ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2025 року м. Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривому Розі в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Покровського районного суду м. Кривого Рогу від 22 жовтня 2025 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, -

в с т а н о в и л а:

в провадженні Покровського районного суду м. Кривого Рогу перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

22.10.2025 року до суду надійшло клопотання прокурора про продовження ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, посилаючись на наявність ризику переховування обвинуваченого від суду, враховуючи тяжкість інкримінованого йому злочину, а також на обставини, пов`язані з дією на території України правового режиму воєнного стану, що, на думку прокурора, ускладнює застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Ухвалою Покровського районного суду м. Кривого Рогу від 22 жовтня 2025 року клопотання прокурора задоволено, обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 20 грудня 2025 року включно.

Суд мотивував своє рішення тим, що на даний час суду не надано доказів того, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України і враховані при первинному обранні та подальших продовженнях запобіжного заходу, зменшились або відпали.

Із вказаною ухвалою суду першої інстанції не погодився захисник адвокат ОСОБА_7 , діючи в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , та подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі захисник просить постановити ухвалу, якою скасувати ухвалу суду та відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, або визначити щодо обвинуваченого заставу. Зазначає, що ОСОБА_8 раніше не судимий, має позитивну характеристику, не вчиняв нових правопорушень та має намір проходити військову службу в Збройних Силах України, однак перебування під вартою фактично позбавляє його можливості оформити відповідні документи для повернення до військової частини.

На обґрунтування своїх доводів захисник посилається на те, що взяття під варту є виключним та найбільш суворим запобіжним заходом, який може застосовуватись лише у разі встановлення неможливості забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів. Вважає, що прокурором не доведено жодного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, а сама ухвала суду першої інстанції не містить належного мотивування.

Заслухавши суддю доповідача, захисника адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти доводів сторони захисту та просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно зі ст. 2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За положеннями ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ч. 2 ст. 177 КПК України).

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини, зазначені у ст. 178 КПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У рішенні від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини дав визначення «обґрунтованій підозрі», згідно з яким цей термін означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином. І вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції встановив, що на даний час суду не надано доказів того, що ризики, які існували під час обрання та попередніх продовжень запобіжного заходу, зменшились або відпали.

ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років. За таких обставин є достатні підстави вважати, що з огляду на суттєву суворість можливого покарання, обвинувачений може ухилитися від суду та не виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки, що свідчить про ризик переховування, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано врахував правовий режим воєнного стану, який ускладнює забезпечення належного контролю за виконанням обвинуваченим більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, та підвищує ймовірність ухилення від суду у разі звільнення з-під варти.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції, діючи відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства, врахувавши особу обвинуваченого ОСОБА_8 , характер та ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також обставини, визначені ст. 178 КПК України, та наявність ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини щодо необхідності забезпечення балансу між правом на свободу та інтересами суспільства, обґрунтовано продовжив йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Колегія суддів вважає, що на даний час відсутні будь-які стримуючі фактори, які б забезпечили належну процесуальну поведінку обвинуваченого у разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, та немає даних, які б свідчили про зменшення чи втрату раніше встановлених ризиків.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу Покровського районного суду м. Кривого Рогу від 22 жовтня 2025 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді