Справа № 202/7606/25
Провадження № 1-кс/202/7764/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2025 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпра ОСОБА_1 за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника власника майна ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Індустріального районного суду м. Дніпра клопотання прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна, подане в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000491 від 01.08.2023 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 364 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпра надійшло зазначене клопотання в якому прокурор просить накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0870 за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зареєстровано за ОСОБА_5 , із забороною права на відчуження, користування та розпорядження вказаним вище майном, а також заборонити забудовувати, пошкоджувати, псувати, знищувати, перетворювати вказане майно, а також забороною вносити будь-які відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо земельної ділянки.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначає, що Слідчим управлінням ГУНП у Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000491 від 01.08.2023 за ознаками злочинів, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 364 КК України. У ході розслідування встановлено, що 18.09.2006 між Ювілейною селищною радою Дніпровського району та ТОВ «Міжнародна будівельна компанія «Україна-Канада» укладено договір оренди земельних ділянок комунальної власності для житлової та громадської забудови. Надалі група невстановлених осіб, діючи за попередньою змовою, шляхом обману заволоділа зазначеними земельними ділянками, чим спричинила майнову шкоду територіальній громаді. Зокрема, рішенням Слобожанської селищної ради №432-5/VIII від 18.03.2021 у власність ОСОБА_5 передано земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0870 за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з введенням об`єкта нерухомості в експлуатацію. До заяви ОСОБА_6 подано копії витягу про реєстрацію права власності, технічного паспорта, декларації про введення в експлуатацію та особистих документів. Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав, 13.01.2021 державним реєстратором ОСОБА_7 зареєстровано право власності за ОСОБА_5 на господарський блок літ. А1 площею 11 кв.м. Однак під час оглядів, проведених 06.09.2025 та 26.09.2025 у межах кримінального провадження, встановлено відсутність будь-яких об`єктів нерухомості на зазначеній земельній ділянці. Візуальне дослідження з використанням сервісу «Google Планета Земля» також підтвердило відсутність забудови станом на 06.05.2021. Постановою слідчого від 26.10.2025 земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0870 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні. 16.09.2025 призначено будівельно-технічну експертизу.

Вищевказане дає достатньо підстав вважати, що ОСОБА_8 шляхом подання недостовірних відомостей про будівництво нерухомого майна на вказаній земельній ділянці, ввів в оману посадових осіб Слобожанської селищної ради з метою незаконного отримання у власність земельної ділянки.

У разі незастосування заходу забезпечення кримінального провадження арешту майна земельної ділянки, яка є безпосереднім об`єктом кримінально-протиправних дій, є прямі докази того, що вказане майно може бути пошкоджене, знищене чи відчужене.

Вказані ризики обґрунтовуються тим, що на теперішній час земельна ділянка фактично перебуває у незаконному користуванні особи, яка може бути причетною до вчинення злочину.

Прокурор зазначає, що арешт на це майно з підстав, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна. Завдання полягає в тому, щоб дослідити ті обставини кримінального провадження, про які органу досудового розслідування відомо на даний час, при цьому забезпечити збереження речових доказів, що і дає достатньо обґрунтовані підстави для звернення до суду з відповідним клопотанням про арешт майна. В клопотання прокурор ставить питання про накладення арешту на майно, з метою забезпечення збереження речових доказів та спеціальної конфіскації.

В судовому засіданні прокурор підтримала клопотання, підтвердила доводи, викладені у ньому та просила його задовольнити. Додатково пояснила, що на даний час підозра у даному кримінальному провадженні не пред`явлена.

Представник власника майна в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, надав письмові заперечення, які досліджені судом та долучені до матеріалів справи. Просив відмовити у задоволенні клопотання.

Вивчивши клопотання, вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши надані прокурором матеріали кримінального провадження, суд виходить з наступного.

Так, слідчим суддею встановлено, що СУ ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000491 від 01.08.2023 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 364 КК України, таким чином при зверненні з клопотанням слідчим дотримані вимоги щодо підсудності даного клопотання.

Відповідно до витягу з ЄРДР №0000491 від 01.08.2023 року, підставою для внесення відомостей до ЄРДР стала інформація відділу управління стратегічних розслідувань в Дніпропетровській області зібрано матеріали відносно групи осіб до складу якої входять посадові особи Слобожанської селищної ради, сертифіковані спеціалісти та залучені фізичні особи, які шляхом зловживання своїм службовим становищем та внесення недостовірних відомостей до офіційної документації, заволоділи земельними ділянками, що на праві власності належать територіальній громаді Слобожанської селищної ради, завдавши тяжких наслідків.

18.09.2006 між Ювілейною селищною радою Дніпровського району Дніпропетровської області та ТОВ «Міжнародна будівельна компанія « Україна-Канада» укладено договір про передачу в оренду земельних ділянок комунальної власності, розташованих в межах населеного пункту смт. Ювілейний. Цільове призначення земельних ділянок: житлова та громадська забудова.

Відповідно до копії рішення Слобожанської селищної ради №432-5/VIII від 18.03.2021 року передано у власність земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0870 за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 .

Також з матеріалів клопотання встановлено, що ОСОБА_5 звернувся до Слобожанської селищної ради із заявою про надання рішення на його ім`я про оформлення права власності земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0870 за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з введенням об`єкта нерухомості в експлуатацію. Додатками до заяви були: копія витягу про реєстрацію права власності об`єкта нерухомості; копія технічного паспорту; копія декларації про введення в експлуатацію, копія особистих документів заявника.

Відповідно до витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно, поданого ОСОБА_9 , 13.01.2021 державним реєстратором виконавчого комітету Слобожанської селищної ради ОСОБА_7 здійснено реєстрацію права власності на господарський блок літ. А1, загальною площею 11 кв.м. за ОСОБА_10 на підставі витягу з реєстру будівельної діяльності ДП49.

Таким чином, земельна ділянка була передана у приватну власність громадянину ОСОБА_5 у встановленому законодавством порядку, у зв`язку із введенням в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, розташованого на зазначеній земельній ділянці. Передача права власності на земельну ділянку здійснена відповідно до вимог Земельного кодексу України та інших нормативно-правових актів, що регулюють порядок набуття права власності на землю у разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на ній.

26 вересня 2025 року на підставі ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпра проведено огляд земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0870 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого встановлено, що на земельній ділянці відсутні будь-які об`єкти нерухомого майна, зокрема, господарський блок або залишки від його існування після можливого знищення. Під час вказаної слідчої дії будь-які речі, документи чи інші об`єкти не вилучалися.

Постановою слідчого від 26.10.2025 земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0870 за адресою: АДРЕСА_1 , визнана речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні.

16.09.2025 у кримінальному провадженні призначено будівельно-технічну експертизу.

Відповідно до інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0870 за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_5 .

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно з ч. 1ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

При цьому, у відповідності до ч. 2ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: зокрема збереження речових доказів.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 98 КПК України, визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправних шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Виходячи з матеріалів поданого клопотання, встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0870, розташована за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, смт Слобожанське, вул. Ясна, 16, є об`єктом, стосовно якого вчинено кримінально протиправні дії, що свідчить про її безпосередній зв`язок із обставинами кримінального правопорушення та зумовлює необхідність її дослідження у межах досудового розслідування.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх не застосування при зведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до положень ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчий суддя враховує обставини, зазначені у клопотанні та правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні та в межах якого подано клопотання, та приймає до уваги, що органом досудового розслідування доведено, що земельна ділянка є предметом кримінального правопорушення та які мають значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України та може бути використаним як доказ обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Також суд враховує наведені в клопотанні правові підстави для арешту майна, зокрема відповідність майна критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а також доведеність мети застосування арешту майна, а саме збереження речових доказів, розумність та співрозмірність обмеження права власності, необхідність виконання завдань у даному кримінальному провадженні.

Метою накладення арешту у поданому клопотанні орган досудового розслідування зазначив, зокрема, забезпечення збереження речових доказів.

Статтею 100 КПК України передбачено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч. 2, 3 ст.170КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним ч.1 ст. 98 КПК України.

Отже, з огляду на положення ч.2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

При вирішення питання про можливість накладення арешту на майно, слідчий суддя виходить з того, що матеріали клопотання про арешт майна свідчать про відповідність земельної ділянки ознакам речових доказів.

Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України, не може бути арештованим майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Також, слідчий суддя звертає увагу на те, що слідчий суддя на цій стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно.

Вказане свідчить про слушність доводів клопотання й наявності підстав у слідчого судді задля задоволення вказаного клопотання.

Разом з тим, з метою дотримання принципів розумності, співмірності та недопущення надмірного втручання в здійснення права приватної власності, а також для забезпечення належного балансу між загальним інтересом суспільства у проведенні ефективного досудового розслідування і необхідністю повноцінного захисту основоположних прав і свобод конкретної особи, слідчий суддя вважає за доцільне застосувати захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту земельної ділянки з обмеженим обсягом обмежень, зокрема, без заборони володіння та користування земельною ділянкою, що дозволить власнику продовжувати здійснювати фактичний нагляд та утримання майна в належному стані. Такий підхід є обґрунтованим та необхідним для уникнення непропорційного обмеження прав особи, а також запобігання потенційному погіршенню стану об`єкта нерухомості, що може завдати як матеріальної шкоди, так і порушити права третіх осіб.

Таким чином, обраний спосіб арешту відповідає засадам верховенства права, забезпечує ефективний баланс між інтересами правосуддя та захистом приватних інтересів особи, а також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини щодо недопущення надмірного обмеження майнових прав.

На переконання слідчого судді, застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, а саме шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування, не становить надмірний тягар як для власника майна і не порушує баланс між завданнями кримінального провадження та обмеженням права власності.

Негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження судом не встановлено.

При цьому, слідчий суддя враховує і те, що такий захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, обумовлений метою проведення відповідних слідчих дій, його межі у часі окреслені строками досудового розслідування, які у свою чергу чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України, та відповідно до ст. 174 КПК України може бути скасований повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Разом з тим, слідчий суддя враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому у застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано, а отже після усунення обставин, які були підставою для накладення арешту, власник майна має право звернутися до суду з клопотанням про скасування арешту майна, чи надати докази належності вказаного майна іншим особам тощо, що буде оцінено вже під час іншої процедури, передбаченої законом, задля можливості визначення, можливо, іншого менш обтяжливого способу забезпечення доказів чи визначеного способу арешту майна.

Водночас, відповідно до ч.4 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

З урахуванням того, що в межах даного кримінального провадження жодній особі, у тому числі ОСОБА_5 , не повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність належних правових підстав для задоволення вимог клопотання в частині накладення арешту на земельну ділянку з метою забезпечення можливої спеціальної конфіскації. Відтак, відсутність статусу підозрюваного у зазначеної особи виключає можливість застосування передбаченого кримінальним процесуальним законом заходу забезпечення у вигляді арешту майна, що належить їй, з підстав, визначених для спеціальної конфіскації.

Керуючись ст. 7, 110, 131, 132, 167-168, 170-173, 175, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000491 від 01.08.2023 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 364 КК України, на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0870 за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зареєстровано за ОСОБА_5 , шляхом позбавлення права на відчуження та розпорядження майном до скасування арешту у встановленому КПК України порядку.

У задоволенні решти вимог клопотання відмовити за необгрунтованістю.

Копію ухвали негайно вручити слідчому, прокурору та іншим заінтересованим особам.

Ухвала підлягає негайному виконанню слідчим, прокурором.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду в термін 5 днів з моменту її проголошення. Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1