В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 338/1277/25

04 листопада 2025 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі : головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю : секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани кримінальне провадження № 0000125 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Жабокруки Тлумацького району Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , не працюючого, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, раніше не судимого, громадянина України,

за ч.2 ст.345 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 умисно заподіяв працівникові правоохоронного органу побої у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин.

Інспектор сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 2 (селище Богородчани) Івано-Франківського районного управління поліції ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_5 02 вересня 2025 перебував у складі добового наряду Амулет-14 спільно з працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Виконуючи свої службові обов`язки, ОСОБА_5 , разом із вищевказаними працівниками ТЦК та СП, рухаючись на службовому автомобілі «Renault Duster», реєстраційний номер НОМЕР_1 , о 12 год 44 хв, поблизу магазину «Струмок», який розташований на вул. Шевченка в с. Глибоке Богородчанської ТГ Івано-Франківського району Івано-Франківської області, помітили особу, яка, ймовірно, підлягає військовому обліку відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

У зв`язку з цим, з метою встановлення особи та перевірки наявності підстав для вручення повістки або уточнення облікових даних, ОСОБА_5 , будучи у форменому одязі працівника поліції, спільно з представниками ТЦК та СП, звернулися до вказаного громадянина для з`ясування його особистих даних.

У свою чергу, ОСОБА_4 відмовився надати особисті документи для перевірки та намагався залишити територію вищезазначеного магазину на власному скутері. У подальшому між працівниками територіального центру комплектування та соціальної підтримки, працівником поліції і ОСОБА_4 виникла словесна суперечка.

Під час суперечки ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що перед ним перебуває працівник поліції при виконанні службових обов`язків, діючи умисно, з мотивів явної неповаги до представника влади та з метою перешкоджання виконанню ним службових обов`язків, наніс йому один удар рукою у область голови та схопив за шию.

Внаслідок насильницьких дій ОСОБА_4 , ОСОБА_5 завдано сильного фізичного болю без спричинення тілесних ушкоджень.

В судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, підтвердив викладені в обвинуваченні обставини та дав показання про те, що близько 14 години перебував біля магазину «Струмок», який розташований на вул. Шевченка в с. Глибоке. В цей час до нього підійшли поліцейський та працівники ТЦК та СП, які вимагали від нього військово-облікові документи. Він звернувся до поліцейського, щоб той надав правову оцінку законності вимог працівників ТЦК та СП, однак ніякої реакції не отримав. Розсердившись бездіяльністю, на його погляд, працівника поліції, він наніс йому удар в обличчя та схопив за шию. Після вчиненого він попросив пробачення у потерпілого, сприяв слідству під час здійснення досудового розслідування.

Щиро розкаюється у тому, що сталося, просить суворо його не карати. Не оспорює кваліфікацію інкримінованого йому діяння, погоджується з тим, щоб не досліджувати докази стосовно фактичних обставин справи, які він не заперечує.

Відповідно до вимог ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому встановлено добровільність та істинність позиції обвинуваченого, а також роз`яснено, що в такому випадку він буде позбавлений можливості оспорювати фактичні обставини справи, які не досліджуються судом, в апеляційному порядку.

За таких обставин суд вважає вину обвинуваченого доведеною, а його дії кваліфікує за ч.2 ст.345 КК України якумисне заподіяння працівникові правоохоронного органу побоїв у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

При призначенні покарання обвинуваченому суд відповідно до вимог ст.65 КК України враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Суд враховує, що вчинене ОСОБА_4 діяння відноситься до нетяжких злочинів, бере до уваги позитивну характеристику обвинуваченого, а також те, що на обліку у лікарів нарколога та психіатра він не перебуває.

Суд бере до уваги думку потерпілого, який не має до обвинуваченого ніяких претензій та просить не карати суворо.

Суд також враховує досудову доповідь органу пробації про те, що виправлення обвинуваченого можливе без позбавлення або обмеження волі, оскільки ймовірність вчинення повторного правопорушення є середня.

За наведених обставин, суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання у межах санкції ч.2 ст.345 КК України у виді обмеження волі.

Разом з тим, відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

Водночас загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, з огляду на положення ст. 75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.

Беручи до уваги дані про особу обвинуваченого, зваживши на обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому, відсутність тяжких наслідків, пов`язаних із вчиненням кримінального правопорушення, а також на другорядну роль кари як мети покарання, суд вважає, що застосувавши ст.75 КК України, ОСОБА_4 слід звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням з покладанням на нього обов`язків відповідно до ст.76 КК України. При цьому суд звертає увагу, що застосування ст.75 КК України входить до дискреційних повноважень суду, на чому наголошено Верховним Судом в ухвалі від 01.02.2018 року.

Призначення саме такого покарання, на думку суду, буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Запобіжний захід під час досудового розслідування ОСОБА_4 не обирався, з урахуванням вимог ст.176, 177 КПК України у суду відсутні підстави для обрання запобіжного заходу щодо обвинуваченого. Цивільний позов не заявлений.

Питання про речові докази суд вирішує в порядку, визначеному ст.100 КПК України.

Керуючись ст.370, 374 КПК України, суд

з а с у д и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, та призначити покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України від відбування покарання ОСОБА_4 звільнити з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки.

Відповідно до ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази : DVD-R диск з відеозаписами з відеореєстратора службового автомобіля залишити в матеріалах кримінального провадження.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий ОСОБА_1