Справа № 370/783/24
Провадження № 1-кп/369/905/26
В И Р О К

іменем України

10.02.26 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

за участю прокурора ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

за участю захисника ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ,

за участю потерпілого ОСОБА_19 ,

за участю обвинуваченого ОСОБА_20 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000277 від 24.01.2024 за обвинуваченням ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Ніжиловичі Макарівського району Київської області, який офіційно не працевлаштований, має середню освіту, розлучений зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Бородянського районного суду Київської області від 24.04.2012 року за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років 6 місяців, 31.08.2018 року був звільнений з Ірпінського виправного центру № 132 із заміною покарання на громадські роботи 240 годин,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, пред`явленого органом досудового розслідування: 24 січня 2024 року, близько 17 години, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_20 , раніше судимий вироком Бородянського районного суду Київської області від 24.04.2012 року за ч. 1 ст. 115 КК України,знаходився в кімнаті будинку за адресою: АДРЕСА_3 , де разом з ОСОБА_19 розпивали спиртні напої. Під час спільного розпивання спиртних напоїв між ОСОБА_20 та ОСОБА_19 виникла сварка на побутовому ґрунті.

В подальшому, під час конфлікту, ОСОБА_20 знаходився у кімнаті будинку за вказаною адресою, близько 17:30 години, та перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, схопив в ліву руку ніж, який лежав на стільці та діючи протиправно з прямим умислом, маючи на меті заподіяння смерті ОСОБА_19 , з мотивів раптово виниклих неприязних відносин до останнього, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи їх настання, умисно наніс ОСОБА_19 ножем три удари в ділянку голови та шиї, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді різаних ножових ран обличчя та шиї, які розташовані в анатомічних частинах тіла людини, де знаходяться життєво важливі органи, тканини, нерви і судини, ушкодження яких можуть бути небезпечними для життя.

Тобто ОСОБА_20 вчинив усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було завершено з причин, які не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_19 близько 18:00 години був госпіталізований до хірургічного відділення Комунального некомерційного підприємства «Макарівська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Макарівської селищної ради для надання йому медичної допомоги.

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним: 24 січня 2024 року, близько 17 години, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_20 , перебував в кімнаті будинку за адресою: АДРЕСА_3 , де разом з ОСОБА_19 розпивали спиртні напої. Під час спільного розпивання спиртних напоїв між ОСОБА_20 та ОСОБА_19 виникла сварка на побутовому ґрунті.

В подальшому, під час конфлікту, ОСОБА_20 знаходився у кімнаті будинку за вказаною адресою, близько 17:30 години, та перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, схопив в ліву руку ніж, який лежав на стільці та діючи протиправно з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і смерті потерпілого, маючи на меті заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_19 , з мотивів раптово виниклих неприязних відносин до останнього, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи їх настання, умисно наніс ОСОБА_19 ножем три удари в ділянку обличчя та шиї, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді трьох різаних ножових ран обличчя та шиї, які розташовані в анатомічних частинах тіла людини, де знаходяться життєво важливі органи, тканини, нерви і судини, ушкодження яких можуть бути небезпечними для життя, рана шиї відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_20 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, тобто в умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_20 вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав та повідомив суду, що в той день перебував за місцем проживання потерпілогоОСОБА_19 , який запросив його в гості, був на кухні та готував їжу, почув, що його сестра ОСОБА_21 із ОСОБА_19 почали сваритись. ОСОБА_20 прийшов їх заспокоїти, зробив зауваження, на що потерпілий обізвав ОСОБА_20 нецензурною лайкою, почав махати ножем та кинувся в бік обвинуваченого. ОСОБА_20 намагався забрати ніж у ОСОБА_19 внаслідок чого отримав поріз пальця, зазначив, що боровся із ОСОБА_19 , який сидів на дивані, а обвинувачений стояв, після цього вони впали, потерпілий лежав на спині та ОСОБА_20 знаходився над потерпілим, відібрав у останнього ніж та кинув його на стіл. Після бійки ОСОБА_19 встав та попросив цигарки. Крові на ножі обвинувачений не бачив та не пам`ятає, чи наносив удари ножем потерпілому, чи ні, але припускає, що міг їх нанести під час боротьби. Зазначив, що всі присутні перед цим вживали алкогольні напої, зокрема він випив близько 150 мл горілки. Після бійки ОСОБА_20 пішов на кухню та почув, що ОСОБА_21 сказала потерпілому, що у нього кров та викликала медичну допомогу. Зазначив, що умислу на вбивство потерпілого не мав та не намагався його вбити. Потерпілого знає довгий час, проте з сестрою ОСОБА_21 у нього були погані відносини.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_19 повідомив суду, що з обвинуваченим давно знайомі. 24 січня 2024 року близько 17 години у його помешканні перебувала ОСОБА_21 , з якою ОСОБА_19 спільно проживав, та ОСОБА_20 , який був у гостях у потерпілого вже понад два тижні. Всі в той день вживали алкогольні напої, потерпілий повідомив, що був в стані сильного алкогольного сп`яніння та не пам`ятає читко всі події, лише пам`ятає, що між ним та обвинуваченим виникла сварка та згодом ОСОБА_19 обізвав ОСОБА_20 нецензурною лайкою. Потерпілий зазначив, що не пам`ятає, хто наніс йому тілесні ушкодження, також не пам`ятає, механізм їх нанесення та не пам`ятає, хто саме викликав швидку медичну допомогу, зазначив, що перебував в лікарні три дні, де йому накладали шви на поранення в ділянці шиї. ОСОБА_19 повідомив суду, що претензій до обвинуваченого не має, просив суд не призначати обвинуваченому покарання, пов`язане із позбавленням волі.

У судове засідання свідок ОСОБА_21 не з`явилася. Прокурор повідомив суду, що свідок померла, що підтвердив актовим записом про смерть № 169 від 23.04.2024 року.

Прокурор в судових дебатах вважала доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_20 сукупністю зібраних доказів і просила визнати останнього винуватим у вчиненні кримінального правопорушення та призначити покарання за ч. 2 ст. 15 п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України. Сторона обвинувачення наполягала на тому, що у ОСОБА_20 був прямий умисел на вчинення умисного вбивства потерпілого ОСОБА_19 та що у його діях наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, а саме, закінчений замах на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, за винятком вбивства, передбаченого статтями 116-118 цього Кодексу.

Захисник ОСОБА_17 зазначив, що винуватість його підзахисного у вчиненні кримінального правопорушення, стороною обвинувачення не доведена. На думку захисника зібрані докази у справі не підтверджують наявність у обвинуваченого мотиву на умисне вбивство людини, крім того, потерпілий не має претензій до обвинуваченого, у потерпілого встановлено наявність легких тілесних ушкоджень, поранення в ділянці шиї незначні, не проникаючі, при цьому єдиний свідок події померла та не була допитана судом. У зв`язку з цим просив суд виправдати ОСОБА_20 на підставі недоведеності його вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_20 у судових дебатах заперечив свою причетність до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, зазначивши, що удари потерпілому ножем не наносив, а лише намагався відібрати ніж у останнього з метою захисту, вказував, що аналогічні випадки між ними відбувалися і раніше.

Вислухавши доводи сторін, дослідивши докази кожен окремо та усі у їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що під час судового розгляду не було доведено наявності у ОСОБА_20 прямого умислу на спричинення смерті потерпілому.

Разом з тим є доведеною вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, тобто в умисному легкому тілесному ушкодженні, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, за тих фактичних обставин, як вони викладені вище у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Винуватість ОСОБА_20 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, за вищевказаних встановлених під час судового розгляду обставин, підтверджується наступними доказами:

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, згідно якого 24.01.2024 року до чергової частини ВП №3 Бучанського РУП ГУНП в Київській області надійшло повідомлення від ОСОБА_21 про те, що 24.01.2024 року, близько 17 години 30 хвилин, за адресою: АДРЕСА_3 під час спільного розпиття алкогольних напоїв між ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стався словесний конфлікт під час якого ОСОБА_20 умисно наніс два удари ножем в область горла ОСОБА_19 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді двох різаних ран шиї. Потерпілого ОСОБА_19 доставлено до Макарівської БЛІЛ МСР (ЄО № 393);

- рапортом старшого інспектора-чергового чергової частини ВП №3 Бучанського РУП ГУНП в Київській області № 393 від 24.01.2024 року, згідно з яким надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що 24.01.2021 року о 17 годині 22 хвилини за адресою: АДРЕСА_3 колишній чоловік зявниці наніс ножове поранення в шию її співмешканцю. Заявниця повідомила, що особа, яка вчинила вказані дії, перебуває на місці події та може становити небезпеку для оточуючих. Також зі слів заявниці встановлено, що вказана особа раніше перебувала в місцях позбавлення волі; Потерпілий ОСОБА_19 , 50-річного віку, на момент повідомлення перебував у свідомості;

- протоколом прийняття заяви від ОСОБА_19 про вчинення кримінального правопорушення від 24.01.2024 року. Згідно з вказаною заявою, заявник зазначає, що 24.01.2021 близько 17 години 30 хвилин, перебуваючи за місцем свого проживання, ОСОБА_20 наніс йому два ножові удари в ділянку шиї та горла;

- медичною довідкою, виданою Макарівською БЛІЛ МСР від 24.01.2024 року, згідно з якою у потерпілого ОСОБА_19 за результатами проходження огляду у лікаря-хірурга виявлено різані ножові рани обличчя та шиї;

- протоколом огляду місця події з фототаблицею від 24.01.2024 року, відповідно до якого було оглянуто домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , в ході якого на кухонному столі на кухні було виявлено кухонний ніж з плямами бурого кольору (лезо - 13 см, рукоятка - 7 см), на дерев`яному ліжку в кімнаті виявлено подушку з плямами бурого кольору та наволочку сірого кольору з плямами бурого кольору, футболку помаранчеву з плямами бурого кольору, на стільці в цій же кімнаті виявлено кухонний рушник з слідами бурого кольору, дві скляні чарки;

- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 24.01.2024 року, підставою якого було те, що безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення очевидець, в тому числі і потерпілий або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила кримінальне правопорушення, ОСОБА_20 затримано на за адресою: вул. Димитрія Ростовського, 66, смт Макарів, Бучанський район, Київська область та під час затримання було вилучено футболку чорного кольору;

- висновком експерта судово-медичної експертизи № 3/Д від 07.02.2024 року, відповідно до якого при судово-медичній експертизі з урахуванням медичних документів встановлено, що ОСОБА_19 знаходився на лікуванні в КНП «Макарівська БЛІЛ» МСР з 24.01.2024 року по 26.01.2024 року з діагнозом: «різані рани обличчя та шиї». Рана шиї відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я. Давність виникнення ушкоджень може відповідати вказаному терміну. В медичному документі лікарем хірургом рани кваліфіковані, як різані. Різані рани виникли від дії гострого предмету, яким міг бути клинок ножа. Ушкодження на тілі ОСОБА_19 могли утворитися при обставинах, які викладені в постанові слідчого. Рани у ОСОБА_19 розташовані в анатомічних частинах тіла людини (голова і шия), де знаходяться життєво важливі органи, тканини, нерви і судини, ушкодження яких можуть бути небезпечними для життя;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 08.03.2024 року з доданим відеозаписом на диску, за участі ОСОБА_20 , потерпілого ОСОБА_19 та свідка ОСОБА_21 , в ході якого підозрюваний ОСОБА_20 відтворив обставини, за яких ним було завдано тілесні ушкодження ножем ОСОБА_19 ;

- висновком експерта № 8/Д від від 18.03.2024 року, відповідно до якого згідно з медичною картою стаціонарного хворого № 210-117 при зверненні 24.01.2024 року до КНП МСР «Макарівська БЛІЛ» у ОСОБА_19 лікарем-хірургом описані три різані рани обличчя та шиї, а саме: одна рана в ділянці правої щоки розмірами 1,5х1 см з рівними краями, що кровоточать, одна рана на шиї справа розмірами 3,5х1 см та одна рана шиї в ділянці розташування персневидного хряща розмірами 5х1х1 см з рівними краями, які кровоточать і в ділянці яких органи не ушкоджені. Тілесні ушкодження у ОСОБА_19 у вигляді трьох різаних ран в ділянках щоки і шиї не могли утворитися при обставинах, на які вказує підозрюваний ОСОБА_20 під час проведення з ним слідчого експерименту 08.03.2024 року.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 100 від 31.01.2024 року ОСОБА_20 має мислення середнього темпу, послідовне та логічне, продуктивної психотичної симптоматики (галюцинацій, маячення) в своїй поведінці не виявляє. Рівень знань відповідає отриманій освіті та життєвому досвіду. Емоційно виразний, експресивний, лабільний. Виявляє мінливість настрою при торканні суб`єктивно-неприємних тем, реагує погіршенням емоційного фону, фіксованістю на отриманій негативній інформації, чутливістю сприйняття. Самооцінювальні судження диференційовані. Вважає себе психічно здоровою людиною, зловживання наркотичними речовинами категорично заперечує. Зі слів підекспертного алкоголь на даний час вживає «як усі, але можу випити 1 літр». Щодо інкримінованих дій повідомив, що «випивали, я схопив ніж, я намагався вирвати його». ОСОБА_20 у період вчинення інкримінованих йому дій на психічне захворювання не страждав. Крім того, останній у період вчинення інкримінованих йому дій в тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності не перебував. За психічним станом ОСОБА_20 у період вчинення вчинення інкримінованих йому дій міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. У ОСОБА_20 під час проведеного обстеження ознак психічного захворювання не виявлено. За своїм психічним станом на даний час останній може усвідомлювати значення дій та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_20 не потребує.

Отже, оцінивши кожен вищевказаний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності та сукупність доказів на предмет їхньої достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_20 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, за обставин, які встановлені під час судового розгляду, доведена поза розумним сумнівом.

Колегія суддів насамперед звертає увагу, що вирішення питання про наявність у діянні особи юридичних ознак складу кримінального правопорушення як підстави кримінальної відповідальності належить до компетенції суду, з огляду на положення ст. 62 Конституції України, ст. 2 КК України.

Більше того, відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Крім цього, як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Верховний Суд, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване кримінальне правопорушення було вчинене і обвинувачений є винуватим у вчиненні цього правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як ті, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і ті, що визначають його суб`єктивну сторону.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що, для того щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, які стосуються події, котра є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

З одного боку, стандарт доведення поза розумним сумнівом передбачає, що сумнів не повинен бути суто умоглядним, а має ґрунтуватися на певних установлених судом обставинах або недоведеності важливих для справи обставин, що дає підстави припускати такий розвиток подій, який суперечить версії обвинувачення і який неможливо спростувати наданими сторонами доказами.

З іншого боку, для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, установленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (див. постанову Верховного Суду від 25 червня 2025 у справі № 585/2819/24, провадження № 51-1299км25).

Щодо кваліфікації дій обвинуваченого органом досудового розслідування за ч. 2 ст. 15 п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, як закінченого замаху на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, за винятком вбивства, передбаченого статтями 116-118 цього Кодексу, то суд не погоджується з такою кваліфікацією, виходячи зі встановлених під час судового розгляду фактичних обставин справи.

Так, у п. 4 Постанови від 07.02.2003 № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» Пленум Верховного Суду України зазначив, що замах на злочин може бути вчинено лише з прямим умислом (коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання).

Питання про наявність у діях особи умислу на вбивство слід вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, треба враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передували події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій (п. 22 вищевказаної Постанови Пленуму ВСУ).

У постанові від 13.02.2020 у справі № 164/1826/17 Верховний Суд дійшов такого висновку: якщо умисне вбивство може бути вчинено як з прямим, так і з непрямим умислом, то замах на умисне вбивство можливий лише з прямим умислом, тобто коли вчинене свідчило про те, що винний усвідомлював суспільну небезпечність своїх дій, передбачав можливість або неминучість настання смерті іншої людини і бажав її настання, однак смертельний результат не настав з незалежних від нього обставин.

У вказаній постанові Верховний Суд дійшов висновку, що у разі, коли поведінка обвинуваченого до, під час та безпосередньо після вчинення злочину, свідчить про відсутність в нього умислу на вбивство потерпілого та доводить те, що він діяв з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті потерпілого, він повинен нести відповідальність лише за фактично заподіяні наслідки.

Крім того, у постанові від 25.05.2022 у справі № 368/807/19 Верховний Суд вказав на те, що залежно від характеру передбачення суспільно небезпечних наслідків виділяють умисел конкретизований і неконкретизований. Конкретизований умисел - це умисел, за якого особа передбачає конкретний характер суспільно небезпечних наслідків свого діяння, а неконкретизований - за якого особа передбачає можливість настання альтернативних суспільно небезпечних наслідків. Дії винуватого кваліфікуються як замах лише за наявності конкретизованого (визначеного) умислу.

У постанові від 09.11.2023 у справі № 383/931/19 Верховний Суд зробив аналогічні висновки, пославшись на те, що залежно від характеру передбачення суспільно небезпечних наслідків виділяють умисел конкретизований і неконкретизований. Конкретизований умисел - це умисел, за якого особа передбачає конкретний характер суспільно небезпечних наслідків свого діяння, а неконкретизований - за якого особа передбачає можливість настання альтернативних суспільно небезпечних наслідків. Дії винуватого кваліфікуються як замах лише за наявності конкретизованого (визначеного) умислу. Тобто, злочин не може бути кваліфікований як замах на вбивство у випадках, коли винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. Відповідальність у цих випадках повинна наставати лише за наслідки, які фактично було заподіяні.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 20.05.2025 (справа № 939/2393/21) та від 30.06.2025 року (справа № 646/8543/23).

У цій справі під час судового розгляду суд встановив, що ОСОБА_20 наніс потерпілому в ділянку обличчя та шиї три різані рани, чим спричинив останньому легке тілесне ушкодження.

При цьому суд приймає до уваги характер ударів, які були завдані ОСОБА_20 потерпілому та які спричинили потерпілому тілесні ушкодження. Ці удари були несильними (з огляду на характеристики ран, наведені у висновку судово-медичного експерта), неприцільними та в результаті не ушкодили життєво важливих артерій та вен.

Так, у дослідній частині висновку судово-медичного експерта № 8/Д від 18.03.2024 року зазначено, що у ОСОБА_19 лікарем-хірургом описані три різані рани обличчя та шиї, а саме: одна рана в ділянці правої щоки розмірами 1,5х1 см з рівними краями, що кровоточать, одна рана на шиї справа розмірами 3,5х1 см та одна рана шиї в ділянці розташування персневидного хряща розмірами 5х1х1 см з рівними краями, які кровоточать і в ділянці яких органи не ушкоджені.

Також суд приймає до уваги ту обставину, що ОСОБА_20 мав можливість продовжити наносити ОСОБА_19 тілесні ушкодження з огляду на відсутність очевидців у момент заподіяння ним тілесних ушкоджень потерпілому, за виключенням свідка ОСОБА_21 , яка судом не допитана через її смерть, проте особисто під час слідчого експерименту повідомила, що перебувала у стані сильного алкогольного сп`яніння, та в момент події спала поруч з потерпілим на дивані, а також з урахуванням фізичної форми потерпілого ОСОБА_19 , який суду підтвердив, що був також в стані сильного алкогольного сп`яніння, щоб чинити спротив діям ОСОБА_20 , крім того потерпілий під час слідчого експерименту зазначав, що має вади рухомості пальців обох кистей рук.

Показання обвинуваченого, що він після бійки за власною волею кинув ніж на стіл та видалився в іншу кімнату, підтверджені оглянутим відеозаписом слідчого експерименту та іншими доказами у справі не спростовані. Отже, під час судового розгляду не було встановлено факту існування для обвинуваченого об`єктивних перешкод, щоб довести умисел на вбивство до кінця.

Крім того, суд приймає до уваги поведінку потерпілого, який після поранення зазначив, що спочатку бажає закурити цигарку, а потім їхати до медичного закладу з швидкою медичною допомогою.

Ці обставини свідчать про відсутність явної реальної загрози життю потерпілого.

Суд враховує також те, що під час судового розгляду не встановлено, що обвинувачений ОСОБА_20 висловлював прямі погрози вбивством потерпілому. Потерпілий суду пояснив, що не пам`ятає, хто наніс йому тілесні ушкодження, також не пам`ятає, механізм їх нанесення, зазначив, що претензій до обвинуваченого не має, цивільний позов не заявляв, просив суд не призначати обвинуваченому покарання, пов`язане із позбавленням волі.

При цьому суд звертає увагу, що докази нанесення потерпілим ОСОБА_20 тілесних ушкоджень та те, що ОСОБА_19 напав на обвинуваченого першим в матеріалах кримінального провадження відсутні, а тому не заслуговує на увагу версія сторони захисту, що обвинувачений захищався, та в процесі необхідної оборони під час того як намагався вихватити у потерпілого ніж, наніс йому тілесні ушкодження в шию.

Безперечно кожна особа має право вжити заходів для своєї оборони та така оборона буде необхідною лише у випадку, якщо особа обороняється від діяння, ознаки якого передбачені Особливою частиною КК України. Крім того, необхідна оборона буде мати місце, якщо посягання буде реальним. Натомість поведінка обвинуваченого, який залишив місце події і не звернувся за захистом до правоохоронних органів із заявою про погрози його життю або здоров`ю не вказують на те, що ОСОБА_20 відчував таку реальну загрозу.

Сумнів у тому, що саме ОСОБА_20 напав на ОСОБА_19 з мотивів раптово виниклих неприязних відносин до останнього та не контролював свої емоції під час сварки у суду не виникає. Також обвинувачений в своїх показаннях в суді та потерпілий під час слідчого експерименту вказували на те, що під час сварки потерпілий ОСОБА_19 намагався декілька раз підвестися з дивану, проте через стан алкогольного сп`яніння не зміг цього зробити.

Таким чином, усі вищевказані обставини у своїй сукупності свідчать про відсутність у ОСОБА_22 прямого умислу на вбивство потерпілого та доводить те, що він діяв з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті потерпілого, а тому повинен нести відповідальність лише за фактично заподіяні наслідки, а саме за легке тілесне ушкодження, яке спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила кримінальні правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні ОСОБА_20 покарання суд керується вимогами ст. 65 КК України, згідно із якими особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому суд визнає вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

При призначенні покарання судом враховується, що обвинувачений на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має посередні характеристики за місцем проживання, раніше судимий вироком Бородянського районного суду Київської області від 24.04.2012 року за ч. 1 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років 6 місяців, має непогашену та не зняту судимість.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного ним кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, відсутність пом`якшуючих та наявність обтяжуючої покарання обставин, відсутність у потерпілого претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого.

Таким чином, суд вважає, що для досягнення цілей покарання, визначених ч. 2 ст. 50 КК України, з метою виправлення обвинуваченого та запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, слід призначити обвинуваченому покарання у виді обмеження волі у межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України.

Судом не встановлено підстав для призначення покарання ОСОБА_20 із застосуванням ст. 69 КК України.

Відповідно до частин 1, 5 ст. 72 КК України одному дню попереднього ув`язнення відповідають два дні обмеження волі.

Враховуючи викладене, ОСОБА_20 слід зарахувати в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 24.01.2024 року до 09.02.2026 включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні обмеження волі і вважати призначене покарання відбутим.

Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлено.

Процесуальні витрати на залучення експерта підлягають стягненню з обвинуваченогов дохід держави в сумі 2 650,48 грн.

Обраний обвинуваченому ОСОБА_20 запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили необхідно змінити на особисте зобов`язання.

На підставі ст. 174 КПК України арешт, накладений ухвалою слідчого судді Макарівського районного суду Київської області від 26.01.2024 на: кухонний ніж з плямами бурого кольору; наволочку сірого кольору з плямами бурого кольору; футболку помаранчеву з плямами бурого кольору; полотенце сірого кольору з плямами бурого кольору; дві скляні чарки; пластикову пляшку; футболку чорного кольору з написом білого кольору - необхідно скасувати.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_20 рахувати з моменту проголошення вироку, тобто з 10.02.2026 року.

На підставі ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_20 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 24.01.2024 року до 09.02.2026 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні обмеження волі і вважати призначене покарання відбутим.

Звільнити ОСОБА_20 з-під варти у залі суду негайно.

До набрання вироком законної сили змінити застосований до ОСОБА_20 запобіжний захід у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

До набрання вироком законної сили покласти на ОСОБА_20 виконання обов`язку, передбаченого ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати за кожною вимогою до суду, не відлучатися з Київської області без дозволу суду.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_20 наслідки невиконання покладених на нього обов`язків, а саме: у разі, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до суду, без поважних причин, не повідомить про причину своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, запобіжний захід відносно нього може бути змінено на більш суворий.

Стягнути з ОСОБА_20 процесуальні витрати на залучення експерта в дохід держави в сумі 2 650 (дві тисячі шістсот п`ятдесят) грн 48 коп.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Макарівського районного суду Київської області від 26.01.2024, на: кухонний ніж з плямами бурого кольору; наволочку сірого кольору з плямами бурого кольору; футболку помаранчеву з плямами бурого кольору; полотенце сірого кольору з плямами бурого кольору; дві скляні чарки; пластикову пляшку; футболку чорного кольору з написом білого кольору- скасувати.

Речові докази:

кухонний ніж з плямами бурого кольору; наволочку сірого кольору з плямами бурого кольору; футболку помаранчеву з плямами бурого кольору; полотенце сірого кольору з плямами бурого кольору; дві скляні чарки; пластикову пляшку; футболку чорного кольору з написом білого кольору, які зберігаються в камері схову речових доказів ВП № 3 Бучанського РУП ГУНП в Київській області - знищити.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом тридцяти діб з часу його проголошення прокурором, потерпілим, захисником та обвинуваченим.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, копія вироку негайно після його проголошення вручається прокурору та обвинуваченому.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3