ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 645/4248/24

провадження № 51-2857 км 25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати

Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 (в режимі

відеоконференції)

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2025 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 17 квітня 2025 року стосовно

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 , зареєстрованого

за адресою:

АДРЕСА_2 ,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Фрунзенський районний суд м. Харкова вироком від 17 лютого 2025 року, залишеним без змін ухвалою Харківського апеляційного суду від 17 квітня 2025 року, засудив ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

За детально викладених у судових рішеннях обставин ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 03 червня 2024 року в період часу з 03:00 до 04:47, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , маючи умисел на вбивство ОСОБА_8 на ґрунті ревнощів, наніс останній не менше 7 ударів віником по голові, плечу, руках. Намагаючись захиститися від ударів ОСОБА_8 , потерпіла вихопила у нього віник та вдарила ним обвинуваченого два рази по тулубу. Після чого ОСОБА_7 рукою наніс ОСОБА_8 ще три удари долонею правої руки в голову та штовхнув її, внаслідок чого остання впала на підлогу на спину.

Смерть ОСОБА_8 настала від закритої черепно-мозкової травми з крововиливами у шлуночки головного мозку, перебіг якої ускладнився розвитком набряку речовини головного мозку.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , не погоджуючись із судовими рішеннями через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення, просить їх змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч. 1 ст. 115 на ч. 2 ст. 121 КК та призначити йому покарання в межах цього закону.

Свої вимоги захисник обґрунтовує тим, що:

- вина ОСОБА_7 в інкримінованому злочині не підтверджується дослідженими під час судового розгляду доказами;

- встановленим обставинам судом першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, надана неправильна правова оцінка;

- оскільки ОСОБА_7 не мав умислу та мотиву на позбавлення життя ОСОБА_8 , його дії кваліфіковано неправильно, що, як наслідок, призвело до призначення засудженому надмірно суворого покарання;

- суд апеляційної інстанції безпідставно погодився з позицією місцевого суду, належним чином не розглянув доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 .

Позиції учасників судового провадження

Захисник підтримала касаційну скаргу та просила її задовольнити.

Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги, просив залишити без зміни оскаржувані судові рішення.

Мотиви Суду

Положенням ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу; переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.Вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Обвинувальний вирок ухвалюється судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, та правильність кваліфікації його дій за даною нормою кримінального закону суд першої інстанції зробив на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, врахувавши:

- показання потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ;

- пояснення експерта ОСОБА_16 ;

- речові докази;

- відомості, що містяться у:

- протоколі огляду місця події (з фототаблицями до нього) від 03 червня 2024 року;

- протоколах проведення слідчого експерименту від 03 та 04 червня 2024 року за участю свідка ОСОБА_10 , підозрюваного ОСОБА_7 ;

- висновках експерта № 10-14/21-с/24/10-12/1766-с/24 та № 10-14/22-с/24/10-12/1766-с/24 від 10 липня 2024 року, № 10-12/1766-С/24 від 09 липня 2024 року, № 13/777-С/24 від 29 червня 2024 року, № 14/921-с/24 від 04 червня 2024 року, № 15-12/367-С/2024 від 19 червня 2024 року, № 16/2133-С/2024 від 03 червня 2024 року, № 14/948-С/24 від 08 червня 2024 року, № 14/950-С/24 від 07 червня 2024 року, № 14/949-С/24 від 08 червня 2024 року, № 15-12/371-С-Ц/2024 від 12 червня 2024 року, № 15-12/370-С/Ц/2024 від 08 червня 2024 року, № 15-12/№369-С/Ц/2024 від 08 червня 2024 року, № 15-12/№ 368-С/2024 від 15 червня 2024 року, № 09/405-С/2024 від 04 червня 2024 року.

Судовий розгляд проведено з дотриманням вимог ст. 337 КПК, діям ОСОБА_7 дано юридичну оцінку.

Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами провадження не встановлено та судом правильно вирішено питання про їхню належність і допустимість.

Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на певний строк, суд першої інстанції, як убачається з вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, наявність обставини, що пом`якшує покарання, - утримання двох неповнолітніх дітей, обтяжуючу покарання обставину - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, дані про особу винного, зокрема те, що він в силу ст. 89 КК вважається раніше не судимим, за місцем проживання характеризується задовільно, тобто дотримався вимог статей 50, 65-67 КК. При цьому суд першої інстанції не знайшов підстав для застосування положень статей 69, 75 КК.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , які фактично є аналогічними до доводів касаційної скарги захисника ОСОБА_6 , були перевірені судом апеляційної інстанції, який, розглядаючи апеляційну скаргу на вирок суду першої інстанції, за результатом перегляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 погодився з оцінкою доказів, досліджених місцевим судом та врахованих при доведенні винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, видом і розміром призначеного покарання.

Доводи про неправильну кваліфікацію дій засудженого та надмірну суворість покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років

У поданій касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 покликається на неправильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК, наголошуючи на тому, що він не мав умислу на позбавлення життя своєї дружини ОСОБА_8 , а призначене засудженому покарання є надмірно суворим.

Ці доводи сторони захисту Суд уважає такими, що частково заслуговують на увагу, оскільки за встановлених судами обставин кримінального провадження дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК суди кваліфікували неправильно.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КК умисним вбивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

З об`єктивної сторони умисне вбивство характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на життя людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками, а з суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямими умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особі, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.

За змістом ст. 24 КК умисел поділяється на прямий і непрямий. Прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.

Умисне вбивство слід відрізняти від умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого. Визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до таких наслідків характеризується необережністю.

З системного аналізу закону випливає, що при відмежуванні вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, умисел є прямим, а якщо не бажає, хоча й свідомо припускає їх настання, умисел є непрямим. Для з`ясування змісту та спрямованості умислу особи при дослідженні доказів необхідно виходити з сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій. Про намір на позбавлення життя свідчить умисне спричинення ушкоджень в життєво важливі органи потерпілого, в результаті чого настає його смерть.

Спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляє свою конкретизацію в способі вчинених діянь.

Як убачається з судових рішень, ОСОБА_7 на ґрунті ревнощів наніс ОСОБА_8 спочатку не менше 7 ударів віником по голові, плечу, руках та надалі долонею руки ще кілька ударів в голову, після чого штовхнув її, внаслідок чого остання впала додолу на спину.

Згідно з висновком експерта № 10-12/1766-С/24 від 09 липня 2024 року, який було враховано судами при постановленні рішень, ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_8 тілесні ушкодження голови, шиї, кінцівок. Ушкодження голови у вигляді закритої черепно-мозкової травми має ознаки тяжкого тілесного ушкодження. Всі інші ушкодження відносяться до категорії легких. Причиною смерті ОСОБА_8 стала закрита черепно-мозкова травма з крововиливами у шлуночки головного мозку, перебіг якої ускладнився розвитком набряку речовини головного мозку.

За встановленими судами обставинами колегія суддів дійшла висновку про те, що ОСОБА_7 , наносячи удари потерпілій ОСОБА_8 віником та долонею руки, об`єктивно усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, допускав, що такими ударами будуть заподіяні тілесні ушкодження, та передбачав можливість настання наслідків у виді завдання будь-якої за тяжкістю шкоди здоров`ю потерпілої, хоча й не конкретизував у своїй свідомості, якою саме буде така шкода.

Тобто він діяв із неконкретизованим (невизначеним) умислом на заподіяння тілесних ушкоджень, а до настання смерті ОСОБА_8 від таких ушкоджень ставився необережно.

Тому дії ОСОБА_7 мають бути кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК - як завдання тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілої ОСОБА_8 .

Відтак колегія суддів погоджується з доводами захисника в цій частині.

Однак, суди першої та апеляційної інстанцій, установивши зазначені обставини справи, дали неправильну правову оцінку діям ОСОБА_7 , що потягло за собою неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та з огляду на положення п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК є підставою для зміни судових рішень судом касаційної інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їхньої небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

При призначенні ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 121 КК колегія суддів ураховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, наявність обставини, що пом`якшує покарання, - перебування на утриманні двох малолітніх дітей - доньки ОСОБА_17 , 2016 року народження, та сина ОСОБА_18 , 2018 року народження, встановлену судами обтяжуючу покарання обставину - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, дані про особу винного, зокрема те, що він раніше не судимий в силу положень ст. 89 КК, за місцем проживання характеризується задовільно.

З урахуванням викладеного Суд приходить до висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років, яке не можна визнати надмірно суворим, як про це зазначала захисник у касаційній скарзі. Крім того, воно буде необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів як ним, так і іншими особами.

Тому касаційна скарга захисника ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, а судові рішення стосовно ОСОБА_7 - зміні.

Керуючись статтями 441, 442 КПК, Суд

постановив:

касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2025 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 17 квітня 2025 року стосовно ОСОБА_7 - змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч. 1 ст. 115 на ч. 2 ст. 121 КК України та призначити за цим законом покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

У решті судові рішення залишити без зміни.

Постанова набирає чинності з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3