справа № 208/1317/26
провадження № 1-кс/208/722/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Кам`янського ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 (в режимі ВКЗ), підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференціїклопотання заступника начальника СВ Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , погодженого прокурором Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця міста Дніпродзержинська, Дніпропетровської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , переданого в розпорядження військової частини НОМЕР_2 , у військовому званні «солдат», раніше судимого, 2.04.2024 року Петриківським районним судом Дніпропетровської області за ч.4 ст.185 КК України до позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки,-

в с т а н о в и в:

Слідчий звернувся із даним клопотанням, яким просить застосувати у рамках кримінального провадження внесеного в ЄРДР № 0000024 від 23.01.2026 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбаченних ч. 2 ст. 190 КК України, у відношенні ОСОБА_4 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з визначенням розміру застави 20 розмірів прожиткового мінімуму.

В обґрунтування клопотання слідчим зазначено, що слідчими відділом Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000024, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.01.2026, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України.

Досудовим розслідуванням, встановлено, що ОСОБА_4 підозрюється у тому, що він, будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , переданим у розпорядження військової частини НОМЕР_2 , у військовому званні «солдат», відповідно до вимог статей 9, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 14 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків особисто та утримувати від них інших військовослужбовців, вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

При цьому ОСОБА_4 раніше вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 185 КК України, на шлях виправлення не став та, перебуваючи у періоді іспитового строку, повторно вчинив умисний корисливий злочин проти власності.

Так, 18.10.2026 приблизно о 16 годині ОСОБА_4 прибув до магазину «4 з хвостиком», розташованого за адресою: вул. Миру, буд. 17, Заводський район, м. Кам`янське, Дніпропетровська область, де працювала раніше знайома йому ОСОБА_7 .

Перебуваючи у вказаному приміщенні, ОСОБА_4 побачив мобільний телефон «POCO M4 Pro 5G 4/64 GB», ІМЕІ НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , який перебував у користуванні ОСОБА_7 , та належить ОСОБА_8 . У цей момент у ОСОБА_4 виник умисел, спрямований на заволодіння зазначеним майном шляхом зловживання довірою.

Реалізуючи свій прямий злочинний умисел, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи повторно, з корисливих мотивів та з метою незаконного збагачення, користуючись довірливими відносинами з ОСОБА_7 , ОСОБА_4 під надуманим приводом необхідності послухати музику та здійснити дзвінок, попросив у неї зазначений мобільний телефон, пообіцявши повернути його після використання.

Довіряючи ОСОБА_4 та не підозрюючи про його злочинні наміри, ОСОБА_7 добровільно передала йому мобільний телефон «POCO M4 Pro 5G 4/64 GB», вартістю 3609,67 грн, який належить ОСОБА_8 .

Отримавши у своє розпорядження зазначене майно, ОСОБА_4 , не маючи наміру повертати його власнику, скориставшись тим, що ОСОБА_7 втратила контроль над майном, залишив приміщення магазину та з місця вчинення кримінального правопорушення зник.

Надалі, 18.01.2026 близько 17:19 годин, ОСОБА_4 прибув до ломбарду ПТ «ЛОМБАРД «ГАРАНТ» ІМПЕРІАЛ», який розташований за адресою м. Камянське, пр.. Свободи, 55, де збув вищевказаний мобільний телефон за 2 000 гривень, і таким чином розпорядився вказаним майном на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_4 , діючи умисно, повторною, шляхом обману та зловживання довірою, заволодів майном ОСОБА_8 , у результаті чого останньому спричинено майнову шкоду на загальну суму 3 609,67 грн., тобто, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

12.02.2026 військовослужбовцю ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, у спосіб передбачений КПК України для вручення повідомлень.

Таким чином останній повідомлений про підозру у вчиненні нетяжкого злочину за який, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до трьох років.

На думку органу досудового розслідування та прокурора, інший будь-який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та знизити ризики, які є актуальними.

В судовому засіданні прокурором підтримано клопотання за його змістом та обґрунтуванням та зазначено, що підставами застосування запобіжного заходу у відношенні підозрюваного ОСОБА_4 є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, на підставі зібраних в ході досудового розслідування доказів, а також наявність ризиків передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які за своїй сукупності дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, і що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави 20 прожиткових мінімумів є єдиним видом запобіжного заходу який зможе запобігти заявленим ризикам, які є реальними.

Підозрюваний ОСОБА_4 в ході розгляду клопотання з підозрою погодився. Просив пом`якшити запобіжний захід та застосувати до нього домашній арешт, виявив бажання повернутися на військову службу.

Захисник підозрюваного також просив застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Вислухавши сторони, дослідив клопотання, матеріали кримінального провадження, підстави та обґрунтування покладені в його обґрунтування, приходжу до наступного:

Згідно ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

Як встановлено під час розгляду клопотання, 12.02.2026 підозрюваному ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Як вбачається з досліджених судом матеріалів клопотання, обґрунтованість повідомленої ОСОБА_4 підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України підтверджується зібраними під час досудового розслідування належними та допустимими доказами у їх сукупності, зокрема:

- допитом потерпілого ОСОБА_8 , протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю ОСОБА_8 , допитом свідка ОСОБА_7 , пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю ОСОБА_7 , допитом свідка ОСОБА_9 , оглядом предмета - договору про надання фінансового кредиту, висновком експерта про проведення судової товарознавчої експертизи, оглядом предмета - оптичний диск із відеозаписом, вилучений з приміщення ломбарду ПТ Ломбард Гарант Імперіал БАТУРА Р.В, і КОМПАНІЯ та іншими матеріалами у своїй сукупності.Фактичні данні щодо обставин, що мають значення для кримінального провадження, надання їм оцінки та встановлення кваліфікаційних складових злочину або їх спростування, не вирішуються слідчим суддею під час розгляду даного клопотання, а тому і не можуть оцінюватися з зазначених підстав.

Стаття 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожному право на свободу та особисту недоторканність.

Згідно вимог ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Практика ЄСПЛ послідовна в підкреслюванні початку розслідування як етапу, коли цей ризик перешкоджання досудовому розслідування або впливу на свідків чи потерпілих може виправдовувати тримання під вартою. Цей підхід випливає з припущення, що розслідування власне і призначене для того, щоб зібрати та зберегти докази. В рішенні ЄСПЛ від 26.01.93 у справі «W. v. Switzerland», § 35 сформульовано правову позицію, що згодом потреби розслідування недостатньо виправдовують тримання підозрюваного під вартою: зазвичай цей ризик зменшується тою мірою, як просувається розслідування, збираються свідчення та здійснюється перевірка. Наразі стадія збору доказів, встановлення дійсних обставин кримінального правопорушення ще триває, що виправдовує використання найсуворішого запобіжного заходу з метою унеможливлення незаконного впливу підозрюваного на хід кримінального провадження у його "вразливій" стадії.

Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Виходячи із приписів ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У ході досудового розслідування задля об`єктивного його розслідування в розумні строки, виникла необхідність в обранні підозрюваному запобіжного заходу з метою забезпечення виконання ним перед органом досудового розслідування та судом покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та які вказують, що підозрюваний може:

- переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду: враховуючи, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні нетяжкого злочину за який, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до трьох років, у зв`язку із чим розуміючи тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання, оцінивши негативні наслідки переховування як менш несприятливі, ніж обмеження, пов`язані з триманням під вартою як запобіжним заходом або відбуванням покарання. Невідворотність покарання за злочини вже саме по собі є підставою та мотивом для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

- незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні: орган досудового розслідування вважає, що у разі необрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , останній може, як у спосіб погроз так і реально впливати на свідків вчиненого кримінального правопорушення, які є останньому близькими знайомими.

Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

- вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється: підозрюваний вчинив кримінальне правопорушення майнової спрямованості повторно, що вказує на те, що підозрюваний не виправився та продовжує вчиняти дії кримінального характеру, не дотримується суспільних норм поведінки, моралі, а також покладених на нього обов`язків, в тому числі ОСОБА_4 розуміючи, що відповідно до вироку суду від 02.04.2024, якого було звільнено від покарання з іспитовим строком 2 роки та розуміючи, що на теперішній час у відношенні нього розглядається справа № 944/1543/23, (номер судового провадження №1-кп/944/824/23) за ч.5 ст.407 КК України, вчинив правопорушення з корисливим мотивом.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_4 необхідно обрати найсуворіший запобіжний захід, який дієво забезпечить виконання підозрюваним передбачених кримінальним процесуальним кодексом України обов`язків.

Лише обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зможе запобігти усім вищевказаним ризикам, у тому числі вчинення підозрюваним нових кримінальних правопорушень.

Застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, таких як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт, будуть недостатніми для запобігання зазначеним ризикам, так як виходячи зі змісту ст.ст. 179-182 КПК України, вони не позбавляють у повній мірі підозрюваного можливості вільно пересуватися, вчиняти протиправні дії.

Слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Щодо посилання підозрюваного на необґрунтованість підозри, слідчий суддя враховує рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», згідно якого, для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 року у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

З досліджених слідчим суддею матеріалів кримінального провадження вбачається, що зібрана доказова база відповідає наведеним вище критеріям. Затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».

Слідчий суддя зазначає, що стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на цей час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного із вчиненням злочину, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.

Наявність же будь-яких обставин, що є суперечливими, або свідчать про наявність даних, які підлягають перевірці, є завданням органу досудового розслідування під час розслідування справи з метою підтвердження або спростування підозри, яка стала підставою для затримання, що повинно підтвердити або спростувати підозру.

Посилання ОСОБА_4 на обрання йому більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, як зазначено вище, спростовано прокурором в ході розгляду клопотання, а тому оцінюючи в сукупності встановлені в ході розгляду клопотання обставини, а також доведеність слідчим та прокурором заявлених ризиків (п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України), доцільним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до практики Європейського суду із захисту прав людини, рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Також слідчий суддя бере до уваги, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний поза всяким сумнівом здійснюватиме відповідні незаконні дії, проте вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Доходячи до висновку про наявність ризику, слідчий суддя звертає увагу, що ризик не є фактом, а є ймовірністю вчинення певних дій, а тому має бути доведено в судовому засіданні саме ймовірність того, що підозрюваний може їх вчинити і суд вважає, що така ймовірність є доволі високою.

При цьому слідчий суддя враховує і те, що в судове засідання не було надано доказів того, що застосування будь якого іншого, більш м`якого запобіжного заходу забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Також, слідчий суддя, враховуючи характеризуючи данні на підозрюваного, вважає доведеними ризики, заявлені прокурором, як можливість переховування від органу досудового розслідування та/або суду, так і можливого впливу на свідків, так як їх покази під час розгляду кримінального провадження сприймаються судом безпосередньо. Не виключений і ризик продовження своєї злочинної діяльності підозрюваним.

Практика ЄСПЛ послідовна в підкреслюванні початку розслідування як етапу, коли цей ризик перешкоджання досудовому розслідування або впливу на свідків чи потерпілих може виправдовувати тримання під вартою. Цей підхід випливає з припущення, що розслідування власне і призначене для того, щоб зібрати та зберегти докази. В рішенні ЄСПЛ від 26.01.93 у справі «W. v. Switzerland», § 35 сформульовано правову позицію, що згодом потреби розслідування недостатньо виправдовують тримання підозрюваного під вартою: зазвичай цей ризик зменшується тою мірою, як просувається розслідування, збираються свідчення та здійснюється перевірка. Наразі стадія збору доказів, встановлення дійсних обставин кримінального правопорушення ще триває, що виправдовує використання найсуворішого запобіжного заходу з метою унеможливлення незаконного впливу підозрюваного на хід кримінального провадження у його "вразливій" стадії.

Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч. 4 цієї статті.

Відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, що обвинувачується у вчиненні не тяжкого злочину, встановлюється у розмірі від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Для того, щоб розмір застави можна було вважати таким, який здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, слідчий суддя повинен, врахувавши положення ст. 177, 178 КПК України, та раціонально співставити його з доведеними у справі ризиками, даними про особу підозрюваного, тяжкістю вчиненого злочину.

Слідчий суддя вважає, що з врахуванням особи підозрюваного, обставин кримінального правопорушення, встановленими під час судового засідання ризиками, обґрунтованої підозрою за ч. 2 ст. 190 КК України, як тяжкого злочину, а тому враховуючи вимоги ч. 3 ст. 183 КПК України, необхідним при обранні запобіжного заходу визначення застави у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, згідно до п. 1 ч. 5 ст. 182 КПК України, що дорівнює 3328* 20 = 66560 гривень 00 копійок, яку підозрюваний має право у будь-який момент внести на спеціальний рахунок у порядку, визначеному КМУ, після чого може бути звільнений з-під варти та на нього можуть бути покладені обов`язки, передбачені в ст. 194 КПК України і буде вважатися таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави. На переконання слідчого судді, застава здатна забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Керуючись ст.ст. 176-179, 182, 184, 186, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя-

п о с т а н о в и в:

Клопотання заступника начальника СВ Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , погодженого прокурором Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.

Застосувати у рамках кримінального провадження № 0000024 від 23.01.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця міста Дніпродзержинська, Дніпропетровської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , переданого в розпорядження військової частини НОМЕР_2 , у військовому званні «солдат», раніше судимого, 2.04.2024 року Петриківським районним судом Дніпропетровської області за ч.4 ст.185 КК України до позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 днів з 12.02.2026 року до 12.04.2026 року включно.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 182, ч. 4 ст. 183 КПК України, визначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розмір застави 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 66 560,00 гривень. У разі внесення застави на депозитний рахунок, вважати, що до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовано запобіжний захід у вигляді застави та покласти на нього наступні зобов`язання, які він повинен буде виконувати строком до 12.04.2026 року:

- прибувати до слідчого, прокурора, суду із встановленою періодичністю або за викликом у зв`язку з реалізацією завдань кримінального провадження;

- не відлучатись із населеного пункту, в якому розташована або тимчасово розташована військова частина, де проходить військову службу підозрюваний, без дозволу командира військової частини або суду;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну місця дислокації військової частини;

- обмежитись у спілкуванні із свідками;

- повернутися до виконання покладених військових обов`язків до постійного або тимчасового розташування військової частини, де наразі перебуває його військова частина.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текс ухвали виготовлено та проголошено 13.02.2026 р. о 11:55 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1