Справа № 496/3394/25
Провадження № 1-кс/496/138/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Біляївка клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, в рамках кримінального провадження за матеріалами досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за №0000176 від 05.06.2025 року,-

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , подане в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 24.06.2025 року в рамках кримінального провадження №0000176 від 05.06.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України.

В обґрунтування заявленого клопотання вказує на те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває вже більше 6 місяців, і воно не завершено, хоча у слідства було достатньо часу (6 місяців) для визначення того, що дане майно не має жодного доказового значення у цьому кримінальному провадженні. На теперішній час відсутні будь-які докази того, що належні ОСОБА_4 телефони мають відношення чи значення для кримінального провадження №0000176 в рамках розслідування якого їх вилучено. На теперішній час, правоохоронними органами не було надано відомостей про причетність ОСОБА_4 до обставин, що розслідуються в межах кримінального провадження №0000176, а також зв`язок між обставинами, які розслідуються в межах зазначеного кримінального провадження та майном ОСОБА_4 зазначає, що на даний час у власника зазначеного майна виникла необхідність у знятті арешту. Жодних підстав для продовження цього арешту не існує. Наявність арешту заважає власнику користуватися та розпоряджатися вказаним майном. Вказаний арешт порушує право власності Заявника на придбане майно, оскільки він позбавляється можливості використовувати майно в своїй господарській діяльності, унеможливлює виконання інших зобов`язань Заявника пов`язаних з майном, на яке накладений арешт та сприяє завданню збитків. У зв`язку із вищевикладеним просить скасувати арешт на тимчасово вилучене майно, яке належить ОСОБА_4 , а саме: телефон марки Iphon 10 ХS max у сірому чохлі НОМЕР_1 , IMEI2 НОМЕР_2 , що містить сім карту з абонентським номером НОМЕР_3 , що упаковано до пакету НПУ №EXP0205484, та телефон марки Iphon 13 Pro Max у чорному чохлі НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , що містить сім карту з абонентським номером НОМЕР_6 , що упаковано до пакету НПУ №EXP0205483.

У судове засідання представник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_3 не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, клопотань не надала.

Прокурор ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, подав до суду заперечення щодо скасування арешту майна, в якому просив розглядати справу за його відсутності. Заперечення обґрунтовує тим, що вилучені речі відповідають критеріям ст. 98 КПК України, могли використовуватись в якості засобів вчинення злочину, оскільки мобільні телефони є технічними засобами, на яких потенційно зберігається інформація, що має доказове значення для кримінального провадження, зокрема: листування з іншими фігурантами справи, фото- та відеофайли, пов?язані з предметом розслідування, історія дзвінків і місцезнаходження особи у відповідні проміжки часу, електронна пошта, доступ до хмарних сховищ тощо. Зазначає, що на даний час не встановлено достатньо доказів для прийняття одного з рішень, передбачених ст. 283 КПК України, вбачається, що в подальшому застосуванні цього заходу не відпала потреба.

Дослідивши матеріали клопотання, приходжу до наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділенням Відділення поліції №2 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000176 від 05.06.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15 , ч. 2 ст.194 КК України.

В ході досудового розслідування кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 24.06.2025 року накладено арешт на майно, яке було виявлено та вилучено 20.06.2025 року в ході обшуку на підставі ухвали слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області за місцем проживання ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в квартирі що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: телефон марки Iphone 10 XS mах сірому чохлі НОМЕР_7 , IMEI2 НОМЕР_2 що містить сім картку із абонентським номером НОМЕР_3 що належить ОСОБА_4 упаковано до пакету НПУ №EXP0205484 та телефон марки Iphone 13 pro mах у чорному чохлі НОМЕР_8 , IMEI2 НОМЕР_9 що містить сім картку із абонентським номером НОМЕР_10 що належить ОСОБА_4 упаковано до пакету НПУ №EXP0205483.

Постановою слідчого СВ ВП №2 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області від 20.06.2025 року вилучене майно визнано речовими доказами.

Ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 24.06.2025 року було накладено арешт на зазначене вище майно з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні № 0000176.

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК України порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно із ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в ч. 1 ст. 98 КПК України.

За змістом ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України. Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.

Згідно частин 1 та 2 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен, у тому числі, враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Отже, у зв`язку з існуванням сукупності підстав та розумних підозр вважати, що вилучене в ході обшуку майно є об`єктом, що містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та предметом, що був об`єктом кримінально протиправних дій, тобто відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, а також враховуючи доведеність слідчим наявності ризиків, передбачених абзацом другим частини першою статті 170 КПК України, а саме: можливість приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження вказаного майна, слідчий суддя прийшов до висновку про обґрунтованість заявленого клопотання та наявність підстав для його задоволення, про що 24.06.2025 року було постановлено відповідну ухвалу.

Ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 05.08.2025 року, у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, в рамках кримінального провадження за матеріалами досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за №0000176 від 05.06.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України відмовлено.

28.01.2026 року адвокат ОСОБА_3 повторно звернулася до Біляївського районного суду Одеської області з клопотанням про скасування арешту.

Арешт майна ухвалою слідчого судді від 24.06.2025, накладено на підставі п.1 ч.2 ст.170 КПК України з метою збереження речових доказів.

Зі змісту ст.174 КПК України випливає, що арешт може бути скасований повністю або частково, якщо буде доведено, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано, тобто лише з цих двох підстав і не інакше.

Адвокат ОСОБА_3 зазначає що дане майно не має жодного доказового значення у кримінальному провадженні та станом на дату подання клопотання, ані повідомлення про підозру ані обвинувачення висунуто відносно ОСОБА_4 не було. На даний час у власника зазначеного майна виникла необхідність у знятті арешту так як жодних підстав для продовження цього арешту не існує та наявність арешту заважає власнику користуватися та розпоряджатися вказаним майном.

Отже, вирішуючи питання доцільності подальшого застосування такого заходу забезпечення як арешт майна, слідчий суддя враховує те, що відповідно до ухвали слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 24.06.2025 у справі № 496/3394/25 провадження № 1-кс/496/1110/25 арешт на вказане в клопотанні майно накладено саме з метою збереження речових доказів.

Прокурор вказує, що наразі потреба в арешті вказаного майна не відпала, кримінальне провадження наразі триває, на даний час не встановлено достатньо доказів для прийняття одного з рішень, передбачених ст. 283 КПК України та потреба в арешті майна не відпала.

Слідчий суддя погоджується з доводами прокурора, що скасування арешту майна може призвести до втрати речових доказів та не сприятиме дієвості кримінального провадження, у зв`язку з чим клопотання про скасування арешту майна (речового доказу) у кримінальному провадженні № 0000176 від 05.06.2025 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.170-174,309,395 КПК України, слідчий суддя,-

П О СТ А Н О В И В:

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, в рамках кримінального провадження за матеріалами досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за №0000176 від 05.06.2025 року - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає, але заперечення проти неї може бути подано під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1