Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

24 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

заявника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції з використанням підсистеми «Електронний суд» апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24 вересня 2025 року,

у с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24.09.2025 скарга ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб (слідчих) Головного слідчого управління Національної поліції України (далі - ГСУ НПУ), яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) після отримання заяв (повідомлень) про кримінальне правопорушення від 15.02.2023 № ТИ-15238892, від 11.09.2025, повернута.

Ухвала слідчого судді мотивована тим, що ОСОБА_5 пропустив строк подання скарги, не порушує питання про його поновлення та не вказує поважні причини пропуску цього строку, що відповідно до вимог п.3 ч.2 ст.304 КПК України є підставою для повернення скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить ухвалу слідчого судді скасувати і постановити нову ухвалу, якою: визнати протиправною бездіяльність ГСУ НПУ, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР за його заявами від 15.02.2023 № ТИ-15238892, від 11.09.2025; зобов`язати уповноважених осіб ГСУ НПУ невідкладно внести відомості до ЄРДР і надати заявнику витяг. Також просить, як альтернативу, ухвалу слідчого судді скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції з обов`язком перевірити по суті законність бездіяльності стосовно обох заяв і додержання вимог ст.214 КПК України.

Як зазначає ОСОБА_5 , він є жертвою збройної агресії, тимчасової окупації, воєнних злочинів та геноциду, скоєних представниками Російської Федерації проти цивільного населення на тимчасово окупованій території Луганської області України та на території самої Російської Федерації, а також заявником у кримінальному провадженні № 0000060 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.442 КК України (геноцид).

15.02.2023 він подав заяву про вчинення кримінального правопорушення через Державну установу «Урядовий контактний центр» на ім`я Президента України (№ ТИ-15238892). Міністерство внутрішніх справ України листом № Т-2788 від 16.02.2023 повідомило, що звернення передано для розгляду до НПУ. 28.07.2025 він подав нагадування до НПУ у зв`язку з відсутністю відповіді на заяву. Офіс Генерального прокурора листом № 31/3/1-84040 вих-25 від 10.09.2025 підтвердив, що це питання відноситься до юрисдикції органів правопорядку України, що він має право звернутися безпосередньо до поліції, чим, на думку ОСОБА_5 , проігнорував обов`язок держави щодо належного розслідування особливо тяжких злочинів.

11.09.2025 він повторно подав заяву про внесення відомостей до ЄРДР, посилаючись на ч.1 ст.214 КПК України. Однак ГСУ НПУ відомості за його заявами до ЄРДР не внесло, витяг з ЄРДР не надало, не розпочало досудове розслідування і тим самим не виконало вимоги закону.

Ухвалу слідчого судді про повернення скарги вважає незаконною, оскільки бездіяльність, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР, має триваючий характер. Слідчий суддя помилково обчислив десятиденний строк подання скарги від первісної заяви від 15.02.2023, тоді як предмет оскарження охоплює і його останню заяву від 11.09.2025, а тому скарга подана 18.09.2025 через систему «Електронний суд» у встановлений законом строк. Також слідчий суддя не врахував підтвердження подання та отримання заяви від 11.09.2025, нагадування від 28.07.2025, не проаналізував, коли саме ГСУ НПУ отримало відповідні звернення, чому не внесло відомості до ЄРДР, і таким чином усунувся від судового контролю, формально пославшись на строк, чим позбавив його доступу до правосуддя. Наголошує на тому, що строк оскарження за останньою заявою від 11.09.2025 він не пропустив, але навіть, якщо суд апеляційної інстанції дійде протилежного висновку, просить його поновити, оскільки пропуск строку зумовлений об`єктивними перешкодами - відсутністю належного інформування про результати розгляду та тривалою бездіяльністю НПУ.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи заявника ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, 15.02.2023 ОСОБА_5 подав заяву про вчинення кримінального правопорушення до Державної установи «Урядовий контактний центр» (№ ТИ-15238892), розгляд якої було доручено НПУ, про що заявник був проінформований листом Міністерства внутрішніх справ України № Т-2788 від 16.02.2023.

28.07.2025 ОСОБА_5 звернувся до НПУ і просив надати йому відповідь по суті питань, порушених у заяві від 15.02.2023 № ТИ-15238892.

11.09.2025 ОСОБА_5 повторно звернувся до НПУ із заявою про внесення відомостей до ЄРДР та початок досудового розслідування, в якій, серед іншого, просив невідкладно внести до ЄРДР відомості за фактами, викладеними в його заяві від 15.02.2023 № ТИ-15238892, листі Міністерства внутрішніх справ України № Т-2788 від 16.02.2023, його зверненні від 28.07.2025, а також з урахуванням листа Офісу Генерального прокурора № 31/3/1-84040 вих-25 від 10.09.2025.

Слідчий суддя, встановивши, що ОСОБА_5 звернувся із заявою про вчинення злочину 15.02.2023, яка була скерована до НПУ 16.02.2025, а скаргу на бездіяльність подав лише 18.09.2025, тобто через 31 місяць, дійшов висновку, скарга подана після закінчення встановленого законом строку її подання, питання про поновлення цього строку не порушено, а тому повернув її.

Висновки, викладені в ухвалі слідчого судді, є обґрунтованими і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

При цьому згідно з ч.1 ст.214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з ЄРДР.

Згідно з ч.1 ст.304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача, чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Оскільки заява ОСОБА_5 від 15.02.2023 № ТИ-15238892 вже станом на 21.02.2023 була скерована до НПУ, подаючи 18.09.2025 скаргу на бездіяльність, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, заявник вочевидь пропустив строк оскарження такої бездіяльності.

Доводи в апеляційній скарзі про своєчасне подання скарги з огляду на триваючий характер бездіяльності не можуть бути взяті до уваги, оскільки є вільним трактуванням вимог кримінального процесуального закону і суперечать положенням ч.1 ст.304 КПК України. Зі змісту вказаної норми у взаємозв`язку з ч.1 ст.214 КПК України чітко вбачається початок, з якого слід обчислювати перебіг строку оскарження бездіяльності.

Надуманими є і твердження, що слідчий суддя помилково обчислив строк від дати подання первісної заяви від 15.02.2023, а не заяви від 11.09.2025.

Як правильно звернув увагу слідчий суддя, 11.09.2025 ОСОБА_5 направив до НПУ повторне нагадування у вигляд заяви про несення відомостей до ЄРДР та початок досудового розслідування за відомостями із заяви від 15.02.2023 № ТИ-15238892. І про те, що ця заява є повторним нагадуванням, а не заявою про вчинення кримінального правопорушення, заявник сам зазначав у скарзі на бездіяльність.

Що ж стосується прохання в апеляційній скарзі про поновлення строку оскарження бездіяльності, то воно задоволене бути не може, оскільки суд апеляційної інстанції переглядає законність ухвали слідчого судді про повернення скарги, і такого клопотання в розпорядженні слідчого судді на час постановлення ухвали не було.

Згідно п.3 ч.2 ст.304 КПК України скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку, передбаченого частиною першою цієї статті, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або слідчий суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Оскільки ОСОБА_5 подав до суду скаргу з надто великим пропуском строку і не порушував питання про його поновлення, ухвала слідчого судді про повернення йому скарги є законною, обґрунтованою і вмотивованою, і підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24 вересня 2025 року, якою повернуто скаргу ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб Головного слідчого управління Національної поліції України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяв (повідомлень) про кримінальне правопорушення від 15 лютого 2023 року № ТИ-15238892, від 11 вересня 2025 року, залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3