ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3133/25 Справа № 201/1933/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

представника потерпілих ОСОБА_11 ,

потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000697 за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_15 , захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на вирок Соборного районного суду м. Дніпра від 08 серпня 2025 року, ухвалений стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, не одруженого, працюючого адміністратором спортивного клубу, утриманців не маючого, маючого вищу освіту, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскаржуваного рішення.

Вироком Соборного районного суду м. Дніпра від 08 серпня 2025 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Цивільний позов ОСОБА_12 до ОСОБА_8 про стягнення моральної шкоди задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_12 моральну шкоду в сумі 990 000,00 грн.

Цивільний позов ОСОБА_16 до ОСОБА_8 про стягнення моральної шкоди задоволено частково та стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_16 моральну шкоду в сумі 2 990 000,00 грн.

Цивільний позов ОСОБА_13 до ОСОБА_8 про стягнення моральної шкоди задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_13 моральну шкоду в сумі 1 920 000,00 грн.

Цивільний позов ОСОБА_14 до ОСОБА_8 про стягнення моральної шкоди задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_14 моральну шкоду в сумі 990 000,00 грн.

Цивільний позов ОСОБА_17 до ОСОБА_8 про стягнення моральної шкоди задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_17 моральну шкоду в сумі 1 990 000,00 грн.

Крім того, судом вирішено питання про стягнення процесуальних витрат та долю речових доказів.

Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_8 кваліфіковано за ч. 3 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель двох осіб та заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

За встановлених судом обставин та викладених у вироку 25 вересня 2021 приблизно о 00 годин 27 хвилин, водій ОСОБА_8 , не маючи чинного страхового полісу (страхового сертифіката Зелена картка) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, керуючи належним йому на праві приватної власності, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 технічно справним автомобілем «Mitsubishi Lancer» реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснював рух у темний час доби, по мокрому асфальтобетонному дорожньому покриттю, у лівій смузі для руху пр. Гагаріна в м. Дніпро, проїжджа частина якого освітлювалась міським електроосвітленням, яка має по дві смуги для руху в кожному напрямку, з боку вул. Академіка Баха, у напрямку вул. Марії Кюрі, з трьома пасажирами у салоні автомобіля: на передньому пасажирському сидінні - ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на задньому пасажирському сидінні, зліва - ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на задньому пасажирському сидінні, справа - ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В процесі руху, водій ОСОБА_8 , 25 вересня 2021 приблизно о 00 годин 27 хвилин, рухаючись у крайній лівій смузі для руху пр. Гагаріна в м. Дніпро, по заокругленню дороги ліворуч за напрямком свого руху, в районі електроопори № 834 пр. Гагаріна в м. Дніпро, проявляючи кримінальну протиправну самовпевненість, рухаючись зі швидкістю приблизно 80-100 км/год, що перевищує дозволену в населених пунктах швидкість руху 50 км/год, допустивши крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам та не виконавши покладені на нього обов`язки, як на водія, грубо порушуючи Правила дорожнього руху України, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху, не обрав в установлених межах безпечну швидкість руху транспортного засобу, не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, втратив контроль над керуванням транспортним засобом, в результаті чого автомобіль «Mitsubishi Lancer» реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись у некерованому стані, виїхав на зустрічну смуху руху, де останній, в районі електроопори № 834, у крайній правій смузі зустрічного йому напрямку руху пр. Гагаріна в м. Дніпро, своєю правою боковою частиною скоїв зіткнення з передньою частиною автомобіля «МАЗ 533702», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_20 , який рухався у зустрічному ОСОБА_8 напрямку руху, у крайній правій смузі для руху пр. Гагаріна у м. Дніпро.

Своїми діями водій автомобіля «Mitsubishi Lancer» реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_8 , грубо порушив вимоги п.п. 1.3., 1.5., 2.1(ґ), 2.3 (б), 12.1, 12.4 та 12.9 Правил дорожнього руху України, якими передбачено:

- п. 1.3 «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими»;

- п. 1.5 «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган»;

- п. 2.1.: «Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:

ґ) чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення);

- п. 2.3 «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

- п. 12.1 «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»;

- п. 12.4 «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год»;

- п. 12.9. Водієві забороняється:

б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.

Порушення водієм ОСОБА_8 , вищезазначеного п. 12.1 Правил дорожнього руху України знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди виїздом на зустрічну смугу для руху з послідуючим зіткненням з автомобілем «МАЗ 533702» реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Невиконання водієм ОСОБА_8 , вищезазначеного п.12.1 Правил дорожнього руху України, призвело до настання даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пасажир автомобіля «Mitsubishi Lancer» ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала тілесні ушкодження у вигляді: синця на верхнiй та нижнiй повіці правого ока; синця, дiлянки осаднення та забiйно-скальпованоi рани на правій щоцi з переходом на проекцію дуги нижньої щелепи; перелому нижньої щелепи по центру зі змiщенням уламків з крововиливом в слизову оболонку навколо перелому; садна на підборідді праворуч; скальпованоi рани в лобній області праворуч з переходом в тім`яну область праворуч та далi до центру, крововиливу в м`які покривні тканини в проекції рани - садна в скроневій області ліворуч на межі росту волосся: сниця верхньої половини лівої вушної раковин ліворуч: крововиливу в м`які покривні тканини голови у потиличній області закритої тупої травми грудної клітини: скальпованоi рани з садном навколо по нижньому краю верхнього квадранту лівої молочної залози; масивного крововиливу в м`які тканини грудної клітини вiд рiвня ключиць переходом на проекцію середньої третини грудини по передній та лівій передньо-бiчнiй поверхні, переломів ребер (2-го, 3-го, 4-го та 5-го ліворуч по середньо-ключичній лінії, 2-го та 3-го праворуч по середньо-ключичній лінії) з крововиливами навколо, крововиливу в м`які тканини переднього середостіння, забою легень з крововиливами по задній поверхні в області коренів, забою серця: розриву вушка правого передсердя з крововиливом навколо. крововиливу під ендокардом лівого шлуночка, рiдка кров в порожнині серцевої сорочки: садна задньої поверхні правого плечового суглобу; - множинних саден обох кистей рук (тильної поверхні лівої кисті з переходом на 2-й та 3-й палець; тильної поверхні правоi кисті з переходом на променево-зап`ястковий суглоб); - синців: на переднiй поверхнi обох гомілок у верхній та середній третині i на передній поверхні правого стегна в нижній третинi.

Встановлені у ОСОБА_21 тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення, та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням її смерті.

Смерть ОСОБА_22 наступила на місці дорожньо-транспортної пригоди 25.09.2021 приблизно о 00 годин 27 хвилин, в районі електроопори № 834 по пр. Гагаріна в м. Дніпро.

Також, внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, пасажир ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_3 отримала тілесні ушкодження у вигляді тупоi травми тіла: внутрішньочерепної травми: забійної рани у внутрішнього кута правої надбрівної дуги, синців на повіках обох очей, множинних саден правої половини обличчя (від проекції лобної області та вниз до проекції нижньої щелепи), крововиливу м`які покривні тканини голови в лобній області по центру, крововиливів під тверду мозкову оболонку в проекції верхніх поверхонь обох півкуль головного мозку, крововиливів під м`яку мозкову оболонку обох півкуль головного мозку, крововиливів в речовину головного мозку (в товщі свої частини мозку більш виражені у середньому мозку та підкіркових ядрах), набряку речовини головного мозку з ділянками стиснення на базальній поверхні півкуль мозочку; тупоi травми грудної клітини, забою обох легень з крововиливами у коренів та явищами правостороннього пневмотораксу; крововиливу у товщу зв`язкового апарату печінки; - множинних саден тильної поверхні 1-го пальця лівої кисті; забійно-рваної рани на тильній поверхні правої кисті в проекції основи 2-го пальця.

Всі встановлені у гр. ОСОБА_19 тілесні ушкодження знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням її смерті та відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення.

Смерть ОСОБА_19 наступила 27 вересня 2021 о 05 год. 30 хв. у приміщенні КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова», за адресою: м. Дніпро, пл. Соборна, 14.

Також, внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, пасажир ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: тупоi травми тіла з порушенням свідомостi до коми та порушенням зовнішнього дихання - трахеотомія: речовини головного мозку в лобній частці праворуч, субарахноїдального крововиливу, перелому кісток носу, забійно-рваноi рани верхньої губи праворуч, множинних саден голови та обличчя, явищами 3 посттравматичному періоді когнітивних порушень, інтелектуально-мнестичних розладів, координаторної недостатності та астено-вегетативного синдрому; закритої тупої травми грудної клітини, забою обох легень, лівостороннього пневмотораксу, підшкірної емфіземи м`яких тканин грудної клітини, синця передньої поверхні грудної клітини з переходом ліворуч: поверхневої забійної рани або глибокого садна на переднiй поверхні правої гомілки в середній третинi.

Всі встановлені у гр. ОСОБА_15 тілесні ушкодження в сукупності за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їхї подали.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить вирок суду першої скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги захисник посилається на незаконність вироку суду, через допущені судом істотні порушення вимог кримінально процесуального закону. Так, захисник зазначає, що суд не надав належної оцінки тому, що проведення та складення протоколів слідчих експериментів були з істотними порушеннями вимог КПК України, а саме ч. 7 ст. 223 КПК України, оскільки відеозаписи не є не безперервними й на них не вбачається що слідчий під відеозапис роз`яснив права учасникам та не з`ясував їх добровільності волевиявлення, ч. 4 ст. 104 КПК України, оскільки протоколи не містять всіх необхідних відомостей та підписів всіх осіб, які приймали участь в слідчих розшукових діях, ч. 3 ст. 105 КПК України, оскільки конвертами з флешнакопичувачами не містять підписів осіб, які були присутні, та є недопустимими доказами. Крім того, захисник звертає увагу на те, що протокол проведення слідчих експерименті за участю свідків ОСОБА_23 та ОСОБА_24 не відповідають вимогам ч. 1 ст. 240 КПК України, оскільки в них не відображено відтворення дій, обстановки та обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань, а зазначено лише покази свідків, що фактично є допитом.

Відтак враховуючи що протоколи проведення слідчих експериментів є недопустимим, висновки експертів, як плоди отруєного дерева, що походять від них також є недопустимими.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 просить скасувати вирок суду першої інстанції та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

У разі залишення вироку без змін, просить зменшити розмір стягнення моральної шкоди.

Обґрунтовуючи свої вимоги захисник посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Так, захисник зазначає, що суд доходячи висновків про те, що обвинувачений їхав зі швидкістю 80-100 км/год, не надав належної уваги дослідженим доказам та показам свідкам в цій частині, які є суперечливими між собою, а покази свідків стосовно швидкості є невірним сприйняттям обставин ДТП, що мало наслідком надання свідками під час проведення слідчих експериментів з ними та показань у суді відомостей і показників, які не тільки не узгоджуються між собою, але й не узгоджуються з розташуванням слідової інформації. Разом з цим, захисник зазначає, що суд належним чином не з`ясував механізм розвитку даної ДТП та не надав належної оцінки дослідницькій частині висновку експерта щодо відсутності можливості встановити механізм ДТП.

Зазначає захисник і про те, що суд залишив поза увагою висновки експертів в тій частині, що автомобіль МАЗ-533702 на час ДТП мав несправну тормозну систему. Й це авто не було розігнано до швидкості 40 км/год. та не проведено його контрольне гальмування, як цього вимагає методика, а відтак суд не встановив чи дійсно це авто має несправну гальмівну систему та не провів належного розслідування цих обставин.

Також захисник зазначає і про необґрунтоване відхилення судом клопотання про виклик і допит експертів, а саме ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 та ОСОБА_30 .

Вказує захисник і про те, що протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 25.09.2025 є недопустимим доказом, оскільки складений в порушення ст. 104 КПК України, а фото-таблиця до нього не відповідає вимогам ст. 105 КПК України.

Разом з цим, захисник вказує, що стороною захисту було подано заперечення на ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м Дніпропетровська та заявлені клопотання про визнання доказів недопустимими, які були проігноровані судом.

Крім того, захисник посилається і на те, що суд при призначенні обвинуваченому покарання не надав належної оцінки наявності в нього обставин, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, відсутність попередніх судимостей, а також відсутності обтяжуючих обставин, повне визнання вини, готовність компенсувати завдану шкоду у межах фінансових можливостей.

Щодо цивільного позову, захисник зазначає, що обвинуваченого було подано цивільні позови про стягнення моральної шкоди на загальну суму 36 255 000 грн, які судом було задоволено частково та стягнуто з обвинуваченого в рахунок відшкодування моральної шкоди на загальну суму в 8 800 00 грн. При цьому, суд не надав належної оцінки тому, що обвинувачений з 2022 року проживав у своїх батьків, його батько помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , а мати хворіє лихоманкою неясного генезу, хронічна ревматична хвороба серця, обвинувачений працює на посаді адміністратору з розміром середньої заробітної плати 6000 грн, й працевлаштуватися на більш оплачувану роботу не має можливості, а відтак низький рівень доходу позбавляє його можливості компенсувати всі позовні вимоги, а відтак просить зменшити суму стягнення з нього до 345 600 грн.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_15 просить скасувати вирок суду першої інстанції та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи свої вимоги потерпілий посилається на те, що суд першої інстанції при розгляді вказаного провадження допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме в період з 2022 року по 2025 рік провів судові засідання та судові дебати у його відсутність, належним чином не повідомленого про дату судових засідань, що на його переконання відповідно до ст. 412, 415 КПК України є безумовною підставою для скасування вирок суду та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні обвинувачений та його захисники підтримали подані ними апеляційні скарги й апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_15 , та з підстав, викладених у них, просили їх задовольнити, вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Прокурор, потерпілі та їх представник заперечували проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту та потерпілого ОСОБА_15 , вважали вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим просили залишити апеляційні скарги без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Інші учасники судового провадження, належним чином повідомленні про час, дату та місце апеляційного перегляду до зали суду не з`явилися.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Перевіривши доводи апеляційних скарг захисників та потерпілого про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення норм КПК України, перевіривши висновки суду першої інстанції в цій частині, докази, які суд поклав в основу вироку на підтвердження встановлених ним фактичних обставин кримінального провадження, апеляційний суд доходить висновку, що такі доводи є безпідставними, а вирок суду є законним, обґрунтованим та ухваленим у відповідності до зазначених вище вимог закону, які суд першої інстанції виконав належним чином, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 410 КПК України, неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема, у разі якщо: судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення; необхідність дослідження тієї чи іншої підстави випливає з нових даних, встановлених при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо: висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Перевіряючи доводи апеляційних скарг сторони захисту та потерпілого ОСОБА_15 , колегія суддів зазначає таке.

Як видно з вироку, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України ґрунтуються на всебічному, повному й неупередженому дослідженні доказів з точки зору їх належності, допустимості, достовірності й достатності і з такими висновками погоджується апеляційний суд.

Такі висновки зроблені судом на підставі показів самого обвинуваченого ОСОБА_8 , який з одного боку визнав свою провину у повному обсязі, виказав своє щире каяття та жаль з приводу скоєного, а з іншого боку підтримував позицію захисту, викладену у клопотаннях його захисників, потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_31 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 а також з показань свідків ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_20 , ОСОБА_34 , ОСОБА_24 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 та безпосередньо дослідженими судом першої інстанції письмовими доказами.

Так, з показів зазначених осіб, а також з сукупності досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується також й апеляційний суд, що обвинувачений ОСОБА_8 керуючи автомобілем «Mitsubishi Lancer» в порушення п. 12.1, 12.4 ПДР України, не вибрав безпечної швидкості для руху, не врахував дорожню обстановку, належним чином не відреагував на її зміни, фактично втративши можливістю контролювати рух транспортного засобу не маючи будь-яких перешкод технічного характеру для цього, виїхав на зустрічну смугу для руху де здійснив зіткнення з автомобілем «МАЗ 533702», реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Такі висновки суду першої інстанції узгоджуються з низкою досліджених в судовому засіданні висновків судових експертиз, зокрема з висновком експерта від 26.11.2021 № СЕ-19/104-21/30947-ІТ, висновком експерта від 30.11.2021 № СЕ-19/104-21/30944-ІТ, висновком експерта № СЕ-19/104-21/39429-ІТ від 23.12.2021, висновком експерта № КСЕ-19/121-21/27464 від 17.12.2021, висновком експерта №СЕ-19/104-22/2099-ІТ від 21.01.2022, у сукупності з оглянутими в судовому засіданні відеозаписами з нагрудних боді-камер екіпажів патрульної поліції, з мобільного телефона свідка ОСОБА_32 , камер відео-спостереження «Безпечне місто», відеореєстратора автомобіля Nissan «Leaf», а також відеозаписів проведення слідчих дій та протоколів проведення слідчих дій, які у своїй сукупності підтверджують провину ОСОБА_8 поза розумним сумнівом і з такими висновками погоджується також й суд апеляційної інстанції.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 .

Так, розглядаючи доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 , які узагальнено зводяться до наявності, на його думку, істотних порушень вимог КПК України під час збирання доказів та є аналогічними його позиції в суді першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про їх безпідставність та необґрунтованість, а наявність формальних невідповідностей вимогам КПК України не вказує про недопустимість доказів в цілому, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 7 ст. 223 КПК України, слідчий, прокурор зобов`язаний запросити не менше двох незаінтересованих осіб (понятих) для пред`явлення особи, трупа чи речі для впізнання, огляду трупа, в тому числі пов`язаного з ексгумацією, слідчого експерименту, освідування особи. Винятками є випадки застосування безперервного відеозапису ходу проведення відповідної слідчої (розшукової) дії. Поняті можуть бути запрошені для участі в інших процесуальних діях, якщо слідчий, прокурор вважатиме це за доцільне.

Оцінюючи доводи захисника ОСОБА_9 в частині невідповідності вказаним вимогам процесуального Закону протоколів проведення слідчих експериментів, суд першої інстанції обґрунтовано зауважив, що під час перегляду відеозаписів слідчих експериментів встановлено, що відеозаписи переривалися після проведення експериментів лише для складання тексту протоколів, а потім відеозаписи знов були відновлені, що не є істотним порушенням КПК, що тягне за собою визнання таких доказів недопустимими.

В цьому контексті, апеляційний суд зауважує на тому, що ставлячи під сумнів допустимість протоколів проведення слідчих експериментів за участю свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_33 , ОСОБА_32 , ОСОБА_20 , ОСОБА_34 та ОСОБА_33 захисник ОСОБА_9 посилається виключно на порушення порядку їх проведення, при цьому не заперечуючи самого результату проведення таких слідчих дій та доказів, отриманих в їх результаті, а тому такі доводи є формальними та обґрунтовано визнані судом першої інстанції безпідставними.

Спростовуючи твердження захисника ОСОБА_9 про недопустимість вищевказаних протоколів слідчих експериментів з підстав відсутності підпису на конвертах із флеш накопичувачами з відеозаписами слідчих експериментів, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що таких вимог чинний кримінальний процесуальний Закон не містить.

Відповідно до правового висновку щодо застосування норм процесуального права, викладеного у Постанові ККС ВС від 06 липня 2021 року у справі № 720/49/19, оцінюючи надані сторонами докази на предмет їх допустимості згідно з частиною 1 статті 87 КПК України суди першої та апеляційної інстанцій виходили із того, що зазначені положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані у відповідній нормі. Тобто, будь-яке процесуальне порушення, допущене в ході збирання доказів, саме по собі не може бути підставою для визнання їх недопустимими. У зв`язку із цим, за наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли вони: прямо та істотно порушують права і свободи людини; та/або надають підстави для сумнівів у достовірності отриманих фактичних даних, які не видалося за можливе усунути в ході судового розгляду.

Відтак, у даному випадку, стверджуючи про наявність порушень під час збирання доказів стороною обвинувачення, захисник ОСОБА_9 не зазначає про порушення фундаментальних прав і свобод ОСОБА_8 , тобто про вплив таких порушень, як на права останнього так і на саму властивість таких доказів, а тому, як і суд першої інстанції, апеляційний суд вважає такі доводи формальними та безпідставними.

Протоколи проведення слідчих експериментів за участю свідків ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , на переконання апеляційного суду узгоджуються з вимогами ч. 1 ст. 240 КПК України, оскільки в них зафіксовані відомості, в тому числі й з відтворенням дій, обстановки, обставин події ДТП та не містять ознак виключно допиту, що вказує на правильність висновків суду першої інстанції про їх допустимість.

Підсумовуючи в цій частині, апеляційний суд зауважує, що захисником ОСОБА_9 , як під час розгляду справи в суді першої інстанції так і під час апеляційного перегляду справи не було наведено обставин, які б вказували на наявність істотних порушень вимог КПК України під час досудового розслідування або судового розгляду, які б могли вплинути на правильність висновків суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, а тому в задоволенні його апеляційної скарги слід відмовити у повному обсязі.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 .

Посилання захисника на ту обставину, що суд першої інстанції допустив невідповідність своїх висновків фактичним обставинам справи, з огляду на суперечливість показів свідків щодо швидкості руху ОСОБА_8 є безпідставними, оскільки покази свідків, в тому числі й щодо швидкості руху останнього та механізму настання дорожньої транспортної пригоди неодноразово перевірялись судовими експертами, тобто особами, які володіють спеціальними знаннями та які не встановили будь-яких невідповідностей у своїх висновках.

Більше того, на противагу наявними в матеріалах кримінального провадження та досліджених судом висновків експертів, стороною захисту, в тому числі й захисником ОСОБА_10 не заявлялось клопотань про призначення експертиз та не надавалось до суду іншого висновку експерта, який би за своїм змістом суперечив висновкам експертів, наявним у цій справі.

Посилання захисника на те, що суд першої інстанції залишив поза увагою висновки експертів в тій частині, що автомобіль МАЗ-533702 на час ДТП мав несправну гальмівну систему не відповідає фактичним обставинам справи та спростовується дослідженими судом першої інстанції доказами, зокрема висновком експерта від 29.11.2021 №СЕ-19/104-21/30936-ІТ, відповідно до якого гальмова система та рульове керування автомобіля «МАЗ 533702» р.н. НОМЕР_3 знаходяться в працездатному стані (т. 1 а.п. 88-93).

Аналогічно вказаному вище, матеріалами кримінального провадження та висновками суду, вказаному у в оскарженому вироку також спростовуються доводи захисника й в тій частині, що судом першої інстанції не було встановлено механізму даної дорожньо-транспортної пригоди, а тому такі доводи є безпідставними.

Згідно з згідно усталеною практикою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду та загальними принципами кримінального судочинства України, суд не оцінює саме методику (методи) проведення експертизи, а оцінює належність, допустимість та достовірність висновку експерта як доказу; суд не може втручатися у вибір експертом конкретних науково-технічних методів, адже це належить до його професійної компетенції, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 щодо недопустимості висновку експерта є неприйнятними.

Щодо посилання захисника на необґрунтовану відмову суду у виклику та допиті в судовому засіданні експертів ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_37 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 та ОСОБА_38 апеляційний суд зазначає таке.

Згідно ч. 1 ст.101 КПК України висновок експерта це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.

Одним із способів перевірки достовірності висновку експерта у кримінальному провадженні є допит експерта. Допит експерта можливий лише після надання ним письмового висновку та не повинен виходити за межі проведеного дослідження. Вимоги щодо допиту експерта на стадії досудового розслідування у КПК України не наведені. Отже, він проводиться згідно з загальними правилами проведення допиту (ст.ст. 223, 224 КПК України).

Допит експерта є процесуальною дією, яка може здійснюватися як в ході досудового розслідування, так і під час судового розгляду.

Процесуальний порядок та предмет допиту експерта у суді визначений ст. 356 КПК України. Метою допиту експерта є отримання судом роз`яснення або доповнення до наданого ним висновку (експерт роз`яснює і доповнює висновок від свого імені на підставі раніше проведених ним досліджень).

Кожна сторона відповідно до ч. 9 ст.101 КПК України має право звернутися до суду з клопотанням про виклик експерта для допиту під час судового розгляду для роз`яснення чи доповнення наукового висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 КПК України, за клопотанням сторони кримінального провадження, потерпілого або за власною ініціативою суд має право викликати експерта для допиту для роз`яснення висновку.

Допит експерта спрямований на роз`яснення термінології, окремих формулювань, з`ясування методу дослідження, уточнення компетенції експерта, пояснення розбіжностей між обсягом поставлених питань і висновками експерта, на з`ясування суперечностей між висновком експерта й іншими наявними в кримінальному провадженні доказами.

За змістом ч. 3 ст.356 КПК України експерту можуть бути поставлені запитання щодо наявності в експерта спеціальних знань та кваліфікації з досліджуваних питань (освіти, стажу роботи, наукового ступеня тощо), дотичних до предмета його експертизи; використаних методик та теоретичних розробок; достатності відомостей, на підставі яких готувався висновок; наукового обґрунтування та методів, за допомогою яких експерт дійшов висновку; застосовності та правильності застосування принципів та методів до фактів кримінального провадження; інші запитання, що стосуються достовірності висновку.

За висновками суду першої інстанції, з якими погоджується апеляційний суд, клопотання захисника про виклик та допит експертів не містило доводів неповноти, неясності чи необґрунтованості висновків експертиз, необхідності з`ясування суперечностей між висновками експерта й іншими наявними в кримінальному провадженні доказами, а тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні цього клопотання та правомірно зазначив про те, що воно спрямовано виключно на затягування розгляду кримінального провадження.

Питання щодо недопустимості, як доказу, протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 25.09.2025 з фото-таблицею до нього, було предметом ретельного огляду та оцінки судом першої інстанції, який обґрунтовано вказав на те, що зазначений протокол відповідає положенням ст. 104, 105, 237 КПК, є належним та допустимим доказом, що узгоджується з правовими висновками ККС ВС, викладеному в його постанові від 10.04.2024 року у справі №320/2919/20 і з такими висновками погоджується також й апеляційний суд.

Твердження захисника ОСОБА_10 про залишення поза увагою заперечення на ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м Дніпропетровська та заявлені клопотання про визнання доказів недопустимими спростовуються змістом самого вироку, оскільки у п. 6.27-6.28 оскарженого вироку суд першої інстанції надав детальну та аргументовану оцінку вищевказаному клопотанню захисника та її письмовим запереченням, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є неприйнятними.

Аналогічно вищевказаному, спростовуються змістом вирокe й доводи захисника в тій частині, що суд першої інстанції, при призначенні покарання ОСОБА_8 не надав належної оцінки наявності в нього обставин, що пом`якшують покарання, а саме щирого каяття, відсутності попередніх судимостей, а також відсутності обтяжуючих обставин, повне визнання вини, готовність компенсувати завдану шкоду у межах фінансових можливостей.

Так, при обговоренні питання про вид та розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_8 судом першої інстанції у повному обсязі враховано положення ст. 50, 65, 66, 67 КК України та обґрунтовано зазначено про відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також про мотиви обрання судом певного виду та розміру покарання і з такими висновками погоджується й суд апеляційної інстанції.

Щодо цивільного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Виходячи зі змісту 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого, котрий вчинив суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України і при цьому застосовуються норми ЦПК України.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог закону в цій частині з огляду на таке.

Як видно з матеріалів провадження потерпілою ОСОБА_13 поданий цивільний позов до ОСОБА_8 про стягнення моральної шкоди в сумі 2 000 000,00 грн., потерпілим ОСОБА_14 - про стягнення моральної шкоди в сумі 1 000 000,00 грн., потерпілою ОСОБА_16 - про стягнення моральної шкоди в сумі 3 000 000,00 грн., потерпілим ОСОБА_12 - про стягнення моральної шкоди в сумі 1 000 000,00 грн., потерпілим ОСОБА_17 - про стягнення моральної шкоди в сумі 2 000 000,00 грн. й в подальшому останнім було збільшено позовні вимоги до 29 255 000 грн. Вказані цивільні позови обвинувачений ОСОБА_8 визнав.

Оскаржуваним вироком вказані цивільні позови було задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_8 , з урахуванням вже сплаченої суми моральної шкоди на користь потерпілих ОСОБА_12 990 000 грн, ОСОБА_16 2 990 000 грн, ОСОБА_13 1 920 000 грн, ОСОБА_14 990 000 грн. та ОСОБА_17 - 1 990 000 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи й не повинен призводити до її безпідставного збагачення (Постанова КЦС ВС від 23.06.2022 року у справі №607/4341/20). Відповідно до п.9 цієї ж постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі.

Вирішуючи питання про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілих моральної шкоди суд виходив з того, що діями обвинуваченого, які призвели до загибелі двох молодих дівчат потерпілим ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 завдано моральної шкоди, яка виразилась в тому, що їм спричинено негативні зміни у житті, психічне переживання, стреси, бо смерть близьких осіб є непоправною дією, оскільки їх життя не може бути відновлене. У зв`язку з безповоротною втратою доньки ОСОБА_18 тривалий час її мати ОСОБА_13 перебуває у пригніченому стані, відчуває постійний неспокій, тривогу, біль за втраченою донькою, усвідомлює безповоротність втрати і нестерпний душевний біль. У зв`язку із безповоротною втратою сестри ОСОБА_18 тривалий час її брат ОСОБА_14 перебуває у пригніченому стані, відчуває постійний неспокій, тривогу, біль за назавжди втраченою сестрою. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_8 , які призвели до смерті доньки ОСОБА_19 , її мати ОСОБА_16 переживає душевні страждання, перебуває у тяжкому психологічному стані, не може оговтатися від такої втрати, повірити в те, що сталося. У зв`язку з безповоротною втратою доньки ОСОБА_19 тривалий час її батько ОСОБА_12 перебуває у пригніченому стані, бо його дочка була життєрадісною дівчиною та сенсом його життя, надією у старості, відчуває постійні тривоги і душевний біль, на його очах страшний психологічний біль перенесла його дружина ОСОБА_16 , він не може оговтатися від такого неспокою, відчуває тривогу, біль за втраченою донькою, усвідомлює безповоротність втрати і нестерпний душевний біль. У зв`язку з безповоротною втратою своєї онуки ОСОБА_19 тривалий час її дід ОСОБА_17 перебуває у тяжкому психічному стані, внаслідок чого різко погіршився загальний стан його здоров`я, він втратив інтерес до своєї улюбленої роботи, перестав спілкуватися із своїми друзями, втратив інтерес до життя. Спогади постійно повертають до страшної трагедії, душевна рана не загоюється, а з часом біль стає все сильнішим. Перенесений емоційний стрес постійно провокує безсоння та тривогу. За таких обставин, суд дішов висновку про те, що визначені ним розміри відшкодування моральної шкоди, з урахуванням принципу справедливості і розумності, а також майнового стану обвинуваченого, буде відповідати завданим потерпілим моральним стражданням.

На переконання колегії суддів розмір моральної шкоди на користь потерпілих, судом було визначено виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також з урахуванням фізичних та моральних страждань потерпілих і конкретних обставин справи, а тому вважати його необґрунтованим підстав немає.

Що стосується доводів апеляційної скарги сторони захисту про неправильне вирішення судом першої інстанції цивільних позовів, через не врахування судом тих обставин, що обвинувачений проживає з батьками, має незначний дохід, внаслідок чого визначений судом розмір моральної шкоди, є непомірними для обвинуваченого та є дня нього надмірним тягарем, то колегія суддів вважає їх такими що не заслуговують на увагу, оскільки суд при вирішенні питання про розмір шкоди має керуватися не платоспроможністю винуватця, а зокрема ступенем страждань потерпілого та розміром понесених ним матеріальних втрат.

Щодо апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_15 .

Так, як на єдину підставу для скасування оскарженого судового рішення потерпілий ОСОБА_15 вказує, що його не було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи, позбавлення судом його права приймати участь під час судового розгляду та виступити в судових дебатах у зв`язку з неналежним повідомленням про дату, час та місце розгляду даного кримінального провадження.

Апеляційний суд, розглянувши вказані доводи потерпілого зазначає про їх необґрунтованість, а твердження, викладені останнім в своїй апеляційній скарзі спростовуються матеріалами судового провадження.

Відповідно до вимог пункту 5 частини 2 статті 412 КПК України, судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо розгляд справи здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції використав усі можливості та здійснив всі необхідні заходи щодо належного повідомлення потерпілого ОСОБА_15 про розгляд даного кримінального провадження.

Так, потерпілий ОСОБА_15 скористався своїм правом та був присутнім в підготовчому судовому засіданні, яке відбулося 21.04.2022 року.

В подальшому, потерпілий ОСОБА_15 викликався до суду на кожне судове засідання, 22.04.2022 року був допитаний судом з питань подій, які мали місце 24 вересня 2021 року, висловив свою думку щодо виду та розміру покарання, яке слід призначити ОСОБА_8 .

Під час кожного судового засідання, що підтверджується відповідними технічними записами, на обговорення учасників ставилось питання про можливість розгляду кримінального провадження за відсутності потерпілого ОСОБА_15 . При чому сам потерпілий не заперечував щодо можливості провести судовий розгляд без його участі, про що свідчать заяви подані ним до суду, зокрема і заява від 30.10.2022 року про розгляд вказаного кримінального провадження без його участі.

Враховуючи викладене, у колегії суддів не викликає сумнівів про обізнаність ОСОБА_15 про перебування на розгляді у суді даного кримінального провадження, в якому він є потерпілим, а його неявка в судові засідання свідчать виключно про його юридичну незацікавленість у наслідках його розгляду.

Європейський суд з прав людини в п. 41 рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatismutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України», заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26.04.2007 та «Трух проти України», заява N 50966/99 від 14.10.2003).

Відтак, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції вжив усіх, передбачених КПК України заходів з метою належного повідомлення потерпілого ОСОБА_15 про дату, час та місце розгляду справи, а його неприбуття у судові засідання, в тому числі й в судові дебати, обумовлена дружніми відносинами між обвинуваченим та потерпілим, відсутності майнових або інших претензій до ОСОБА_8 та, як наслідок його незацікавленості в судовому розгляді даного провадження, у зв`язку з чим колегією суддів не встановлено порушень вимог п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК України в діях суду першої інстанції, які були б підставою для скасування судового рішення, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_15 такими, що не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що потерпілий ОСОБА_15 не був позбавлений можливості висловити свою думку в суді апеляційної інстанції, однак на неодноразові виклики до судового засідання не з`явився. Більш того в свої апеляційній скарзі потерпілий просив проводити апеляційний перегляд у його відсутність, що також свідчить про формальність доводів його апеляційної скарги та незацікавленість в цьому кримінальному провадженні.

Відтак, переконливих та достатніх доводів, які би ставили під сумнів додержання судом приписів статей 84, 91, 94КПК України, правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність при кваліфікації діяння, апеляційні скарги захисників та потерпілого не містять.

Вирок суду першої інстанції відповідає положенням статей 370, 374 КПК України є законним, обґрунтованим та достатньо вмотивованим.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_8 призначене у відповідності з положеннями ст. ст. 50, 65 КК України з належним врахуванням тяжкості кримінального правопорушення, відомостей про особу обвинуваченого, що відповідає принципам законності, співмірності та справедливості.

При цьому, колегія суддів враховує ті обставини, що обвинувачений 28.11.2025 року уклав контракт та зарахований до списків особового складу військової частини, та вважає за необхідне зазначити, що обвинувачений не позбавлений можливості звернутися до суду клопотанням про відстрочку виконання вироку, в порядку виконання вироку, з метою подальшого проходження військової служби.

Істотних порушень норм права, які тягнуть за собою обов`язкове скасування ухваленого вироку і призначення нового розгляду в суді першої інстанції під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено, тому подані апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_15 , захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - залишити без задоволення.

Вирок Соборного районного суду м. Дніпра від 08 серпня 2025 року, ухвалений стосовно ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4