Провадження №1-кс/522/6585/25
У Х В А Л А

26 грудня 2025 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши скаргу ОСОБА_3 на протиправну діяльність прокурора Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону щодо невиконання ухвали суду,

В С Т А Н О В И В:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла скарга ОСОБА_3 на протиправну діяльність прокурора Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону щодо невиконання ухвали суду.

Зазначена скарга обґрунтована тим, що 19.11.2025 року слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси виніс ухвалу, якою зобов`язав прокуратуру виконати вимоги ст. 214 КПК України та внести відомості до ЄРДР, які містяться в заяві ОСОБА_3 від 04.11.2025 року.

20 листопада 2025 року Спеціалізована прокуратура склала лист, яким повідомила скаржника про виконання ухвали суду.

ОСОБА_3 зазначає, що його заява від 04.11.2025 року містила відомості про ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 149, 366, 135 КК України, проте прокуратура внесла відомості до ЄРДР лише за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України.

Враховуючи викладене, скаржник просить слідчого суддю визнати протиправною бездіяльність посадових осіб прокуратури, що полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР саме за тими статтями КК України, які вказав у своїй заяві від 04.11.2025 року ОСОБА_3 , та зобов`язати внести до ЄРДР відомості про кримінальні правопорушення саме за ст.ст. 149, 366, 135 КК України.

Скаржник, будучи належним чином повідомленим про час, дату, місце судового розгляду, у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд скарги за його відсутності.

Прокурор у судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, на адресу слідчого судді надіслав лист, з якого вбачається, що на виконання ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 19.11.2025 року було внесено відомості до ЄРДР за № 000077 від 20.11.2025 року та визначено орган досудового розслідування Перший слідчий відділ (з дислокацією у м. Миколаєві) ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві.

Фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження у суді не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України у зв`язку з неприбуттям в судове засідання осіб, які беруть участь у судовому провадженні.

Дослідивши матеріали скарги, слідчим суддею встановлено наступне.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 19.11.2025 року скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність посадових осіб Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону щодо невнесення відомостей до ЄРДР, задоволення клопотання про право на вільне пересування та перетин державного кордону, задоволено частково, зобов`язано уповноважених посадових осіб Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону Одеській області виконати вимоги ст. 214 КПК України та внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, які містяться в заяві ОСОБА_3 від 04.11.2025 року щодо скоєння кримінального правопорушення, та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, в іншій частині вимог ОСОБА_3 відмовлено.

На виконання зазначеної ухвали слідчого судді прокурором Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону за заявою ОСОБА_3 від 04.11.2025 року було внесено відомості до ЄРДР за №000077 від 20.11.2025 року та визначено орган досудового розслідування Перший слідчий відділ (з дислокацією у м. Миколаєві) ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві.

Слідчий суддя враховує вимоги пунктів 4 і 5 ч. 5 ст. 214 КПК, якими визначено, що до ЄРДР вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела, а також попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

За усталеною позицією Верховного Суду (судові рішення від 26.02.2025 по справі №522/18784/21, від 10.06.2024 по справі №727/5573/20 та ін.), оскільки відомості до ЄРДР вносять до здійснення досудового розслідування, очевидно, що слідчий (дізнавач, прокурор), зазначає відомості щодо короткого викладу обставин і попередньої кваліфікації, виходячи із інформації, якою володіє на момент реєстрації.

Лише в ході розслідування, коли орган досудового розслідування встановить обставини визначені у ст. 91 КПК, стане зрозуміло, чи була попередня кваліфікація, яку внесено до ЄРДР і короткий виклад обставин, відповідними вчиненому діянню, або внесено припущення, яке не було підтверджено, і діяння має іншу кваліфікацію.

Саме тому законодавець, у ст. 214 КПК використав терміни «можуть» свідчити про вчинення кримінального правопорушення, «попередня» кваліфікація.

Кваліфікація не є статичною, це динамічний процес, що розпочинається з правової кваліфікації, яка є саме попередньою і яка, зокрема, у ході ефективного досудового розслідування може зазнавати змін з урахуванням розширення можливостей для сторони обвинувачення встановити дійсні обставини відповідної події. Так, на початку досудового розслідування наявний лише обмежений обсяг відомостей про події. У ході досудового розслідування кількість, обсяг та якість виявлених відомостей збільшуються, і на момент завершення досудового розслідування справи відповідний суб`єкт кваліфікації повинен володіти всіма суттєвими, необхідними й достатніми даними про скоєне діяння (поведінку).

Крім того відповідно до ст.ст. 36, 40 КПК України прокурор, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійними у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Питання про кваліфікацію, зміну кваліфікації кримінального правопорушення належить до дискреційних прав слідчого, дізнавача чи прокурора, що прямо передбачено ст.ст. 36, 40, 40-1 КПК України. Такого права не має потерпілий чи його представник, що регламентовано ст.ст. 55, 56, 58 КПК України. Таким чином, потерпілий, його представник мають право лише висказувати свою правову позицію і рекомендувати слідчому, дізнавачу чи прокурору змінити кваліфікацію кримінального правопорушення або звертатися із клопотанням про його перекваліфікацію. Погодившись з їх доводами, слідчий, дізнавач чи прокурор змінюють кваліфікацію правопорушення, не погодившись з їх доводами відмовляють у такій зміні. При цьому, для оскарження такої відмови учасником провадження немає процесуально-правових підстав, оскільки ні потерпілий, ні його представник не можуть визначати кваліфікацію кримінальних правопорушень, натомість вони вправі лише рекомендувати певну кваліфікацію на своє переконання, а остаточне рішення належить до дискреційної компетенції слідчого, дізнавача чи прокурора.

Такого права в силу п. 18 ст. 3 КПК України не має і слідчий суддя на стадії досудового розслідування, тому він не має процесуального права зобов`язати слідчого, дізнавача чи прокурора змінити правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

Слідчим суддею встановлено, що відомості до ЄРДР за заявою скаржника на підставі ухвали слідчого судді прокуратурою було внесено, скаржник не погоджується лише з визначенням попередньої кваліфікації кримінального правопорушення.

В свою чергу, кримінальне провадження №000077 від 20.11.2025 року станом на теперішній час розслідується Першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Миколаєві) ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві, яке знаходиться за адресою: вул. Погранична, 9, м. Миколаїв, 54020, тобто в межах територіальної юрисдикції Заводського районного суду м. Миколаєва.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 КПК України досудове розслідування здійснюється слідчим того органу досудового розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення.

Встановлення правил підсудності має важливе значення для правильного функціонування судової системи, а також для виконання судами покладених на них завдань і визначення суду, компетентного здійснювати кримінальне провадження щодо конкретного кримінального правопорушення. Підсудність є ефективним засобом, який сприяє тому, щоб конкретна кримінальна справа розглядалася і вирішувалася судом законним, компетентним, незалежним і неупередженим, як того вимагають ст. 7 Загальної декларації прав людини та ч. 1 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд у своєму рішенні від 22.04.2020 року у справі №51 - 1901 впс 20.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція) «кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на розгляд судом, встановленим законом». А відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року №1402-VIII ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

За допомогою правил про підсудність забезпечується також рівність всіх громадян перед законом і судом (ст. 24 Конституції України та ст. 10 КПК України). Будучи одним з проявів цієї конституційної засади, чітко встановлена законом підсудність набуває ознак суб`єктивного права людини на законного суддю, тобто права будь-якої людини знати наперед, який саме суд і в якому складі відповідно до закону правомочний здійснювати стосовно нього судове провадження, якщо така необхідність виникне.

Важливість суворого дотримання правил про підсудність доводиться і практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Зокрема, як порушення вимог пункту 1 ст. 6 Конвенції ЄСПЛ розглядає порушення правил територіальної підсудності внаслідок передання справи з одного суду до іншого без належного законного обґрунтування, незважаючи на наявність чітких підстав зміни територіальної підсудності, встановлених у КПК України (див. пункт 98 рішення ЄСПЛ у справі «Фельдман проти України»).

Отже, скарги на рішення, дії або бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Діючим КПК України, зокрема п. 2 ч. 2 ст. 304 передбачено повернення скарги, яка не підлягає розгляду в цьому суді, при цьому не передбачено, які саме випадки вказують на неможливість розгляду саме в цьому суді.

В свою чергу, оскільки скарга ОСОБА_3 вже була прийнята слідчим суддею до провадження, а про те, що вона не підсудна Приморському районному суду м. Одеси стало відомо лише під час її розгляду, слідчий суддя відмовляє у задоволенні скарги та роз`яснює ОСОБА_3 його право на звернення до слідчого, який здійснює досудове розслідування кримінального провадження №0000374 від 19.04.2018 року з клопотанням про перекваліфікацію кримінального правопорушення, та право на звернення до слідчого судді зі скаргами до Заводського районного суду м. Миколаєва.

Керуючись ст. ст. ст. 303 - 307, 309, КПК України,

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_3 на протиправну діяльність прокурора Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону щодо невиконання ухвали суду, залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1