Справа № 496/5507/21
Провадження № 1-кс/496/1558/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2025 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області в складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

слідчого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Біляївка клопотання слідчого СВ Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Сергіївка, Білгород-Дністровського району Одеської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 11.09.1997 Білгород-Дністровським міським судом за ч. 2 ст. 141 КК України до 3,6 років позбавлення волі,

за матеріалами кримінального провадження за № 0000276 від 13.12.2012 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СВ Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області, звернулася до суду з клопотанням, в якому просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

При цьому посилається на те, що 07.09.2002 року приблизно о 22 голині 40 хвилин, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи спільно та за попередньою змовою з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які засуджені вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 30.01.2003 за вчинення даного злочину, керуючись корисливим мотивом, знаходячись в селищі Авангард Овідіопольського району Одеської області, з метою незаконного заволодіння автомобілем марки «Mercedes-Benz» модель «S 350 TDS» реєстраційний номер НОМЕР_1 , а також іншим цінним майном, яке знаходилось в автомобілі, здійснили напад на ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . При цьому, ОСОБА_7 накинув на шию ОСОБА_8 , що сидів за кермом автомобіля, мотузку та почав його душити, Після чого ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , стали бити ОСОБА_8 та наносити удари в область голови та тіла, чим спричинили тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепномозкової травми, лінійного перелому лобної та основної кісток зліва, перфорації лівої барабанної перетинки з отогемоливворію, забитих ран, синців і садна голови, шиї, садна верхніх кінцівок, садин животу, які є небезпечними для життя потерпілого в момент їх заподіяння. Коли ОСОБА_8 втратив свідомість, останні зв`язки його липкою стрічкою, відвезли в лісосмугу, кинули його з автомобіля і незаконно заволоділи автомобілем «Mercedes-Benz» модель «S 350 TDS», вартістю 135000 грн, чим завдали потерпілому шкоду. У вчиненні зазначеного кримінального правопорушення підозрюється ОСОБА_5 .

18.03.2013 року ОСОБА_5 , повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000276 від 13.12.2012 року.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 переховувався від правоохоронних органів, останнього оголошено в розшук та ухвалою слідчого судді від 18.03.2025 року задоволено клопотання слідчого та надано дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою його приводу до суду для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Так, 28.08.2025 о 00 годин 58 хвилин відповідно до вимог ст. 191 КПК України ОСОБА_5 затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.

Слідчий у судовому засіданні на задоволенні клопотання наполягав, посилаючись на обставини викладені у письмовому клопотанні щодо існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Прокурор за технічних обставин не був на зв`язку в режимі відеоконференцзв`язку, не було зображення та був не стійкий аудіо сигнал.

У судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник заперечували проти задоволення клопотання, при цьому захисник посилалася на те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не доведені з боку сторони обвинувачення, її підзахисний не має наміру переховуватись від органів досудового розслідування, суду, впливати на свідків чи вчинити інше правопорушення, також звернула увагу суду що взагалі сплинули строки давності притягнення до кримінальної відповідальності, оскільки мова їде про події 07.09.2002 року, тобто сплинуло майже 23 роки.

Заслухавши пояснення слідчого, підозрюваного та його захисника, вивчивши матеріали, додані до клопотання, матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно ч. 2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п. 84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі «Харченко проти України», п.4 ст. 5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви», № 48297/99, п.43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

З матеріалів вбачається, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів. Події, які ставляться за провину підозрюваному, мали місце 07.09.2002 року.

Статтею 44 КК України встановлено правові підстави та порядок звільнення від кримінальної відповідальності, де у частині 1 цієї статті зазначено, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, а частина друга зазначає, що звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюється виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Строки давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачені ст. 49 КК України.

Перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років (ч. 2 ст. 49 КК України).

Тобто, за загальним правилом ч. 2 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності після спливу не менше п`ятнадцяти років з дня вчинення кримінально протиправного діяння.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що особою, що ухиляється від слідства або суду, визнається відома цим органам особа (що підтверджується матеріалами кримінальної справи) як така, що вчинила певний злочин і здійснила дії з метою переховування місця свого перебування від слідства або суду (наприклад, не з`являється без поважних причин до слідчого або в суд, вчинила втечу після затримання, порушує умови запобіжного заходу, змінила місце перебування або документи, що посвідчують особу, перейшла на нелегальне становище тощо). Як правило, це особа, щодо якої винесена постанова про притягнення її як обвинуваченої та про оголошення її розшуку або обрання (зміни) запобіжного заходу. Отже, не можуть розглядатися як такі, що ухиляються від слідства або суду, особи, що хоч і переховуються після вчинення злочину, але правоохоронним органам або взагалі невідомо про вчинений злочин, або недоведена причетність конкретної особи до даного злочину. День, з якого особа вважається такою, що ухиляється від слідства або суду, визначається початковим днем відповідної фактичної поведінки такої особи (наприклад, день втечі з-під варти або день неявки без поважних причин до слідчого або в суд) або днем винесення слідчим (судом) постанови (ухвали) про розшук цієї особи чи обрання (зміни) щодо неї запобіжного заходу.

Зупинення перебігу давності означає, що час, який минув з дня вчинення злочину, до дня, коли особа почала ухилятися від слідства або суду, не втрачає свого значення, він зберігається і зараховується в загальний строк давності, що минає, тобто відновлюється (а не починається спочатку) із дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. Отже, час зупинення перебігу давності дорівнює часу ухилення особи від слідства або суду.

Особа, що вчинила злочин і ухиляється від слідства або суду, не може все життя, що залишилося, перебувати під постійним страхом того, що в будь-який час, скільки б його не минуло з дня вчинення злочину, вона може бути за нього притягнута до кримінальної відповідальності. Тому відповідно до частин 2 і 3 ст. 49 КК особа, яка ухиляється від слідства і суду у будь-якому випадку звільняється від кримінальної відповідальності, якщо: 1) з дня вчинення злочину будь-якої тяжкості пройшло не менше п`ятнадцяти років (так званий недиференційований строк давності) і 2) ця давність не була перервана вчиненням нового злочину середньої тяжкості, тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Зі змісту КК України вбачається, що 15-річний спеціальний недиференційований строк давності залишився незмінним та по закінченню якого особа, яка вчинила злочин будь-якої тяжкості, звільняється від кримінальної відповідальності навіть у разі, коли вона протягом цього терміну ухилялась від слідства або суду. Особа, яка тривалий час переховувалась від правоохоронних органів, не повинна решту свого життя перебувати під загрозою кримінального переслідування.

Та як закріплено усталеною практикою Верховного суду, покарання, призначене після того, як сплинув тривалий строк, є несправедливим актом, несумісним з принципом гуманізму, набуває рис необґрунтованої помсти з боку держави.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, що передбачено ч.2 ст. 194 КПК України.

Зважаючи на викладене, на момент вирішення питання про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 сплинули строки притягнення підозрюваного до кримінальної відповідальності, а тому слідчий суддя не вважає доцільним вирішувати питання щодо обґрунтованості заявленої підозри у вчиненні злочину та розглядати питання щодо запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, зважаючи на встановлені судовим розглядом обставини справи і доводи сторін, слідчий суддя вважає необхідним відмовити в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 на підставі ст. 49 КК України

Керуючись ст. ст. 176-178, 182-184, 193, 194, 196, 197, 205 КПК України, слідчий суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання слідчого СВ Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1

З врахуванням тривалої недостатньої кількості суддів в Біляївському районному суду Одеської області, щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які на лікарняному, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку виготовлення повного тексту ухвали суду, яке було виготовлено 07 жовтня 2025 року.