Справа № 127/2477/26
Провадження № 1-кс/127/1047/26
У Х В А Л А

Іменем України

24 січня 2026 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

слідчого судді: ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання: ОСОБА_2

за участю:

прокурора: ОСОБА_3 ,

підозрюваного: ОСОБА_4 , захисника: адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, клопотання старшого слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селище Тростянець, Вінницької області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не одруженого, раніше не судимого, який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 286-1, ч. 5 ст. 407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому ОСОБА_6 24.01.2026 звернувся до суду з клопотанням, погодженим з прокурором ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Клопотання мотивовано тим, що слідчими четвертого слідчого відділу (з дислокацією в м. Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, за процесуального керівництва Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000659 від 07.05.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 1 ст. 286-1 КК України.

В межах даного кримінального провадження 23 січня 2026 року ОСОБА_4 повідомлено про те, що він підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 286-1 Кримінального кодексу України, тобто в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження та ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України, тобто у нез`явленні військовослужбовцем вчасно до місця служби без поважних причин, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 3 років, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України є нетяжким злочином, а також у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у виді до 10 років, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України є тяжким злочином.

У вказаному кримінальному провадженні існують ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема:

- підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та, або суду (п.1 ч.1 ст. 177 КПК України).

даний ризик доводиться тими обставинами, що ОСОБА_4 , не має сталих соціальних зв`язків, ніде не працює, не має постійного джерела прибутку, тому слідство дійшло до висновку, що останній при нагоді може залишити межі району і переховуватись від слідства так як останнього нічого не стримує.

- вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України),

Застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу не може запобігти вищевказаним ризикам.

Всі вищевказані обставини, у своїй сукупності свідчать про те, що застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_4 в рамках даного кримінального провадження є недоцільним та малоефективним, оскільки вони не можуть запобігти наявним ризикам.

Враховуючи викладене, слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся до суду з вищевказаним клопотанням та просив його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав, просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні при вирішенні клопотання поклалися на розсуд суду.

Суд, дослідивши вказане клопотання, матеріали кримінального провадження №0000659, заслухавши думку прокурора, пояснення підозрюваного та його захисника, дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводяться надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального провадження; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з часиною першою статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

За приписами частини другої статті 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Статтею 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що слідчими четвертого слідчого відділу (з дислокацією в м. Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, за процесуального керівництва Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000659 від 07.05.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 27.04.2019 ОСОБА_4 районним ІНФОРМАЦІЯ_2 було направлено для проходження строкової військової служби у військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України, де наказом командира військової частини № 91 від 30.04.2019 зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду стрільця 1 відділення 1 навчального взводу 1 навчальної роти.

16.10.2020 ОСОБА_4 уклав контракт з Міністерством справ України внутрішніх в особі командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, про проходження громадянами України військової служби у Національної гвардії України на посадах рядового складу строком на три роки.

Після неодноразових переведень, відповідно військової частини до наказу командира НОМЕР_1 №40/с від 26.01.2024 ОСОБА_4 переведено на посаду головного сержанта командира гармати 1 обслуги гармати 1 артилерійського взводу 2 артилерійської батареї артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України цієї ж військової частини.

Згідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ та організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні уведено воєнний стан із 05:30 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та діє по даний час.

Молодший сержант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 49, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, окрім іншого, зобов`язаний свято та непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно та чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, удосконалювати свою виучку та майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватись вимог Статутів Збройних Сил України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять не лише про нього, а й про Збройні Сили України в цілому.

Згідно до ст. ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, окрім іншого, військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог Статутів Збройних Сил України, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватись Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги Статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів із питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.

Згідно з п.п. 2.9 (а), 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, (далі - Правила дорожнього руху) водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Водночас, у порушення зазначених вище норм законодавства України молодший сержант ОСОБА_4 вчинив кримінальні правопорушення за наступних обставин.

22 січня 2026 року приблизно о 19 годині 45 хвилин водій молодший сержант ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи «ЗАЗ SENS», державний номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись в селищі Тростянець Гайсинського району Вінницької області по вул. Соборній, поблизу будинку № 102 в порушення вимог п.п. 2.9 (а), 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР України), не обрав безпечної швидкості руху, не враховував дорожню обстановку, стан транспортного засобу, щоб мати змогу безпечно контролювати його рух та безпечно керувати ним, виїхав за межа проїзної частини праворуч, по напрямку свого руху, де допустив наїзд на припаркований автомобіль «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_3 . Внаслідок контактування автомобілів, відбулося відкидання автомобіля «Volkswagen Passat», з подальшим наїздом пішоходів, які перебували за межами проїзної частини поблизу автомобіля «Volkswagen Passat»: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Після первинного контакту відбувся наїзд автомобілем «ЗАЗ SENS» на припаркований службовий автомобіль поліції «СКС PGO-42ПП», спеціальний номерний знак 021845.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішоходи ОСОБА_8 ОСОБА_9 та ОСОБА_10 отримали ттідесні ушкодження та були госпіталізовані до медичних закладів.

В цей же час, можливість попередження виникнення дорожньо-транспортної пригоди, у водія ОСОБА_4 , який здійснював керування автомобілем «ЗАЗ SENS», державний номерний знак НОМЕР_2 , з технічної точки зору забезпечувалась виконанням ним вимог п.п 12.1 Правил дорожнього руху, для виконання яких у останнього були відсутні будь-які перешкоди технічного характеру.

Окрім того, ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи характер свого суспільно небезпечний діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою ухилитися від військової служби, в умовах воєнного стану, о 08 год. 16.04.2024 вчинив нез`явлення до тимчасового місця розташування військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, що дислокувалась за адресою: АДРЕСА_2 , та ухилявся від проходження військової служби до 22.01.2026, коли його було затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

За час відсутності у військовій частині НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_4 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами указаної військової частини, правоохоронні органи або органи військового управління про свою належність до військової служби, а також про учинене ним нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, не повідомляв та проводив час на власний розсуд.

01 червня 2024 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, у нез`явленні військовослужбовцем вчасно до місця служби без поважних причин, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

23 січня 2026 року ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

23 січня 2026 року ОСОБА_4 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених:

- ч. 1 ст. 286-1 КК України, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження;

- ч. 5 ст. 407 КК України, у нез`явленні військовослужбовцем вчасно до місця служби без поважних причин, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, суд зважає на те, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Також, суд звертає увагу на те, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування (рішенні у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984).

Проаналізувавши зміст клопотання про застосування запобіжного заходу, а також доданих до клопотання доказів, а саме: витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000659 від 07.05.2024; протоколу огляду місця дорожньо-транспортної події; протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину; висновку службового розслідування; протоколів допитів свідків; повідомлення про підозру; повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру; інших матеріалів кримінального провадження; пояснень підозрюваного наданих в судовому засіданні, слідчий суддя дійшов висновку, що на час розгляду даного клопотання підозра щодо вчинення ОСОБА_4 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 286-1, ч. 5 ст. 407 КК України обґрунтована.

Відповідно до частини восьмої статті 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто виключно тримання під вартою.

В судовому засіданні судом встановлено, що ОСОБА_4 має постійне місце проживання, неодружений, раніше не судимий.

В той же час, органом досудового розслідування ОСОБА_4 оголошено про підозру у вчиненні тяжкого злочину (ч. 5 ст. 407 КК України), за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

Таким чином, враховуючи обставини кримінального правопорушення, його наслідки в умовах сьогодення, а саме те, що злочин вчинено під час правового режиму воєнного стану у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України, тяжкість покарання за злочин по якому оголошено підозру, особу підозрюваного, суд, аналізуючи положення ч. 8 ст. 176 КК України, під час розгляду клопотання, дійшов висновку, що підозрюваний ОСОБА_4 перебуваючи на волі може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що унеможливлює обрання йому більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Суд звертає увагу на те що підозрюваного 07.06.2024 було оголошено в розшук, а тому ризик переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду є надзвичайно високим.

Суд також враховує вік та стан здоров`я підозрюваного та інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

Крім того, слідчим суддею врахована практика Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до вимог частини третьої статті 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених названим Кодексом.

В той же час, абзацом 8 частини четвертої статті 183 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Таким чином, оскільки ОСОБА_4 є військовослужбовцем та підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а також залишивши військову частину вчинив інше кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286-1 КК України, слідчий суддя вважає не доцільним визначати підозрюваному розмір застави.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 184, 186, 193, 196, 197, 400 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк тримання під вартою діє протягом 60 (шістдесят) днів з моменту затримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак в межах строку досудового розслідування, тобто до 18 березня 2026 року (включно).

Строк дії ухвали суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити до 18 березня 2026 року.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Подача апеляційної скарги на дану ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя