ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3146/25 Справа № 199/167/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 001026 за апеляційними скаргами прокурора Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_9 , представника потерпілої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 15 серпня 2025 року щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, громадянин України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 286 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки; в іншій частині вирок залишити без змін.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, який має високий ступінь суспільної небезпеки правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху, оскільки вказана дорожньо-транспортна подія забрала життя неповнолітнього ОСОБА_12 .

Зазначає, що суд при призначенні обвинуваченому ОСОБА_10 покарання належним чином не врахував, що обвинувачений у вчиненому не розкаявся.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити, відповідно до ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням та покласти на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України; в іншій частині вирок залишити без змін.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що він жалкує про вчинене та осуджує себе, щиро розкаюється.

Стверджує, що наявні обставини, що пом`якшують його покарання, а саме: визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, щирий жаль щодо вчиненого та всебічний осуд своїх дій, готовність відшкодування потерпілим моральної та матеріальної шкоди, усвідомлення та готовність спокутувати свою вину.

Також сторона захисту жодного разу не намагалась перекласти вину на потерпілу сторону, виказували співчуття та щиросердне вибачення.

Зазначає, що він ніколи не притягувався до адміністративної чи кримінальної відповідальності, раніше не судимий, за місцем служби та роботи характеризується позитивно, має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, має матір, яка є особою з інвалідністю, та батька похилого віку, які потребують нагляду та підтримки, також він є військовим пенсіонером, має статус учасника бойових дій, бойові нагороди, є особою з інвалідністю внаслідок війни, звільнений з військової служби за станом здоров`я, зі стійкими розладами здоров`я перебуває на обліку у лікарів психіатра, невропатолога та хірурга, потребує постійного лікування.

Окрім того, він бере участь у діяльності добровольчого формування територіальної громади м. Кам`янського.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити, відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням та покласти на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України; в іншій частині вирок залишити без змін.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що обвинувачений протягом слухання справи визнавав свою вину та намагався зустрітися із потерпілими з приводу висловлення жалю, хоча весь час він перебував в зоні бойових дій.

Також потерпілим були направлені листи з пропозицією відшкодування шкоди, які залишились без відповідей.

Стверджує, що вказані обставини свідчать про щире каяття обвинуваченого та осуд своєї поведінки.

Зазначає, що обвинувачений вперше вчинив кримінальне правопорушення, раніше до відповідальності не притягувався, працював у поліції та на посаді старшого судового експерта, з 14.12.2020 року служив у Збройних Силах України, у зв`язку з отриманням тяжкого поранення був звільнений та виключений з військового обліку, є особою з інвалідністю.

Посилається на те, що усвідомлення ОСОБА_10 того, що він причетний до ДТП з тяжкими наслідками завдає йому моральних та фізичних страждань.

Також звертає увагу на те, що судом при призначенні обвинуваченому покарання не було враховано висновок судової автотехнічної експертизи № 4329-23 від 20.12.2023 року, відповідно до якого водій скутера ОСОБА_12 мав технічну можливість запобігти даній дорожньо-транспортній пригоді шляхом своєчасного гальмування з повною зупинкою мопеда до місця зіткнення, тобто шляхом виконання вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху.

В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 286 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки; в іншій частині вирок залишити без змін.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд, призначаючи обвинуваченому покарання, не врахував характер, ступінь тяжкості, обставини та наслідки вчиненого кримінального правопорушення.

Зазначає, що у обвинуваченого ОСОБА_10 відсутнє щире каяття, оскільки він не сприяв розкриттю кримінального правопорушення, надавав неправдиві свідчення щодо обставин ДТП.

Вважає, що обвинувачений хоча і висловив критичне ставлення до вчиненого ним діяння, однак свою вину визнав формально, що не свідчить про щире каяття. Також поведінка обвинуваченого під час розгляду справи в суді може свідчити про його намагання уникнути відповідальності.

Стверджує, що обвинувачений до та після кожного судового засідання не намагався вибачитися перед потерпілими, всі його заходи для відшкодування шкоди обмежуються пропозицією поспілкуватись з потерпілими, яка була висловлена в перший тиждень після ДТП, та листом на ім`я потерпілих та їх представника з пропозицією відшкодувати витрати на поховання через 5 місяців після ДТП.

Також ОСОБА_10 перекручував події пригоди та намагався перекласти провину на загиблого ОСОБА_12 .

Окрім того потерпілі вважають, що отримання обвинуваченим бойового поранення жодним чином не зменшує тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення та його наслідки у вигляді смерті особи.

Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 15 серпня 2025 року ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки; також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.

За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_10 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи її на посаді командира зенітного ракетного взводу 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший лейтенант», в супереч вимог ст.ст. 9, 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та Законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, 02.10.2023 року, близько 18.55 годин, керуючи транспортним засобом - автомобілем «Chevrolet Тасumа», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 фермерському господарству «Світанок», рухаючись у темний час доби, при увімкненому міському освітленні, в крайній лівій смузі для руху, по сухому асфальтобетонному покриттю проїжджої частини автомобільної дороги, що має по дві смуги руху у кожному напрямку, по вул. Полтавське Шосе в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпра, прямуючи зі сторони міста Дніпро в напрямку міста Кам`янське, в порушення вимог п. п. 1.3., 1.5., 2.3. «б», 8.7.3 е), 8.10, 12.4, 12.9 б) Правил дорожнього руху України, проявляючи кримінальну протиправну самовпевненість, легковажно розраховуючи на відвернення суспільно-небезпечних наслідків та запобігання дорожньо-транспортної події, маючи об`єктивну можливість у межах видимості за напрямком руху спостерігати за дорожньою обстановкою, а також своєчасно реагувати на її зміни, наближаючись до регульованого перехрестя вулиць Полтавське Шосе та Анадирська в м. Дніпрі, усвідомлюючи, що в напрямку його руху на зазначеному регульованому перехресті горить заборонений червоний сигнал світлофора, не виконавши покладені на нього обов`язки, як на водія, грубо порушуючи Правила дорожнього руху, легковажно розраховуючи на відвернення суспільно-небезпечних наслідків, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, проявляючи неуважність до дорожньої обстановки та ігноруючи її зміни, за відсутності перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на заборонений червоний сигнал світлофора на регульоване перехрестя вулиць Полтавське Шосе та Анадирська, де в цей же час по вул. Анадирській, що має по одній смузі для руху в кожному напрямку, з боку вул. Широкої в бік вул. Белградській в м. Дніпрі, рухаючись у темний час доби при увімкненому міському освітленні в своїй смузі для руху, керуючи мопедом марки «Suzuki Lets», без реєстраційного номеру, рухався неповнолітній водій ОСОБА_12 , який, наблизившись до регульованого перехрестя вулиць Полтавське Шосе та Анадирська в м. Дніпрі, цілком усвідомлюючи, що в напрямку його руху на зазначеному регульованому перехресті горить такий, що дозволяє рух, зелений сигнал світлофору, виїхав на регульоване перехрестя вул. Полтавське Шосе з вул. Анадирська, в результаті чого ОСОБА_10 , продовжуючи рухатись у крайній лівій смузі проїжджої частини по вул. Полтавське Шосе за напрямком руху з м. Дніпро до м. Кам`янське на заборонений червоний сигнал світлофора, допустив зіткнення передньою частиною керованого ним автомобіля «Chevrolet Тасumа», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з правою бічною частиною мопеду «Suzuki Lets», без реєстраційного номеру, під керуванням ОСОБА_12 , який рухався на такий, що дозволяє рух, зелений сигнал світлофора, зліва направо за напрямком руху автомобіля «Chevrolet Tacuma», внаслідок чого водій мопеду ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження у вигляді сумісної тупої травма тіла: численні садна на шиї та міжлопатковій ділянці тулубу праворуч, верхніх та нижніх кінцівках, рани на кистях; садно на голові праворуч, рани у правих лобно-тім`яній та вушній ділянках голови. Крововиливи у правій лобно-тім`яно-скроневій ділянці м`яких покривних тканин голови та під м`яку мозкову оболонку головного мозку, кров у бічних його шлуночках, перелом правої тім`яної кістки з переходом на кістки основи черепу; крововиливи у м`які покривні тканини гомілок, тулубу та тазової ділянки праворуч, у легені та органокомплекс; переломи правих ключиці, ребер та лопатки, тазових кісток праворуч, розриви лобкового зрощення тазу та печінки; вільна кров у черевній порожнині, слабке кровонаповнення внутрішніх органів, крововиливи під ендокардом на сосочкових м`язах серця (плями Мінакова), які у своїй сукупності, стосовно до живих осіб, мають ознаки тілесних ушкоджень тяжкого ступеню тяжкості як небезпечні для життя та, у послідуючому, привели до настання смерті.

Смерть ОСОБА_12 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 , близько 18.55 годин на місці дорожньо-транспортної пригоди внаслідок сумісної тупої травми тіла у вигляді численних переломів кісток скелету, розривів печінки та зрощення тазу, крововиливів у м`які покривні та внутрішні тканини тіла, численних саден на тілі та ран, котра ускладнилася розвитком шоку.

Своїми діями водій автомобіля «Chevrolet Тасumа», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_10 грубо порушив вимоги п.п. 1.3., 1.5., 2.3.б), 8.7.3.е), 8.10, 12.4, 12.9.б) Правил дорожнього руху України, якими передбачено:

п.1.3.: «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими»;

п.1.5.: «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

п.2.3.(б): «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п.8.7.3 «Сигнали світлофора мають такі значення:

е) червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

п.8.10: «У разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 «Місце зупинки», якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів»;

п.12.4: «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.»;

п.12.9 б): «Водієві забороняється: перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31 або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «й» пункту 30.3 цих правил»;.

Порушення водієм ОСОБА_10 вимог п.п. 8.7.3 е) та 8.10 Правил дорожнього руху України, знаходиться у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної події, внаслідок якої водій мопеду ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці дорожньо-транспортної пригоди.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, яка підтримала апеляційні скарги прокурора та представника потерпілої, обвинуваченого та його захисника, які підтримали свої апеляційні скарги та заперечували щодо задоволення інших апеляційних скарг, потерпілу, яка підтримала апеляційну скаргу свого представника, представника потерпілої, який підтримав свою апеляційну скаргу, частково підтримав апеляційну скаргу прокурора та заперечував щодо задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора, представника потерпілого, обвинуваченого та його захисника не підлягають задоволенню з таких підстав.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Висновок суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_10 за кримінальним законом та доведеність його вини в апеляційних скаргах не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.

Відповідно до положень ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Як слідує з вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Перевіряючи доводи апеляційних скарг щодо виду та розміру призначеного обвинуваченому ОСОБА_10 покарання, то колегія суддів вважає, що при його призначенні судом першої інстанції були враховані: тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину; відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має зареєстроване та постійне місце проживання, де характеризується позитивно, за місцем військової служби та служби в поліції характеризується виключно позитивно, одружений, має матір, яка є особою з інвалідністю, має статус учасника бойових дій, звільнений з військової служби через отримане бойове поранення та неможливість продовження служби за станом здоров`я, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, - не встановлено.

У сукупності наведених обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим призначення судом першої інстанції покарання ОСОБА_10 за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Доводи прокурора про те, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, який має високий ступінь суспільної небезпеки правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху, та представника потерпілої про те, що суд не врахував характер, ступінь тяжкості, обставини та наслідки вчиненого кримінального правопорушення, а також, що отримання обвинуваченим бойового поранення жодним чином не зменшує тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки судом першої інстанції покарання ОСОБА_10 призначено відповідно до вимог ч.1 ст.65 КК України, з фактичним врахуванням обставин кримінального правопорушення, особи обвинуваченого та призначенням ОСОБА_10 реального покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, тобто на строк, що перевищує його мінімальну межу, що не вказує на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Посилання прокурора та представника потерпілої на те, що у обвинуваченого ОСОБА_10 відсутнє щире каяття, оскільки він не сприяв розкриттю кримінального правопорушення, надавав неправдиві свідчення щодо обставин ДТП, формально визнав свою вину, перекручував події пригоди та намагався перекласти провину на загиблого ОСОБА_12 , - не є підставою для призначення більш суворого покарання, оскільки суд першої інстанції при призначенні покарання врахував те, що обвинувачений не сприяв розкриттю кримінального правопорушення, давав неправдиві свідчення щодо обставин ДТП, у зв`язку з чим обгрунтовано не встановив такої обставини, що пом`якшує покарання, як щире каяття.

Твердження представника потерпілої про те, що поведінка обвинуваченого під час розгляду справи в суді може свідчити про його намагання уникнути відповідальності, колегія суддів вважає необгрунтованим.

Доводи представника потерпілої про те, що обвинувачений не намагався вибачитися перед потерпілими, всі його заходи для відшкодування шкоди обмежуються пропозицією поспілкуватись з потерпілими, яка була висловлена в перший тиждень після ДТП, та листом на ім`я потерпілих та їх представника з пропозицією відшкодувати витрати на поховання через 5 місяців після ДТП, спростовуються вироком суду, в якому зазначено, що потерпілий ОСОБА_13 в судовому засіданні підтвердив, що їм висилали гроші на поховання та інші витрати, а потерпіла ОСОБА_7 підтвердила, що ОСОБА_10 вибачився перед нею.

Також слід зазначити, що потерпілі цивільний позов не заявляли, водночас з апеляційної скарги обвинуваченого вбачається, що він виявив готовність відшкодувати потерпілим моральну та матеріальну шкоду.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та представника потерпілої щодо призначення більш суворого покарання обвинуваченому ОСОБА_10 не підлягають задоволенню, оскільки така вимога не свідчить про те, що призначене покарання є явно несправедливим, так як судом фактично враховані всі обставини при призначенні покарання, а саме: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Твердження обвинуваченого та захисника про те, що обвинувачений визнав вину, щиро розкаявся, колегія суддів вважає безпідставним з огляду на таке.

Верховний Суд у своїх рішеннях (справи 199/6365/19, 643/13256/17, 166/1065/18) неодноразово зазначав про те, що щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінального правопорушення, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні кримінального правопорушення повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Про щирість каяття особи свідчить і поведінка засудженого після вчинення злочину. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею кримінального правопорушення (викриває співучасників, видає знаряддя та засоби вчинення кримінального правопорушення, видає або допомагає у розшуку майна здобутого злочинним шляхом, надає інші докази тощо), добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи.

Крім того, системний аналіз кримінального закону свідчить про те, що щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу. Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття.

Таким чином, можна зробити висновок, що щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти кримінальних правопорушень, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю кримінального правопорушення або відшкодуванню заданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

З матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений вину за ч.2 ст.286 КК України визнав частково, так як вважав, що поведінка потерпілого на дорозі вплинула на порушення ним ПДР, що, в свою чергу, не може свідчити про щире каяття з приводу вчиненого, окрім того, захисник в апеляційній скарзі зазначає, що відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № 4329-23 від 20.12.2023 року водій скутера ОСОБА_12 мав технічну можливість запобігти даній дорожньо-транспортній пригоді шляхом своєчасного гальмування з повною зупинкою мопеда до місця зіткнення, що спростовує доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що сторона захисту не намагалась перекласти вину на потерпілу сторону.

Окрім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у своєму вироку обгрунтовано зазначив, що у обвинуваченого були відсутні обставини, які могли завадити йому зупинити автомобіль, яким він керував, перед перехрестям та не виїздити на нього на заборонений сигнал світлофору і дії ОСОБА_12 , який виїхав на перехрестя на зелене світло світлофору, жодним чином не створювали обвинуваченому аварійну ситуацію за умови дотримання ОСОБА_10 вимог п.п. 8.7.3 е) та 8.10 Правил дорожнього руху України. Саме дії обвинуваченого створили аварійну ситуацію.

Посилання обвинуваченого на те, що він активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення є безпідставним, оскільки така обставина не встановлена судом під час судового розгляду кримінального провадження та відсутня в обвинувальному акті (а.п.8 т.1).

Активне сприяння розкриттю злочину означає, що особа, яка вчинила злочин, своїми діями надає допомогу (сприяє) правоохоронним органам у розкритті злочину, у встановленні невідомих їм обставин провадження. При цьому сприяння у розкритті злочину враховується як обставина, яка пом`якшує покарання, тільки у тому випадку, коли надана винною особою інформація та інші докази мали значення для встановлення істини у справі.

Матеріали кримінального провадження не містять даних щодо активного сприяння ОСОБА_10 розкриттю злочину.

Доводи обвинуваченого та захисника про те, що обвинувачений ОСОБА_10 ніколи не притягувався до адміністративної чи кримінальної відповідальності, раніше не судимий, за місцем служби та роботи характеризується позитивно, має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, має матір, яка є особою з інвалідністю, та батька похилого віку, які потребують нагляду та підтримки, також він працював у поліції та на посаді старшого судового експерта, є військовим пенсіонером, має статус учасника бойових дій, бойові нагороди, є особою з інвалідністю внаслідок війни, звільнений з військової служби за станом здоров`я, зі стійкими розладами здоров`я перебуває на обліку у лікарів психіатра, невропатолога та хірурга, потребує постійного лікування, бере участь у діяльності добровольчого формування територіальної громади м. Кам`янського, усвідомлює, що він причетний до ДТП з тяжкими наслідками, що завдає йому моральних та фізичних страждань, колегія суддів вважає такими, що не можуть бути підставами для призначення обвинуваченому ОСОБА_10 покарання із застосуванням ст. 75 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким, та з урахуванням обставин справи, а саме того, що ОСОБА_10 своїми діями грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме рухався на червоний сигнал світлофора, що забороняє рух, внаслідок чого потерпілому ОСОБА_12 були спричинені тілесні ушкодження, які у своїй сукупності, за ступенем тяжкості, відносяться до тяжких, що небезпечні для життя в момент спричинення, та які призвели до його смерті.

Таким чином, на переконання колегії суддів, судом першої інстанції обгрунтовано врахована суспільна небезпечність та те, що ОСОБА_10 , усвідомлюючи необхідність суворо дотримуватися ПДР під час керування джерелом підвищеної небезпеки, здійснюючи рух на червоний сигнал світлофора, відверто ігноруючи те, що своїми діями він ставить під загрозу життя та здоров`я інших осіб, проявив неуважність та надмірну недбалість, виїхав на регульоване перехрестя та здійснив зіткнення з мопедом, що в сукупності призвело до отримання потерпілим тяжких тілесних ушкоджень, які призвели до його смерті, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку вчинення діяння та неможливість застосування звільнення від відбування основного покарання.

Окрім того, апеляційним переглядом встановлено, що судом першої інстанції враховані обставини, на які посилається сторона захисту у своїх апеляційних скаргах, при призначенні покарання ОСОБА_10 , а саме, що обвинувачений, боронячи незалежність та державний суверенітет від збройної агресії Російської Федерації, отримав бойове поранення, яке потягло стійку втрату здоров`я, та що потерпілим були направлені листи з пропозицією відшкодування шкоди, які залишились без відповідей, оскільки судом ОСОБА_10 призначено покарання за ч. 2 ст. 286 КК України, яке є наближеним до мінімального.

З урахуванням викладеного, обставин, що можуть істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, обвинуваченим та захисником не наведено, а тому підстави для застосування до ОСОБА_10 ст.75 КК України відсутні.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що призначене обвинуваченому ОСОБА_10 покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення та не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційних скарг прокурора, представника потерпілої, обвинуваченого та захисника, вважаючи їх доводи не обґрунтованими.

Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах кримінального провадження не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_9 , представника потерпілої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 15 серпня 2025 року - залишити без задоволення.

Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 15 серпня 2025 року щодо ОСОБА_10 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

_____________ _________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4