УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 447/2763/25

провадження № 51-299 ск 26

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 14 листопада 2025 року,

установив:

Слідчий суддя Миколаївського районного суду Львівської області ухвалою від 23 жовтня 2025 року відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_4 про відвід судді ОСОБА_5 у справі № 447/2763/25.

Суддя Львівського апеляційного суду ухвалою від 14 листопада 2025 року на підставі частини 4 статті 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) відмовив ОСОБА_4 у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що ОСОБА_4 не погоджується з вказаним рішенням апеляційного суду.

Стверджує, що апеляційним судом розглянуто неіснуючу апеляційну скаргу. Зокрема вказує, що: «не існує апеляційної скарги ОСОБА_4 , а існує апеляційна скарга ОСОБА_4 ...». Зазначає, що оскаржувана ухвала постановлена без участі секретаря судового засідання та не містить назви місця її постановлення. Вказує, що ухвалу суду першої інстанції від 23 жовтня 2025 року постановив суддя, а не слідчий суддя, а тому не існує ухвали слідчого судді Миколаївського районного суду Львівської області від 23 жовтня 2025 року, на яку посилається апеляційний суд. Також наголошує, що: «не існує заяви ОСОБА_4 про відвід слідчого судді Миколаївського районного суду Львівської області ОСОБА_5 у справі № 447/2763/25, а існує заява ОСОБА_4 ». Крім того, ОСОБА_4 у касаційній скарзі ставить під сумнів посилання суду апеляційної інстанції на частину другу статті 309 КПК.

Скаржник зазначає, що його не було належно повідомлено про апеляційний розгляд та постановлено згадану ухвалу суду апеляційної інстанції без його участі. Також, стверджує, що оскаржувана ухвала апеляційного суду не підписана суддею. Вказане, на думку скаржника, свідчить про те, що зазначеної ухвали апеляційного суду не існує, при цьому він додає до касаційної скарги завірену копію цього рішення. Водночас посилається на порушення судом апеляційної інстанції положень статті 419 КПК.

Перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї матеріали, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 необхідно відмовити з огляду на таке.

Відповідно до пункту другого частини другої статті 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно з положеннями статті 24 КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Параграфом 6 Глави 3 КПК визначено підстави, порядок вирішення питання про відвід та наслідки відводу судді (слідчого судді) в кримінальному провадженні.

Положення частини третьої статті 307 щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 4- р(II)/2020 від 17 червня 2020 року.

Відповідно до частини третьої статті 307 КПК, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора не може бути оскаржена, крім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

У частині першій статті309 КПК визначено конкретний перелік ухвал слідчого судді під час досудового розслідування, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Відповідно до частини другої статті 309 КПК, під час досудового розслідування також можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження або на рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження на підставі пункту 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру чи відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру, повернення скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора або відмову у відкритті провадження по ній. У частині третій статті 309 КПК встановлено, що інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

З огляду на зміст зазначених положень КПК, ухвала слідчого судді Миколаївського районного суду Львівської області від 23 жовтня 2025 року про відмову у задоволенні заяви про відвід судді, не підлягає апеляційному оскарженню.

Згідно з частиною четвертою статті 399 КПК суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу.

Так, суддя Львівського апеляційного суду, перевіривши апеляційну скаргу ОСОБА_4 на відповідність вимогам частини другої статті 396 КПК, дійшов висновку про те, що оскаржувана ухвала слідчого судді про відмову у задоволенні заяви про відвід слідчого судді не підлягає апеляційному оскарженню, та на підставі частини четвертої статті 399 КПК відмовив у відкритті провадження за його апеляційною скаргою.

Суд погоджується з таким висновком судді Львівського апеляційного суду, вважає його достатньо вмотивованим, а ухвалу від 14 листопада 2025 року такою, що повністю відповідає вимогам КПК.

Відповідно до частини першої статті 392 КПК в апеляційному порядку можуть бути оскаржені лише ті ухвали слідчого судді, суду, щодо яких така можливість прямо передбачена законом.

Такий підхід є усталеним у практиці Верховного Суду, який неодноразово зазначав, що відмова у відкритті апеляційного провадження у зв`язку з оскарженням судового рішення, яке не підлягає апеляційному перегляду, є правомірною та відповідає вимогам КПК.

Згідно з положеннями статей 75 -81 КПК ухвали слідчого судді, суду про відмову в задоволенні заяви про відвід не підлягають окремому апеляційному оскарженню, а їх законність може бути перевірена лише під час апеляційного перегляду остаточного судового рішення у відповідному провадженні.

Так, ухвала судді апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження щодо оскарження ухвали слідчого судді про відмову у задоволенні заяви про відвід слідчого судді:

- не припиняє кримінальне провадження;

- не позбавляє заявника можливості надалі реалізувати свої процесуальні права, зокрема заявити відвід повторно за наявності нових підстав або порушувати це питання під час оскарження кінцевого судового рішення.

Таким чином, суддя апеляційного суду, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, діяв у межах повноважень та відповідно до вимог КПК.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на суд не є абсолютним і може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, за умов, що такі обмеження мають законну мету та не порушують саму суть цього права.

Цей суд у своїй практиці неодноразово наголошував, що:

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) не гарантує багатоінстанційного перегляду кожного процесуального рішення;

держава має право встановлювати процесуальні фільтри та обмеження щодо оскарження проміжних ухвал.

Відсутність апеляційного/касаційного перегляду ухвали про відмову у відводі слідчого судді не порушує Конвенцію, оскільки заявник не позбавлений можливості захисту своїх прав у межах цього кримінального провадження.

Посилання скаржника на те, що оскаржувана ухвала апеляційного суду постановлена без його участі та участі секретаря судового засідання, а також те, що його було неналежно повідомлено про апеляційний розгляд, є безпідставними. Так, відповідно до статті 399 КПК питання про відмову у відкритті апеляційного провадження вирішується суддею-доповідачем одноособово, без виклику учасників провадження. При цьому участь секретаря судового засідання при постановленні цієї ухвали кримінальним процесуальним законом не передбачена.

Посилання скаржника на те, що в оскарженій ухвалі не зазначено місце її постановлення, є неспроможними.

Як убачається з тексту ухвали судді Львівського апеляційного суду, копія якої додана до касаційної скарги, у вступній частині чітко зазначено дату її постановлення та вказано, що ухвалу постановлено суддею Львівського апеляційного суду в м. Львові, що відповідає вимогам кримінального процесуального закону та дає можливість однозначно встановити місце ухвалення судового рішення.

Доводи касаційної скарги про те, що в ухвалі апеляційного суду зазначено лише прізвище та ініціали особи, яка подала апеляційну скаргу, тоді як у поданій апеляційній скарзі було зазначено прізвище, ім`я та по батькові заявника, не можуть бути підставою для висновку про відсутність відповідної скарги або про її неподання саме цією особою. Скорочене зазначення ініціалів особи в ухвалі апеляційного суду за відсутності будь-яких сумнівів щодо ідентифікації скаржника не свідчить про неподання відповідної скарги саме цією особою і не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та не впливає на законність ухваленого рішення.

Що стосується доводів касаційної скарги скаржника про те, що оскаржувана ухвала апеляційного суду не підписана суддею, а тому цього рішення не існує, то Суд вважає за необхідне вказати таке.

Так, як видно з копії ухвали Львівського апеляційного суду від 14 листопада 2025 року, яку додано до касаційної скарги, її виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду та засвідчено помічником судді.

Відповідно до розділу XI пункту 9 Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої Наказом Державної судової адміністрації України від 20 серпня 2019 року № 814 (у редакції наказу Державної судової адміністрації України від 17 жовтня 2023 року), копія судового рішення (документу) засвідчується відміткою "Згідно з оригіналом" (без лапок). У разі засвідчення з оригіналу електронного документу, збереженого в АСДС, проставляється відмітка "Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду". На лицьовому боці у верхньому правому куті першого аркуша документа проставляється відмітка "Копія". На копії документа зазначається найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її власного імені і прізвища, дати засвідчення копії. Відмітка про засвідчення розміщується нижче реквізиту документа "Підпис". Копія документа скріплюється відповідною печаткою суду.

Отже, копія оскаржуваної ухвали апеляційного суду завірена належним чином, а відсутність підпису судді на копії цієї ухвали, виготовленої з автоматизованої системи документообігу суду, не свідчить про те, що такого рішення не існує.

Суддя апеляційної інстанції обґрунтував відмову у відкритті апеляційного провадження, посилаючись на вимоги КПК.

Підстав для висновку про істотні порушення вимог КПК, які б тягнули скасування оскаржуваної ухвали, Суд не встановив.

Ураховуючи викладене, Суд дійшов висновку, що обґрунтовані підстави для задоволення касаційної скарги касатора відсутні, а тому у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою необхідно відмовити.

Керуючись пунктом другим частини другої статті 428 Кримінального процесуального кодексу України, Суд

ухвалив:

Відмовити ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Львівського апеляційного суду від 14 листопада 2025 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3