У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасника судового провадження:

захисника ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваної ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 грудня 2025 року.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 грудня 2025 року в задоволенні скарги захисника підозрюваної ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_5 , на повідомлення про підозру від 30.12.2024 у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України, у кримінальному провадженні №0000072 від 18.09.2023 - відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати і постановити нову, якою скасувати повідомлення про підозру від 30.12.2024 у кримінальному провадженні №0000072, ОСОБА_6 , за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України.

Просить зобов`язати компетентну посадову особу (процесуального керівника) Миколаївської обласної прокуратури вчинити дії щодо виключення з ЄРДР відомостей у кримінальному провадженні №0000072 про дату та час повідомлення про підозру ОСОБА_6 , за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України.

Вказав, що слідчий суддя зазначив, що на адреси проживання ОСОБА_6 на території України направлялися письмові повідомлення про підозру поштовим зв`язком, а саме: 30.12.2024 та 31.01.2025. Таким чином слідчий суддя автоматично підтвердив факт того, що органом досудового розслідування не було здійснено вимоги щодо направлення повідомлення про підозру у день її складання. Тобто, мав місце факт повторної спроби направити повідомлення про підозру.

Так, 30.12.2024 письмове повідомлення про підозру направлялося на адресу: АДРЕСА_1 , де нібито проживають батьки ОСОБА_6 , хоча жодних доказів того, що саме за вказаною адресою вони фактично мешкають, слідчому судді надані не були. На думку апелянта, вказана адреса могла бути вигаданою органом досудового розслідування для формального виконання вимог закону.

Крім того, через місяць після направлення повідомлення про підозру на нібито адресу проживання батьків ОСОБА_6 , слідчий, достеменно розуміючи, що ОСОБА_7 не є чоловіком ОСОБА_6 , направив на адресу: АДРЕСА_2 , письмове повідомлення про підозру. Так само, ОСОБА_7 не був допитаний в якості свідка щодо актуальних адрес перебування ОСОБА_6 , а також щодо реальної адреси проживання останнього.

Також зазначає, що слідчим не було надано будь-яких об`єктивних доказів того, що такі відправлення дійсно мали місце, а отже, слідчий суддя мав поцікавитися у органу досудового розслідування про наявність описів-вкладень до листів, а також наявністю інших документів, що підтверджують факти направлень повідомлення про підозру.

Встановлені слідчим суддею обставини.

Захисник підозрюваної ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_5 , звернувся до слідчого судді зі скаргою на повідомлення про підозру від 30.12.2024 у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України, у кримінальному провадженні №0000072, в якій просить скасувати вказане повідомлення про підозру, з виключенням відомостей з ЄРДР.

Відмовляючи у задоволенні скарги, слідчий суддя встановив, що отримані органом досудового розслідування докази вказують на причетність ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення та свідчать про достатні підстави для повідомлення їй про підозру у вчиненні інкримінованого їй злочину.

У зв`язку із неможливістю вручення ОСОБА_6 нарочно повідомлення про підозру у день його складення внаслідок не встановлення її місцезнаходження: відсутність за місцем проживання; ОСОБА_6 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , однак зазначений населений пункт з початку повномасштабного вторгнення рф перебуває у зоні бойових дій та поштові відправлення туди неможливо; 21.07.2024 вона виїхала за межі України через пункт пропуску "Краківець" на кордоні з Польщею та на територію України не повернулася.

Слідчий суддя встановив, що 30.12.2024 та 31.01.2025 органами досудового розслідування вжито заходів для вручення повідомлення про підозру ОСОБА_6 у спосіб, передбачений КПК України, а саме у відповідності до положень ст. 278, 111, 135 КПК України шляхом надіслання ОСОБА_6 повідомлення про підозру поштою за відомим стороні обвинувачення на момент складання повідомлення про підозру місцем проживання її чоловіка ОСОБА_7 ( АДРЕСА_2 ), та на адресу проживання батьків ОСОБА_6 ( АДРЕСА_1 ).

Станом на день складання повідомлення про підозру в органу досудового розслідування були відсутні дані про точне місцезнаходження ОСОБА_6 (адреса постійного місця проживання, перебування) за межами України, була відсутня інформація щодо іншого місця проживання/перебування (реєстрації) останньої, окрім як вищевказана адреса на території України, що стороною захисту не спростовано.

На момент складання та підписання повідомлення про підозру, у органу досудового розслідування були відсутні підстави вважати, що ОСОБА_6 виїхала за межі території України з метою постійного проживання за кордоном, а за такого відсутні були й підстави для вручення їй повідомлення про підозру у порядку ч. 7 ст. 135 КПК України.

За відсутності інформації щодо іншого місця проживання або перебування (реєстрації) ОСОБА_6 , з урахуванням не встановлення її місцезнаходження, на момент складання повідомлення про підозру ОСОБА_6 вважалася тимчасово відсутньою за місцем проживання на території України.

Крім того, орган досудового розслідування за допомогою месенджеру «Viber» повідомляли ОСОБА_6 про кримінальне провадження №0000072 від 18.09.2023 стосовно неї, однак вона не повідомила можливу адресу листування як на території України, так і за кордоном.

Слідчий суддя дійшов висновку, що органом досудового розслідування за процесуального керівництва прокурора дотримані вимоги КПК України, оскільки повідомлення про підозру ОСОБА_6 вручено (надіслано) у спосіб, визначений КПК України, а саме у відповідності до положень ст. 278, 111, ч.2 ст. 135 КПК України

Позиції учасників судового провадження.

Захисник ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримав.

Прокурор про дату та час апеляційного розгляду повідомлений належним чином., до суду не з`явився. Його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів встановила таке.

В провадженні слідчого управління ГУНП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження №0000072 від 18.09.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, стосовно ОСОБА_6 . 30.12.2024 старшим слідчим СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_8 складено, а прокурором відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_9 погоджено, повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 212 КК України.

Положення закону, яким керувався суд апеляційної інстанції.

Відповідно до положень п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржено повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Згідно ч. 1 ст. 276 КПК України, повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому ст. 278 КПК України, у випадках:

1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення;

2) обрання до особи одного з передбачених КПК України запобіжних заходів;

3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення

Згідно ч. 1 ст. 277 КПК України письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором.

Повідомлення має містити такі відомості: 1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; 2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; 3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; 4) зміст підозри; 5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; 7) права підозрюваного; 8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Процедура повідомлення про підозру регулюється положеннями глави 22 КПК України: порядок повідомлення про підозру передбачений ст. 278 КПК України, випадки повідомлення про підозру передбачені ст. 276 КПК України, зміст повідомлення про підозру - ст. 277 КПК України.

Таким чином, підставою оскарження повідомлення про підозру може бути порушення вищевказаних процесуальних норм.

Системний аналіз положень статей 276-278 КПК України вказує на те, що при розгляді скарги на рішення слідчого про підозру слідчий суддя має з`ясувати виконання слідчим положень кримінального процесуального закону в частині дотримання порядку повідомлення про підозру та наявності на день повідомлення про підозру достатніх доказів для підозри особи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування та судового розгляду обвинувачення.

Такі висновки містяться у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема: у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994. Суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

При цьому, стандарт «достатніх підстав (доказів)» передбачає наявність доказів, які лише об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним кримінальним правопорушенням і є достатніми, щоб виправдати подальше розслідування для висунення обвинувачення або спростування такої підозри (рішення ЄСПЛ у справах «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994 та «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали.

Розглядаючи апеляційну скаргу, колегія суддів враховує вищевказані вимоги кримінального процесуального закону та практику Європейського суду з прав людини.

Колегія суддів вважає, що зміст письмового повідомлення про підозру відповідає вимогам, передбаченим ч. 1 ст. 277 КПК України, оскільки містить усі передбачені законом відомості, в тому числі зміст підозри, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , із зазначенням статті (частини статті) Закону України про кримінальну відповідальність.

Підозра ОСОБА_6 здійснена уповноваженою особою.

Порушень вимог КПК України щодо процедури повідомлення про підозру не допущено.

Всупереч доводам апелянта, колегія суддів зазначає, що стороною обвинувачення вжито усіх можливих заходів для вручення ОСОБА_6 повідомлення про підозру у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.

З матеріалів, доданих до клопотання, вбачається, що ОСОБА_6 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , однак зазначений населений пункт з початку повномасштабного вторгнення рф перебуває у зоні бойових дій та поштові відправлення туди неможливі. 21.07.2024 виїхала за межі України через пункт пропуску "Краківець" на кордоні з Польщею та на територію України не повернулася.

Отже, вручення ОСОБА_6 повідомлення про підозру у день його складення було неможливим внаслідок не встановлення місцезнаходження ОСОБА_6 за місцем проживання.

У відповідності до вимог ст. 278, 111, 135 КПК України, слідчим 30.12.2024 та 31.01.2025 вжито заходів для вручення повідомлення про підозру ОСОБА_6 у спосіб, передбачений КПК України, шляхом надіслання повідомлення про підозру поштою за відомим стороні обвинувачення на момент складання повідомлення про підозру місцем проживання її чоловіка ОСОБА_7 : АДРЕСА_2 , а також на адресу проживання батьків ОСОБА_6 : АДРЕСА_1 .

Є вмотивованим та обгрунтованим висновок слідчого судді, що направлення повідомлення про підозру поштою за відомим стороні обвинувачення на момент складання повідомлення про підозру місцем проживання її чоловіка ОСОБА_7 та її батьків на території України, узгоджується із вимогами КПК України.

Крім того, в порядку, передбаченому ч. 7 ст. 135 КПК України можливо надіслання повідомлення про підозру особі, яка проживає за кордоном, а не яка тимчасово перебуває за кордоном.

Між тим, на момент складання та підписання повідомлення про підозру, у органу досудового розслідування були відсутні підстави вважати, що ОСОБА_6 виїхала за межі території України з метою постійного проживання за кордоном, а за такого відсутні були й підстави для вручення їй повідомлення про підозру у порядку ч. 7 ст. 135 КПК України. За відсутності інформації щодо іншого місця проживання/перебування (реєстрації) ОСОБА_6 , з урахуванням не встановлення її місцезнаходження, на момент складання повідомлення про підозру ОСОБА_6 вважалася тимчасово відсутньою за місцем проживання на території України.

За такого, вручення повідомлення по підозру за відомим органу досудового розслідування місцем проживання/перебування ОСОБА_6 на території України у спосіб, визначений ч.2 ст. 135 КПК України, є обґрунтованим та таким, що відповідає вище встановленим обставинам.

Крім того, орган досудового розслідування за допомогою месенджеру «Viber» повідомляли ОСОБА_6 про кримінальне провадження №0000072 від 18.09.2023 стосовно неї, однак вона не повідомили можливу адресу листування, як на території України так і за кордоном.

З урахуванням наведеного, колегія суддів встановила, що порушень вимог КПК України щодо процедури повідомлення про підозру допущено не було.

Всупереч доводам апелянта, колегія суддів наголошує, що на даній стадії досудового розслідування слідчий суддя при розгляді скарги в порядку п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України, не уповноважений вирішувати питання щодо наявності в діях підозрюваної особи всіх елементів складу конкретного кримінального правопорушення, щодо правильності кваліфікації дій підозрюваного, а також оцінювати докази у справі з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам ст. 370 КПК України, є законним, обґрунтованим і вмотивованим. Тому апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 422, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваної ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 грудня 2025 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3