання, призвело до інвалідності.

Таким чином, між діями лікаря ОСОБА_7 , який невірно обрав тактику оперативного лікування, в ході якого було перфоровано стінку прямої кишки, не врахував наявність супутніх захворювань та наслідками в вигляді міхурово- прямокишкової нориці, колостоми (сигмостоми), що призвели до інвалідності ОСОБА_11 вбачається прямий причинний зв`язок, оскільки при вірно обраній тактиці оперативного лікування у вигляді проведення розгрузочної епіцистостомії можна було уникнути перфорації прямої кишки та подальшого творения міхурово-прямокишкової нориці.

На теперішній час наслідками вищевказаних неправильних дій явилась перфорація стінки прямої кишки, що призвела до утворення міхурово- прямокишкової нориці та сформованої колостоми, які згідно ст. 62в,г «Інструкції про порядок організації та проведення лікарсько-страхової експертизи» №2 від 08.01.1986 року призвела до стійкої втрати загальної працездатності більш ніж на 1/3. Отже, ушкодження прямої кишки із утворенням нориці та сформованої колостоми, згідно п,2.1.1г «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. №6, відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як, такі, що призвели до розладу здоров`я, поєднаного зі стійкою втратою загальної працездатності не менше ніж на 1/3. Ступінь тяжкості може бути з часом переглянута після проведення реконструктивних операцій по усуненню нориці та відновленню природної функції задньопрохідного отвору.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №241 від 26.12.2016 року, Діагноз: Гіперплазія передміхурової залози 3 ст. Гостра затримка сечі. Катаральний проктоідіт. Стан після перенесеного оперативного втручання з приводу дренування гнійного проктоідиту від 02.11.2015. Внутрішній геморой. Цукровий діабет 2 тип, середнього ступеня важкості, субкомпенсація. ІХС: кардіосклероз атеросклеротичний. СН 1, був встановлений, в основному, вірно. Не діагностований, до операції, діагноз - екстрасфінктерна параректальна нориця з пролежнем стінки прямої кишки.

Обстеження та лікування хворому ОСОБА_20 було проведено в повному обсязі (згідно даних медичної карти стаціонарного хворого № 861), результати яких викладені вище: а саме: проведені необхідні аналізи крові, сечі, ЕКГ, УЗД сечового міхура та передміхурової залози, огляд прямої кишки.

В медичній карті лікарем ОСОБА_7 відмічено, що планувалося провести операцію у вигляді одномоментної черезміхурової простатектомії.

Це оперативне втручання, було виконано правильно, з урахуванням стану хворого та стану передміхурової залози, явищ гострої затримки сечі.

Але, вважаємо відмітити, що дані лабораторних досліджень від 30.11.15 (лейкоцити на все поле зору), дані ректального огляду від 27.11.15 (слизова кишки підпаяна до передміхурової залози), дані анамнезу (оперативне втручання з приводу гнійного процесу в малому тазу 2.11.15), свідчить на користь мінімального обсягу оперативного втручання (з метою дренування сечового міхура) - епіцистостомії.

Враховуючи супутні захворювання (цукровий діабет, що погіршує видужання після оперативних втручань 02.11.2015 року парапроктит, а така само стриманий перебіг імунної відповіді організму на наявність в о гни і запалення в органах малого тазу /катаральний проктоідит/ вибір тактики методики лікування ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не зовсім вірний.

В подальшому була вірно вибрана тактика оперативного втручання, яка виконана хірургами ОСОБА_7 та ОСОБА_21 одномоментна черезміхурова простатектомія. Концева сігмостомія. Дренування черевне і порожнини та параректальної клітковини. Вазорезекція обабіч та виконана з повному обсязі, про що свідчать дані протоколу операції, відображені в медичній карті стаціонарного хворого № 861.

З 27.11.15 по 03.12.15 згідно даних, що містяться в медичній карті стаціонарного хворого №861, даних про неналежне надання медичної допомоги лікарем ОСОБА_7 не встановлено.

Хоча, технічний підхід до лікування, вибору оперативної тактики, враховуючи стан хворого та супутні захворювання, не зовсім раціональний.

В даному випадку мало місце багато несприятливих факторів, серед яких декоменсований цукровий діабет та недіагностована до операціїекстрасфінктерна параректальна нориця з пролежнем стінки прямої кишки (наслідок перенесеного парапроктиту), які негативно вплинути ні перебіг захворювання та розвиток ускладнень. Під час провезення операції «одномоментної черезміхурової простатектомії», в результат: формування екстрасфінктерної параректальної нориці з пролежнем стінки прямої кишки, виникло ускладнення, а саме перфорація середньоампульного відділу прямої кишки.

Хірург ОСОБА_7 відразу запідозрив наявність перфорації, з приводу чого викликав іншого хірурга, з яким, з метою усунення даного ускладнення (перфорації), була виконана операція - одномоментна черезміхурова простатектомія, концева сігмостомія, дренування черевної порожнини та параректальної клітковини, вазорезекція з обої боків, яка, як відмічено вище, виконана в повному обсязі.

Судово-медична експертна комісія звертає увагу на той факт, що якихось даних, які б дозволили лікарю передбачити наявність такого розвитку ускладнень його основного захворювання, перед операцією, не було.

Але, лікарі повинні передбачати виникнення тих чи інших ускладнень, які можуть розвинутися в перебігу хвороби.

В даному випадку лікарем не в повному обсязі оцінені ризики перед оперативним втручанням 01.12.2015 року (потрібно було обмежитися лише цистостомією).

Згідно п. 211 а), г), к) Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995р. № 6 та узгоджених з Верховним Судом України, Генеральною прокуратурою України, Службою безпеки України та Міністерством внутрішніх справ України, у вигляді пошкодження стінки прямої кишки, в результаті чого розвинулися ускладнення, відносяться до тілесних ушкоджень тяжкого ступеню за ознаками небезпеки для життя, та як такі, які, в даному випадку призвели до розладу здоров`я, поєднаного зі стійкою втратою загальної працездатності не менш ніж на 1/3.

Вище зазначене свідчить про те, що між діями лікаря ( ОСОБА_7 ), в результаті не зовсім вірного вибору тактики оперативного втручання 01.12.2015 року, та наслідками, які виникли при проведенні оперативного втручання та розвитком ускладнень, існує прямий причинний зв`язок.

Якихось даних за неналежне надання медичної допомоги хворому ОСОБА_22 , згідно даних наданої медичної документації, іншими лікарями комісією експертів не встановлено.

Але вважаємо необхідним відмітити, що з 04.12. 2015 року записи в карті стаціонарного хворого №861 непослідовні, відсутні дані патогістологічного дослідження, нема протоколів переливання крові, тому оцінити повністю належність надання медичної допомоги, не представилося можливим.

Хоча, всі необхідні дослідження проводилися, вірно вибрана та проведена в повному обсязі операція 18.12.2015 року "Ревізія післяопераційної рани, некректомія, катетеризаціясечоводів, ушивання дефекту передньої стінки сечового міхура. Цистостомія. Дренування передміхурового простору". Регулярно, по необхідності, проводилися перев`язки, некректомії (видалення некротизованих тканин).

Якихось тяжких наслідків надання медичної допомоги комісією не встановлено.

За клопотанням прокурора ухвалою судді Краматорського міського суду донецької області від 25.03.2019 року призначено проведення комісійної додаткової судово-медичної експертизи Комунальним закладом охорони здоров`я (КЗОЗ) "Донецьке обласне бюро судово-медичної експертизи" для установлення причини смерті ОСОБА_11 .

Згідно висновку судово-медичної експертизи №24 від 01.09.2020 року смерть ОСОБА_11 настала ІНФОРМАЦІЯ_4 в 19.55 під час його знаходження на стаціонарному лікуванні в урологічному відділенні КМУ «Міська лікарня №2» м. Краматорськ.

Причиною настання смерті ОСОБА_11 став неприривно рецидивуючий хронічний двустороній пієлонефріт, який ускладнився розвитком декомпенсації хронічної ниркової недостатності з уросепсісом та розвинувся на фоні цукрового діабету, що призводив до триваючих запальних процесів, які важко піддавались лікуванню.

Настання смерті ОСОБА_11 знаходиться в прямому причино-наслідковому зв`язку з наявним у нього неприривно рецидивуючим хронічним двусторонім пієлонефрітом.

Основними факторами, які сприли розвитку урологічних порушень пасажу сечі та функції нирок у ОСОБА_11 були наявні у нього гиперплазія передміхурової залози та цукровий діабет.

Порушення зі сторони лікаря уролога ОСОБА_7 по наданню медичної допомоги ОСОБА_11 при проведені оперативного втручання 01.12.2015 р., які встановленні в раніше проведеній комісійній судово-медичній експертизі № 43 від 07.04.2016 р. в КЗОЗ «Донецьке обласне бюро судово-медичної експертизи» та в основному полягали в завищеному обсязі проведеного оперативного втручання, не знаходяться в прямому причинно- наслідковому зв`язку з настанням його смерті.

Суд, безпосередньо дослідивши письмові докази по кримінальному провадженню, доводи захисника ОСОБА_10 в частині визнання недопустимими доказами, які були надані стороною обвинувачення, вважає необґрунтованими з наступних підстав.

У відповідності до ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Статтею 87 КПК України визначено недопустимість доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини і встановлено: Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Відповідно до ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Крім того, суд зазначає, що вирішуючи питання про застосування правил ст. 87 КПК України до наданих сторонами доказів, слід виходити з того, що ці положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані в цій статті (правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 08.10.2019 р. в справі № 639/8329/14-к, від 01.12.2021 р. у справі № 501/740/18).

Що стосується доводів захисника ОСОБА_10 про те, що висновок експерта № 43 від 29.08.2016 є недопустимим доказом у зв`язку з тим, що при проведенні експертного дослідження не було спеціалістів з урології, також зазначив, що висновок експерта №241 від 26 грудня 2016 року також є недопустимим доказом, то такі доводи є не обґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 КПК України, висновок експерта це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.

З огляду на це, експерт відповідає лише на питання поставлені йому особою, яка його залучила або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.

Статтею 102 КПК України передбачено зміст висновку експерта, який складається з чіткого переліку пунктів, що не підлягають розширеному тлумаченню.

На підставі положень ч. 2 ст. 94, ч. 10 ст. 101 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, а висновок експерта не є обов`язковим для особи або органу, який здійснює провадження, однак незгода із висновком експерта повинна бути вмотивована у відповідному рішенні.

Вказаний висновок експерта виконаний висококваліфікованими експертами, є належним чином аргументованим, ґрунтується на ретельному дослідженні, містить відповіді на поставлені питання, фактичні дані, викладені у висновку, відносяться до справи і мають доказове значення. Комісією експертів дані всі відповіді на поставлені запитання, які не є взаємовиключними.

Так, відповідно до п. 4 Правил проведення комісійних судово-медичних експертиз в бюро судово-медичної експертизи затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. №6 залежно від характеру експертизи до складу комісії можуть входити як фахівці тільки в галузі судово-медичної експертизи, так фахівці інших медичних (у тому числі і фахівці медико-соціальних експертних комісій МОЗ) і немедичних спеціальностей. За своїм процесуальним становищем всі вони при проведенні експертизи є експертами.

Пунктом 1.5 Інструкції про проведення судово-медичної експертизи передбачено, що до участі у проведенні судово-медичних експертиз як експерти можуть бути залучені професори та викладачі кафедри судової медицини, фахівці закладів охорони здоров`я та інших відомств. Фахівці інших спеціальностей, які залучаються до складу судово-медичних експертних комісій, можуть бути експертами та при проведенні судово-медичної експертизи надають відповіді на питання своєї медичної галузі, що в свою чергу не суперечить вимогам ст. 7, 9 Закону України «Про судову експертизу».

Крім того, висновок вказаної експертизи містить у собі дані: 1) коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта) та на якій підставі була проведена експертиза; 2) місце і час проведення експертизи; 3) хто був присутній при проведенні експертизи; 4) перелік питань, що були поставлені експертам; 5) опис отриманих експертом матеріалів та, які матеріали були використані експертом; 6) докладний опис проведених досліджень, у тому числі методи, застосовані при дослідженні, отримані результати та їх експертна оцінка; 7) обґрунтовані відповіді на кожне поставлене питання.

Як вбачається з даних постанови слідчої про призначення комплексної судово-медичної експертизи, експертів було попереджено про кримінальну відповідальність згідно положень ст.ст.384, 385 КК України, при цьому висновок експертизи № 43 містить відомості про попередження експертів про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків.

Поряд з цим, слід зазначити, що висновок комплексної судово-медичної експертизи №43 ґрунтується на відомостях, які експерти сприймали безпосередньо або ж вони стали їм відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення експертного дослідження, з дотриманням порядку встановленого КПК України.

Суд не вбачає жодних підстав, передбачених кримінальним процесуальним законодавством, не погоджуватися з висновками експертів та вважати їх недопустимим доказом.

Надані стороною обвинувачення та досліджені безпосередньо судом докази є взаємопов`язаними та в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого та інші обставини зазначені у ст. 91 КПК України, вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

У судовому засіданні судом у повному обсязі було досліджено усі надані стороною обвинувачення докази та документи та під час цього дослідження судом не встановлено їх очевидну недопустимість.

Досліджені в судовому засіданні докази суд вважає належними, оскільки вони стосуються обставин скоєного злочину і мають значення для кримінального провадження; допустимими, оскільки не встановлено порушень норм кримінально-процесуального закону під час їх збирання, а також достовірними, оскільки вони не суперечать один одному, доповнюють один одного та такі, що беззаперечно підтверджують винність обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України,а саме у неналежному виконанні медичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення, чим спричинив тяжкі наслідки для хворого.

До невизнання своєї провини обвинуваченим ОСОБА_7 суд відноситься критично та розуміє їх як спосіб захисту з метою уникнути відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення і вважає необхідним призначити покарання у виді позбавлення права займатися лікарською діяльністю строком на два роки.

При визначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, що відповідно до ст. 12 КК України відносяться до нетяжких злочином, а також особу обвинуваченого, який має на утриманні неповнолітню дитину - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання судом не встановлено.

В судовому засіданні, після роз`яснення судом обвинуваченому ОСОБА_7 , що на момент судового розгляду закінчилися строки давності притягнення його до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 140 КК України, що є правовою підставою, передбаченою ст. 49 КК України, для звільнення від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому КПК України, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України, обвинувачений ОСОБА_7 заперечив проти закриття кримінального провадження з підстав закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, оскільки вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнає та вважає, що в його діях відсутній склад кримінального правопорушення.

В той же час відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України, особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст. 49 цього Кодексу.

Отже, оскільки обвинувачений заперечував щодо закриття справи через закінчення строків давності, суд має звільнити його від покарання на підставі ч. 5 ст. 74 КК України, яка є спеціальною нормою та застосовується саме у випадках, коли суд не може звільнити особу від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

ОСОБА_7 підлягає звільненню від відбування призначеного покарання за кримынальним правопорушенням, передбачениим ч. 1 ст. 140 КК України, з огляду на таке.

Згідно ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; 3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; 4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; 5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України, особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Згідно висунутого обвинувачення, що визнано судом доведеним, інкриміноване кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 140 КК України, вчиненне ОСОБА_7 01.12.2015 року.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, за час досудового розслідування та судового розгляду обвинувачений не ухилявся від суду, нових кримінальних правопорушень не вчинив. За такого, визначений п.3 ч.1 ст.49 КК України строк давності за вчинене кримінальне правопорушення ОСОБА_7 не зупинявся та не переривався й сплинув 01.12.2018 року.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею нетяжкого злочину, за яке передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі, до набрання вироком законної сили пройшло три роки.

Згідно ч.5 ст. 74 КК України, особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст. 49 КК України, а тому суд вважає необхідним звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного судом покарання.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення права займатися лікарською діяльністю строком на два роки.

На підставі ч.5 ст. 74 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Речовий доказ - медико-експертна справа №334 на ім`я ОСОБА_11 , медична картка стаціонарного хворого №1993 на ім`я ОСОБА_11 , що знаходяться в матеріалах кримінального провадження, - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок суду може бути оскаржений до судової палати з кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту проголошення, а особою, відносно якої винесено обвинувальний вирок, у той же строк з дня вручення копії вироку.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуюча: ОСОБА_1