провадження № 1-кп/208/1702/25
УХВАЛА

про призначення обвинувального акта до судового розгляду

18 грудня 2025 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Кам`янського у складі:

Головуючого судді: ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

захисника: ОСОБА_5 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду № 7 м. Кам`янське обвинувальний акт у кримінальному провадженню за №0000166 від 08.02.2023 та клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який має середню-спеціальну освіту, одруженого, має на утриманні дитину ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, військовослужбовця за призовом під час мобілізації, номера обслуги 2 кулеметного відділення кулеметного взводу роти вогневої підтримки 1 мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат»,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених, ч.5 ст.407,ч.1 ст.125 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До Заводського районного суду міста Кам`янського надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР №0000166 від 08.02.2023 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407, ч.1 ст.125 КК України.

Ухвалою суду від 05.12.2025 обвинувальний акт був призначений до підготовчого судового засідання.

В підготовчому судовому засіданні учасники судового провадження не заперечували проти призначення кримінального провадження до судового розгляду.

Потерпіла ОСОБА_7 , яка є мамою обвинуваченого, надала суду заяву про проведення підготовчого судового засідання у її відсутності, у заяві просила суд суворо не карати та не позбавляти волі.

Крім того, в підготовчому судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження щодо ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, оскільки саме такий запобіжний захід здатний забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків під час розгляду провадження, з метою запобігання ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_5 заперечували щодо задоволення клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просили суд змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт, посилюючись на те, що обвинувачений пішов у СЗЧ по стану здоров`ям, оскільки його відправляли на «0» в той час як він мав значні проблеми із здоров`ям, спиною, шиєю, тощо про що повідомляв командира частини .

Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали справи, зазначає наступне.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п.п. 4,8, 10 ч. 1 або ч. 2 ст. 284 КПК України, немає.

Обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, підстави для його повернення відсутні.

Кримінальне провадження підсудне Заводському районному суду міста Кам`янського, згідно з правилами підсудності, передбаченими ст.ст. 32, 33 КПК України.

Підстав для проведення судового розгляду в закритому судовому засіданні не має.

Визначено питання про склад осіб, які братимуть участь у судовому розгляді.

Щодо клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд зазначає наступне.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до статті 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 26 КПК України передбачено, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Розділ II КПК України визначає, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи його забезпечення.

До них, згідно статті 131 КПК України, віднесені запобіжні заходи.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання передбаченим у статті 177 КПК України ризикам.

Вирішуючи питання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст. 176 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 331КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою стали достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою, суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а саме: запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

За змістом ст. 199 КПК України підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Згідно практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи. Тобто, у випадку вирішення питання про застосування заходу забезпечення кримінального провадження причетність особи до вчинення кримінального правопорушення не повинна мати категоричного висновку, а свідчити лише про її можливість.

Суд вважає, що тяжкість обвинувачення, хоча й не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, але таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо не враховувати.

Щодо характеру особи обвинуваченого та його моральності, стану його здоров`я та наявності у нього родини, суд зазначає, що наявність у обвинуваченого відповідних соціальних зв`язків, на що, як на підставу зміни запобіжного заходу наголошує захисник, само по собі не є достатнім стримуючим фактором порушення ОСОБА_4 процесуальних обов`язків.

З моменту взяття обвинуваченого ОСОБА_4 під варту, і продовження такого запобіжного заходу та до моменту вирішення вказаного клопотання не змінилися обставини, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити і більш м`який запобіжний захід.

Суд вважає, що ОСОБА_4 , будучи обізнаними про ступінь тяжкості інкримінованого злочину та покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим, існує реальний ризик того, що обвинувачений може переховуватися від суду.

Беручи до уваги запровадження в Україні воєнного стану, ускладненість контролю за зобов`язаннями обвинуваченого, такі обставини у своїй сукупності свідчать про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений може переховуватися від суду, та як він не має визначеного джерела доходу, може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Щодо можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», відповідно до якого інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

КПК України не містить вимоги того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу поза всяким сумнівом порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена п. п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, однак це потребує встановлення реальної можливості допустити це в майбутньому.

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Таким чином, враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_4 , його характеризуючи дані, ризики, які стали підставою для обрання і надалі продовження щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, які продовжують існувати і не зменшилися, та є підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Застосування до обвинуваченого іншого запобіжного заходу, за даних обставин, суд вважає недоцільним, оскільки більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти зазначеним ризикам та забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_4 , а тому строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід продовжити.

Водночас, запобіжний захід не є покаранням за злочин. Його мета забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченої особи.

Незалежно від законодавчих змін та особливостей періоду процедура застосування до особи запобіжних заходів завжди має відповідати правовим принципам, які є універсальними і підлягають до застосування у будь-якій країні, де панує верховенство права.

Відповідно до Конвенції та практики ЄСПЛ, зокрема, в справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Харченко проти України» та «Лабіта проти Італії», обмеження права особи на свободу й особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ національні суди повинні з`ясувати, чи є тримання особи під вартою до судового розгляду справи єдиним запобіжним заходом, який би забезпечив належну процесуальну поведінку особи та виконання нею процесуальних обов`язків, а також чи є можливість в такому разі обмежитися застосуванням менш суворого (альтернативного) запобіжного заходу.

Відповідно до ч.4 ст.183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

З огляду на вищенаведене, суд, з урахуванням усіх обставин дослідження зазначеного клопотання про продовження тримання під вартою, та позиції потерпілої у даному кримінальному провадженні, погоджується з думкою сторони захисту про можливість визначення обвинуваченому розміру застави, з урахуванням сталих соціальних зв"язків, наявності неповнолітньої дитини, вважає, за можливе визначити розмір застави в розмірі встановленому ст. 182 КПК України.

Керуючись ст. ст. 176-178, 181-184, 314-316, 376 КПК України, суд-

П О С Т А Н О В И В:

Кримінальне провадження за обвинувальним актом відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.407, ч.1 ст.125 КК України, призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 13:30 год. на 25.12.2025 в приміщенні Заводського районного суду міста Кам`янського за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Ігнатія Ясюковича, буд.5.

Розгляд обвинувального акта провести судом одноособово з викликом учасників судового провадження, повідомивши їх про дату судового розгляду.

Клопотання прокурора Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_9 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити частково.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, з 18.12.2025 по 16.02.2026 включно.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Визначити розмір застави 60 560 ( шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) грн. які обвинувачений або заставодавець мають право ввести у будь-який момент, що є підставою для звільнення обвинуваченого з-під варти, і останній вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язки, а саме:

прибувати до суду за першим викликом;

не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду;

повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

утримуватися від спілкування із свідками у справі;

здати на зберігання до уповноважених органів документи, які надають право в`їзду/виїзду з України.

У задоволенні клопотання сторони захисту щодо зміни відносно обвинуваченого запобіжного заходу на непов`язаного із триманням під вартою, окрім застави, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду обвинуваченим, його захисником, прокурором протягом 5 днів з дня її оголошення.

Копію ухвали вручити прокурору, захиснику, обвинуваченому.

Повний текст ухвали складено та проголошено 18.12.2025 о 17:00 год.

Головуючий суддя: ОСОБА_1