УХВАЛА

10.12.2025 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшої слідчої СВ Житомирського РУП №1 ГУНП в Житомирській області майора поліції ОСОБА_3 про накладення арешту на автомобіль марки «Ford» моделі «Fokus», д. н. з. НОМЕР_1 , з позбавленням власника, володільця, користувача та третіх осіб права відчужувати, розпоряджатися та користуватися цим майном у кримінальному провадженні за № 0000211 від 21.05.2025 року за ознаками кримінального правопорушення ч.3 ст.190 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Старша слідча СВ Житомирського РУП 31 ГУНП в Житомирській області майора поліції ОСОБА_3 звернулась до суду з клопотанням про накладення арешту на автомобіль марки «Ford» моделі «Fokus», д. н. з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 , з позбавленням власника, володільця, користувача та третіх осіб права відчужувати, розпоряджатися та користуватися цим майном.

Старша слідча ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась, додала до клопотання заяву, в якій просила розглядати справи без її участі та задовольнити клопотання.

ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, будь-яких заяв до суду від неї не надходило.

До суду також надійшла заява від адвоката ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , про розгляд справи без її участі та без участі її довірителя. У заяві адвокат заперечувала щодо задоволення заявленого клопотання та вказала, що автомобіль марки «Ford» моделі «Fokus», д. н. з. НОМЕР_1 , належить не ОСОБА_4 , а її довірителю ОСОБА_7 . Адвокат вказує, що ОСОБА_7 не має відношення до кримінального провадження, в якому ОСОБА_4 оголошено про підозру за ч.3 ст.190 КК України, а з доданих до клопотання матеріалів вона не вбачає підстав вважати, що належний ОСОБА_7 автомобіль є предметом шахрайства і його арешт є процесуально обґрунтованою необхідністю для встановлення істини по справі.

Власник автомобіля ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, його інтереси представляє адвокат ОСОБА_6 .

Матеріалів кримінального провадження суду для огляду не було надано.

Дослідивши матеріали клопотання, враховуючи позиції та доводи учасників процесу, слідчий суддя прийшов до наступного висновку.

Встановлено, що у провадженні СВ Житомирського РУП №1 ГУНП в Житомирській області перебуває кримінальне провадження за №0000211 від 21.05.2025 р. та 24.11.2025 р. у цьому провадженні ОСОБА_4 було оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України заволодіння чужим майном, шляхом обману (шахрайства), вчиненого в умовах воєнного стану, що завдало шкоди потерпілому ОСОБА_8 .

З клопотання старшої слідчої СВ Житомирського РУП №1 вбачається, що ухвалою слідчого судді Богунського району м. Житомира №295/9815/25 від 22.07.2025 року, накладено арешт на автомобіль марки «Ford» моделі «Fokus», д. н. з. НОМЕР_1 . Ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 16.10.2025 р. арешт автомобіля марки «Ford» моделі «Fokus», д. н. з. НОМЕР_1 , було скасовано.

У повідомленні про підозру від 24.11.2025 р. вказано, що ОСОБА_4 домовилась із ОСОБА_8 про придбання автомобіля марки «VOLVO», моделі «V50», д. н. з. НОМЕР_2 , за 2 700 доларів США та в обмін на автомобіль марки «Ford» моделі «Fokus», д. н. з. НОМЕР_1 . При цьому ОСОБА_4 03.02.2025 р. уклала договір комісії з ТОВ «Житомир Авто» в особі ОСОБА_9 на продаж належного їй автомобіля марки «Ford» моделі «Fokus», д. н. з. НОМЕР_1 . 12.02.2025 р. ОСОБА_4 за допомогою застосунку «ДІЯ» відчужила даний автомобіль своєму сину ОСОБА_7 , внаслідок чого, органи досудового розслідування вважають, що вона заволоділа майном ОСОБА_8 і заподіяла йому матеріальну шкоду на суму 209 110 гривень.

В постанові про визнання автомобіля марки «Ford» моделі «Fokus», д. н. з. НОМЕР_1 , речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000211 від 21.05.2025 р. за ознаками кримінального правопорушення ч.3 ст.190 КК України вказано, що автомобіль марки «VOLVO», моделі «V50», д. н. з. НОМЕР_2 , належить ОСОБА_4 , яка уповноважила довіреністю ОСОБА_8 відчужити цей автомобіль. Натомість ОСОБА_8 повернув їй автомобіль марки «Ford» моделі «Fokus», д. н. з. НОМЕР_1 , право власності на який оформлено на ОСОБА_7 . В тій же постанові вказано, що автомобіль марки «Ford» моделі «Fokus», д. н. з. НОМЕР_1 , має значення речових доказів.

Органи досудового розслідування вважають, що є необхідність в накладенні арешту на автомобіль марки «Ford» моделі «Fokus», д. н. з. НОМЕР_1 , для уникнення можливості його пошкодження, псування, приховування, перетворення та відчуження.

У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна відповідно до приписів ч.2 ст.171 КПК України повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень ст.170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст.170 цього Кодексу.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При розгляді зазначеного клопотання у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» слідчий суддя застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод»(далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Положення зазначеної вище норми КПК України узгоджуються зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження серед іншого є те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

У відповідності до ст. 170 КПК України - арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З досліджених матеріалів клопотання слідчому судді однозначно не вдалося документально встановити, кому саме належить автомобіль марки «Ford» моделі «Fokus», д. н. з. НОМЕР_1 . Зі змісту заяви адвоката ОСОБА_6 її довіритель ОСОБА_7 являється власником цього автомобіля. З клопотання органів досудового розслідування власником автомобіля є чи то ОСОБА_4 , чи то ОСОБА_7 .

Дізнання та досудове розслідування по справі триває з 21.05.2025 р., автомобіль марки «Ford» моделі «Fokus», д. н. з. НОМЕР_1 , перебував під арештом з 22.07.2025 р. по 16.10.2025 р., будь-яких доказів про проведення слідчих дій з даним автомобілем не надано. Будь-яких документів чи обґрунтованих даних про необхідність проведення з цим автомобілем визначеного чинним законодавством кола слідчих дій не представлено.

Доказів того, що підозрювана ОСОБА_4 незаконно здобула право власності на автомобіль марки «Ford» моделі «Fokus», д. н. з. НОМЕР_1 , а ОСОБА_7 є недобросовісним набувачем автомобіля марки «Ford» моделі «Fokus», д. н. з. НОМЕР_1 , не надано. Так само, як і не доведено, що цей автомобіль може бути пошкоджений, відчужений, перероблений теперішнім його власником.

Слідчому судді не було надано будь-яких договорів купівлі-продажу, комісії, укладених між підозрюваною ОСОБА_4 або ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які б свідчили про перебування у власності останнього автомобіля марки «Ford» моделі «Fokus», д. н. з. НОМЕР_1 та автомобіля марки «VOLVO», моделі «V50», д. н. з. НОМЕР_2 , якими в подальшому згідно постанови про підозру заволоділи ОСОБА_7 чи ОСОБА_4 .

В матеріалах клопотання, що подане старшою слідчою, відсутнє належне обґрунтування необхідності забезпечення збереження зазначеного в клопотанні майна, як речового доказу. Відомості того, що дане майно зберегло на собі сліди злочину, також відсутні. Старшою слідчою не підтверджено жодними належними та допустимими доказами наявність ризиків, коли незастосування арешту майна може призвести до його зникнення, втрати або пошкодження, а також настання інших наслідків, які можуть перешкодити здійсненню кримінального провадження.

Як наслідок не доведено, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, а відтак застосування заходів забезпечення кримінального провадження є недопустимим (ч. 3 ст.132 КПК України).

Слідчий суддя зважує на те, що наявність самої лише постанови про визнання майна речовим доказом не є безумовною підставою для накладення арешту та для висновку про його відповідність критеріям, зазначеним уст. 98 КПК України.

Підсумовуючи викладене вище, враховуючи не доведення старшою слідчою правових підстав для арешту майна, наслідки арешту майна для третіх осіб, розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, приходжу до висновку, що відсутні належні правові підстави для арешту майна, передбачені ст.170 КПК України, а в ході розгляду клопотання не доведено необхідності застосування арешту. При цьому, органом досудового розслідування, відповідно до ч. 2ст. 173 КПК України, не доведено наявності правових підстав для накладення арешту на майно, а тому клопотання до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст.131, 132, 167, 170, 172, 173 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні клопотання старшої слідчої СВ Житомирського РУП №1 ГУНП в Житомирській області майора поліції ОСОБА_3 про накладення арешту на автомобіль марки «Ford» моделі «Fokus», д. н. з. НОМЕР_1 , з позбавленням власника, володільця, користувача та третіх осіб права відчужувати, розпоряджатися та користуватися цим майном у кримінальному провадженні за № 0000211 від 21.05.2025 року за ознаками кримінального правопорушення ч.3 ст.190 КК України

Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 12 грудня 2025 р.

Слідчий суддя Богунського

районного суду м. Житомир ОСОБА_1