Справа № 333/4012/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2026 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді - ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000341 від 09.01.2025 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, неодруженого, на утриманні малолітніх або неповнолітніх дітей не має, військовослужбовця, який перебував на посаді стрільця 1 відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 НГУ, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 407, ч. 4 ст. 408 КК України,

за участі:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 407, ч. 4 ст. 408 КК України.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів. В обґрунтування посилався на наступне.

Так, вважає, що під час проведення судового розгляду встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ОСОБА_3 :

- може переховуватися від суду;

- незаконно впливати на свідків;

- вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Так, ОСОБА_3 обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.5 ст. 407, ч. 4 ст. 408 КК України. Вказані кримінальні правопорушення відносяться згідно зі ст. 12 КК України до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до дванадцяти років.

ОСОБА_3 , усвідомлюючи тяжкість вчиненого ним злочину, а також невідворотність покарання, враховуючи, що останній може безперешкодно покинути межі м. Запоріжжя, тим самим переховуючись від органів суду. Чим може перешкоджати встановленню істини по справі. Крім того, враховуючи те, що ОСОБА_3 , перебуваючи постійно у місці тимчасової дислокації підрозділу, продовжуючи нести військову службу в умовах воєнного стану, маючи безперешкодний доступ до вогнепальної зброї як військовослужбовець, може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, які проходять службу разом із ним, шляхом їх залякування чи здійснення на них морально-психологічного та фізичного впливу в умовах воєнного стану, з метою зміни ними показів. Також, обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальні правопорушення, а саме військові злочини. Зазначене свідчить про відсутність у останнього бажання до проходження подальшої військової служби та, як наслідок, може призвести до вчинення ним нових, в тому числі і більш тяжких військових злочинів в умовах воєнного стану. Вказаний факт свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_3 може продовжити свою злочинну діяльність та вчинити інше кримінальне правопорушення. Вжиття більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України, є недостатньою мірою з огляду на обставини скоєного та ризики, які існують.

Обвинувачений ОСОБА_3 заперечував відносно задоволення клопотання прокурора з огляду на його необґрунтованість. В разі задоволення вказаного клопотання просив тимчасово залишити його у Запорізькому слідчому ізоляторі.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні щодо клопотання прокурора заперечував, вказував на недоведеність ризиків. Вказав, що ОСОБА_3 бажає продовжувати службу.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.

За положенням ч.3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Так, ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01.12.2025 року, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 , на строк 60 днів, тобто до 29 січня 2026 року включно.

На даний час строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 закінчується, однак завершити кримінальне провадження не можливо.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі інші обставини.

Вирішуючи питання доцільності тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою, суд бере до уваги, що прокурором доведено, що обвинуваченому обґрунтовано оголошено про підозру у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень, крім того, усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та невідворотності покарання за його вчинення, існує ризик того, що ОСОБА_3 , перебуваючи на волі буде переховуватися від суду, що свідчить про те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не припинили свого існування. Судом враховується тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України (санкція зазначеної статті передбачає позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років позбавлення волі).

Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Отже, обвинувачення особи у скоєнні тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є однім з факторів, який має враховувати суд при застосуванні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Тому суд вважає, що тяжкість злочину, в якому підозрюють ОСОБА_3 не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, але така підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо не враховувати. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також, враховуючи те, що ОСОБА_3 обізнаний про анкетні дані та місце мешкання свідків, які своїми показаннями підтверджують його причетність до скоєння кримінального правопорушення, існує ризик, що ОСОБА_3 може незаконно впливати на свідків шляхом залякувань або вмовлянь, що є ризиком, передбаченим п.3 ч. 1 ст.177 КПК України.

Крім цього, з урахуванням отриманих характеристик на обвинуваченого, специфіку вчинення злочину, те, що ОСОБА_3 вчинив військові злочини, вказане свідчить про відсутність у останнього бажання до проходження подальшої військової служби та, як наслідок, може призвести до вчинення ним нових, в тому числі і більш тяжких військових злочинів в умовах воєнного стану, а також може продовжити кримінальне правопорушення.

Дані обставини свідчать про неможливість запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти вищевказаним ризикам.

Особи, які заслуговують на довіру та поручаються за виконання обвинуваченим ОСОБА_3 обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, відсутні.

Слід зазначити, що відповідно до вимог п. 3 ст. 5 розділу 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, звільнення обвинуваченого може ставитись в залежність від надання гарантії явки до суду.

Таким чином, згідно зі ст. 331 КПК України, виходячи з положень ст.ст. 177, 183, 194 КПК України, суд вважає необхідним задовольнити клопотання прокурора, продовжити ОСОБА_3 строк тримання під вартою на строк 60 днів, оскільки прокурором доведено, що обвинуваченому обґрунтовано оголошено про підозру у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень, а ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не припинили свого існування.

Що стосується клопотання обвинуваченого про тимчасове залишення його у Запорізькому слідчому ізоляторі слід зазначити таке.

Згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року було введено воєнний стан строком на 30 діб, який, в подальшому, був неодноразово продовжений і діє по теперішній час.

Відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 був евакуйований до ДУ «Дніпропетровська установа виконання покарань (№4)» на підставі спільного наказу №261/43 від 06.08.2025 «Про початок евакуації засуджених та осіб, взятих під варту з Державної установи «Запорізький слідчий ізолятор» задля забезпечення безпеки ОСОБА_3 .

Суд враховує, що знаходження м. Запоріжжя у безпосередній близькості до зони бойових дій, постійне здійснення атак БПЛА та ракетних атак, створює загрозу для життя та здоров`я обвинуваченого. Враховуючи, що на території України діє воєнний стан, з урахуванням існування постійної небезпеки, яка загрожує життю та здоров`ю осіб, клопотання обвинуваченого про тимчасове залишення його в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Також в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 заявив про свою відмову від захисника адвоката ОСОБА_5 , просив призначити йому нового захисника за рахунок держави для захисту його прав та інтересів під час судового розгляду, оскільки, на його думку, захисник неналежним чином виконує свої обов`язки по захисту його інтересів.

Адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначив, що у нього з обвинуваченим діаметрально різняться позиції захисту. Крім того, обвинувачений звертається з проханням вирішувати питання, які не відносяться до компетенції адвоката (посилки, залишення в Запорізькому СІЗО тощо). При вирішенні питання про відмову обвинуваченого від захисника покладається на розсуд суду.

Прокурор заперечував проти такого клопотання обвинуваченого з огляду на те, що обвинувачений в разі, якщо його не влаштовує захисник, призначений державою, може залучити захисника за власний кошт.

Після надання судом можливості для конфіденційного спілкування позиції обвинуваченого та захисника не змінилися.

Згідно ч.1 ст. 52 КПК України, участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів.

Згідно п.2 ч.1 ст. 49 КПК України, суд зобов`язаний забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні у випадках, якщо обвинувачений заявив клопотання про залучення захисника, але за відсутністю коштів чи з інших об`єктивних причин не може його залучити самостійно.

Згідно ст. 54 КПК України, підозрюваний, обвинувачений має право відмовитися від захисника або замінити його. Відмова від захисника або його заміна повинна відбуватися виключно в присутності захисника після надання можливості для конфіденційного спілкування. Така відмова або заміна фіксується у протоколі процесуальної дії.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» безоплатна вторинна правова допомога включає захист від обвинувачення.

Виходячи з вищенаведеного, з метою дотримання вимог чинного законодавства України, забезпечення дотримання прав обвинуваченого під час судового розгляду справи, суд вважає необхідним задовольнити клопотання, заявлене ОСОБА_3 , прийняти відмову від захисника та доручити Південно-Східному міжрегіональному центру з надання безоплатної правничої допомоги призначити ОСОБА_3 гору іншого адвоката для здійснення захисту за призначенням.

Керуючись ст.ст. 49, 54, 176-177, 183, 314-316, 331, 372 369-372 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 задовольнити.

Термін запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити на строк 60 днів, тобто до 28 березня 2026 року включно з можливістю внесення застави в розмірах та умовах, визначених в ухвалі слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15.02.2025.

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про тимчасове залишення його в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» - відмовити.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про відмову від захисника та призначення іншого захисника задовольнити.

Прийняти відмову ОСОБА_3 від захисника ОСОБА_5 .

Доручити Південно-Східному міжрегіональному центру з надання безоплатної правничої допомоги призначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іншого адвоката для здійснення захисту за призначенням та забезпечити його прибуття для участі у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 407, ч. 4 ст. 408 КК України та забезпечити його прибуття в судове засідання на 02 лютого 2026 року 11 год. 00 хв. до Комунарського районного суду міста Запоріжжя за адресою: вул. Європейська, буд. 7, каб. 21, м. Запоріжжя, для участі у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 407, ч. 4 ст. 408 КК України.

Копію цієї ухвали направити до Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Донецькій та Запорізькій областях для негайного виконання.

Обов`язок по забезпеченню участі захисника покласти на директора Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Донецькій та Запорізькій областях.

Невиконання, неналежне або несвоєчасне виконання ухвали про призначення адвоката тягне відповідальність, встановлену законом.

Копію ухвали надіслати учасникам судового провадження для відома, начальнику слідчого ізолятора, де утримується обвинувачений для виконання.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя : ОСОБА_1