Справа №367/626/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/4500/2025 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

18 листопада 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

в режимі відеоконференції із ДУ «Київський слідчий ізолятор» - обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Ірпінського міського суду Київської області від 11 квітня 2025 року,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком у кримінальному провадженні обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Гостомель, Бучанського району, Київської області, громадянина України, освіта середня, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, місце проживання не зареєстроване, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч.4 ст.185, ч.4 ст.187 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч.1 ст.162 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік;

- за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років;

- за ч.4 ст.187 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років із конфіскацією майна, яке є його власністю, крім житла.

На підставі ч. 1 ст.70 КК України ОСОБА_8 визначено покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років із конфіскацією майна, яке є його власністю, крім житла.

Запобіжний захід ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі ухвалено обчислювати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбутого ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі зараховано строк його попереднього ув`язнення в період з 30 жовтня 2024 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим за ч. 4 ст. 185 КК України - у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому в умовах воєнного стану; за ч. 1 ст.162 КК України - унезаконному проникненні до іншого володіння особи; за ч.4 ст.187 КК України - у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому в умовах воєнного стану, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_8 20.05.2023 приблизно о 14 год. 00 хв., перебуваючи поблизу магазину «Ексклюзив», за адресою: Київська область, Бучанський р-н, м. Буча, вул. Жовтнева, 13, біля входу помітив велосипед марки «GHOST 26 SE1100», що належав ОСОБА_9 . У цей час, у ОСОБА_8 виник злочинний умисел на таємне викрадення вказаного велосипеду в умовах воєнного стану.

Одразу після цього, ОСОБА_8 , перебуваючи в тому ж місці в той же час, діючи умисно, таємно, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та ігноруючи вказану обставину, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення за рахунок чужого майна, впевнившись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає та він залишиться непоміченим, підійшов до вищевказаного велосипеду марки «GHOST 26 SE1100», вартістю 6300 (шість тисяч триста) гривень, що належав ОСОБА_9 та таємно його викрав, а саме взяв його за руль та разом із ним з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Своїми злочинними діями ОСОБА_10 спричинив потерпілій ОСОБА_9 майнового збитку на суму 6300 (шість тисяч триста) гривень.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_8 , 23.06.2023 приблизно о 10 год. 00 хв., правомірно перебував на огородженій території земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_11 , на якій знаходиться гаражне приміщення, в якому зберігаються особисті речі ОСОБА_12 . У цей час, у ОСОБА_8 виник протиправний умисел на незаконне проникнення до вказаного вище гаражного приміщення.

Одразу після цього, ОСОБА_8 , перебуваючи в тому ж місці і в той же час, реалізуючи свій протиправний умисел, направлений на незаконне проникнення до іншого володіння особи, діючи умисно, усвідомлюючи, що його дії носять незаконний, протиправний характер та ігноруючи вказану обставину, будучи впевненим, що за ним ніхто не спостерігає та він залишиться непоміченим, таємно, всупереч ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 30 Конституції України, яка гарантує право кожного громадянина на недоторканість житла особи, без будь-якого дозволу та всупереч волі власника чи іншого законного користувача домоволодіння, скориставшись відсутністю власника та інших осіб поблизу, проник через незачинені на замок двері до вищевказаного гаражного приміщення, який йому не належить на праві власності та не перебуває у його користуванні.

Крім того, 30.10.2024 приблизно о 17 год. 30 хв. (точний час не встановлено), у ОСОБА_8 , який перебував за адресою: Київська область, Бучанський р-н, м. Буча, вул. Нове Шосе, 16, поблизу нежитлового приміщення № 267, виник прямий умисел, спрямований на вчинення розбійного нападу на ОСОБА_13 з метою заволодіння його майном, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я останнього, вчиненого в умовах воєнного стану, із заподіянням легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Одразу після цього, реалізуючи свій злочинний умисел перебуваючи в тому ж місці в той же час, ОСОБА_8 підійшов до парковки, що поблизу нежитлового приміщення № 267 за адресою: Київська область, Бучанський р-н, м. Буча, вул. Нове Шосе, 16, де проходив потерпілий ОСОБА_13 , та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, з метою заволодіння майном потерпілого, з корисливих мотивів, діючи в умовах воєнного стану, здійснив поштовх двома руками в спину ОСОБА_13 , який від вказаного удару втратив рівновагу та впав на асфальт.

Продовжуючи реалізовувати свій умисел, ОСОБА_8 , перебуваючи у тому ж місці, в той же час, розуміючи, що ОСОБА_13 не може здійснювати опір, підійшов до останнього, який лежав на асфальті та із правої кишені штанів забрав мобільний телефон потерпілого марки «Huawei P Smart+».

Своїми діями ОСОБА_8 заподіяв потерпілому ОСОБА_14 тілесні ушкодження у вигляді: забійних ран лівої надбрівної ділянки (чола) та подушечки нігтьової фаланги 1- го пальця правої кисті, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я на термін більше 6-ти, але менше 21-дня; множинних подряпин обличчя, садна (два) та підшкірного крововиливу, тильної поверхні пальців лівої кисті, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

У подальшому, ОСОБА_8 покинув місце події та розпорядився мобільним телефоном потерпілого марки «Huawei P Smart+» на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_13 матеріальну шкоду на суму 2799,30 грн.

Не погоджуючись з вказаним вироком, захисник подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок змінити та призначити ОСОБА_8 покарання: за ч. 1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік; за ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) років; за ч. 4 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років без конфіскації майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_8 визначити покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років без конфіскації майна. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання із випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням відповідних обов`язків.

Вважає вирок суду таким, що підлягає зміні у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Вказує, що суд першої інстанції призначаючи покарання, не врахував характер та ступінь небезпеки вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень за ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України хоч і є особливо тяжким злочином, конкретні обставини кримінального провадження, ставлення обвинуваченого до вчиненого, який вину визнав повністю, щиро каявся у вчиненому, активно сприяв досудового розслідування, відсутність будь-яких претензій з боку потерпілих, дані про його особу, зокрема те, що останній є особою не молодого віку, під наглядом лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, раніше не судимий, а також бажання обвинуваченого долучитись до лав Збройних Сил України.

Вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства і тому до останнього слід застосувати вимоги ст. 75 КК України, а також ст. 69 КК України.

Заслухавши доповідь судді, думки обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги. У зв`язку з цим, апеляційний суд не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оскаржено в апеляційній скарзі.

Суд першої інстанції розглянув це кримінальне провадження відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження та визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд першої інстанції з`ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження та учасниками процесу не оспорюються.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про суворість призначеного покарання, то колегія суддів вважає їх безпідставними.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення

Колегія суддів звертає увагу на те, що наведені положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Так, перевіряючи вирок суду в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно положень ст. ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року передбачено, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу обвинуваченого. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обирати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Судова дискреція (судовий розсуд) є інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Поняття судового розсуду у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити менш суворий вид покарання або більш суворий в межах санкції статті. А у випадках, коли санкція статті передбачає тільки один вид покарання, суд наділений функцією обирати розмір цього покарання. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість призначення передбаченого законом покарання, яке б сприяло його меті та було достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Так, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України, є кримінальним проступком, тяжким злочином та особливо тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який характеризується негативно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, заподіяну шкоду не відшкодував, а також заяву потерпілого, який претензій до обвинуваченого не має. Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання за ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 185 КК України суд визнав щире каяття, за ч. 4 ст. 187 КК України щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину та вказав про відсутність обставин, що обтяжують покарання згідно ст. 67 КК України.

Поряд з цим, суд першої інстанції, врахувавши положення ст. 65 КК України, обставини кримінального правопорушення, ставлення обвинуваченого до вчиненого, дані про його особу, дійшов висновку про доцільність призначення ОСОБА_8 покарання в межах санкцій ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України із застосуванням положень ст. 70 КК України, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи наведені у вироку висновки місцевого суду в частині призначеного покарання ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, суд діяв з дотриманням вимог статей 50, 65,66 КК України та визначив обвинуваченому необхідну та достатню міру покарання.

Підстав для пом`якшення покарання та застосування положень статей 69, 75 КК України про що просить захисник у апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

Доводи апеляційний скарги захисника про те, що ОСОБА_8 є особою старшого віку, а також бажає долучитись до лав Збройних Сил України, на думку колегії суддів, істотно не знижують ступінь тяжкості та суспільної небезпеки вчиненого правопорушення, не є вирішальними для суду та суттєво не впливають на призначення судом міри покарання.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про неврахування судом першої інстанції іншої обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 , зокрема, активне сприяння розкриттю злочину та щире каяття, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки визнання вини обвинуваченим, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину вже були враховані судом.

За змістом ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. Враховуючи, що судом встановлена лише одна пом`якшуюча покарання обставина, підстави для застосування ст. 69 КК України відсутні.

За правилами ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Встановлені обставини вчинених кримінальних правопорушень, які зазначені у вироку суду та відсутність конкретних обставин у провадженні, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, свідчать про неможливість застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України та звільнення обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком.

Призначене ОСОБА_8 покарання відповідає вимогам закону, є справедливим і достатнім для виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, підстав для його пом`якшення та застосування положень ст. 69, ст. 75 КК України за апеляційними доводами захисника не встановлено.

Інших доводів, які б свідчили про суворість призначеного покарання, апеляційна скарга не містить.

Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, а призначене покарання узгоджується з статтями 50, 65 КК України, апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення, а вирок відносно ОСОБА_8 в частині призначеного покарання - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Ірпінського міського суду Київської області від 11 квітня 2025 року щодо ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення,а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Суддя Суддя Суддя