Справа № 461/6126/20
Провадження № 1-кс/461/168/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2026 року слідчий суддя Галицького районного суду м.Львова ОСОБА_1 , секретар ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Львові клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про арешту на майно - земельну ділянку кадастровий номер: :01:004:1660, площею 0,0546 га та земельну ділянку кадастровий номер: :01:004:1661, площею 0,0547 га.

В обгрунтування заявленого клопотання вказує на те, що ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 06.08.2020 року накладено арешти на земельні ділянки площею 0,0546 га, що розташована за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, с. Сокільники, кадастровий номер: :01:004:1660 та площею 0,0547 га, що розташована за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, с. Сокільники, кадастровий номер: :01:004:1661.

ОСОБА_3 звертає увагу на те, що 30.10.2019 право власності на земельні ділянки набуто ним на підставі договорів купівлі- продажу земельних ділянок, посвідчених приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_4 , а тому заявник є законним їх власником і добросовісним набувачем з 2019 року.

При цьому, ОСОБА_3 як власник земельної ділянки не має процесуального статусу підозрюваного у вказаному кримінальному провадженні.

На даний час земельні ділянки не перебувають в судових спорах, на них ніхто не претендує.

Вважає, що за цей тривалий час (6 років) слідство мало достатньо часу для оглялду земельних ділянок, проведення всіх можливих експертиз з питань землеустрою з метою встановлення відповідності розробленої документації із землеустрою та її затвердження вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування, та відповідності фактичного землекористування правовстановлювальним документам, документації із землеустрою на земельні ділянки та нормативно-правовим актам, тощо.

За таких обставин вважає, що подальше утримання з кадастровими номерами: :01:004:1660, :01:004:1661 під арештом не вбачається за доцільне, оскільки порушує баланс між втручанням у права та свободи особи та потребами досудового розслідування, а тому просить клопотання задоволити та частково скасувати арешт .

Слідчий ОСОБА_5 надіслав до суду заперечення на клопотання власника арештованого майна ОСОБА_3 , в якому зазначає, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, проводяться процесуальні дії.

Дослідивши матеріали клопотання, приходжу до наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим управлінням ГУНП у Львівській області проводиться досудове слідство у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000546 від 15.07.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 06.08.2020 накладено арешт на земельну ділянку площею 0,0546 га, що розташована за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, с. Сокільники, кадастровий номер: :01:004:1660 та земельну ділянку площею 0,0547 га, що розташована за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, с. Сокільники, кадастровий номер: :01:004:1661.

Згідно ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуженняй

Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, саме на власника або володільця майна покладається обов`язок довести, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт на майно накладено необґрунтовано.

Як вбачається з матеріалів справи, право власності на земельні ділянки :01:004:1660, площею 0,0546 га та :01:004:1661, площею 0,0547 га набуто ОСОБА_3 на підставі договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 30.10.2019, посвідчених приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_4 , які не визнавалися недійсними і не є предметом будь-якого судового спору.

Таким чином, ОСОБА_3 набув право власності на законних підставах і є добросовісним набувачем вказаних земельних ділянок.

Частиною 10 ст. 170 КПК України визначено, що не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчий суддя зазначає, що земельна ділянка є нерухомим майном; у даному кримінальному провадженні земельні ділянки перебувають під арештом тривалий час (понад 5 років) і за цей час орган досудового розслідування мав достатньо часу для огляду земельних ділянок, проведення всіх можливих експертиз з питань землеустрою з метою встановлення відповідності розробленої документації із землеустрою та її затвердження вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування, та відповідності фактичного землекористування правовстановлюючим документам, документації із землеустрою на земельні ділянки та нормативно-правовим актам тощо.

Слідчим суддею встановлено, що в ході досудового розслідування було проведено ряд слідчих та процесуальних дій.

Так, було здійснено виїмку в ГУ Держгеокадастру у Львівській області, в ході проведення якої вилучено копії державних актів гр. ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Крім цього, витребувано інформацію з Державної служби України питань геодезії, картографії та кадастру, згідно якої встановлено, що відомості в ДЗК щодо земельної ділянки: :01:004:0267, внесені 03.03.2026 0 20:28 год. кадастровим реєстратором ОСОБА_9 та координати поворотних точок земельної ділянки не змінювалися.

Крім цього, на підставі ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова здійснено виїмку в приватного нотаріуса Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_10 , в ході здійснення якої отримано оригінал державного акту IV-ЛВ № 041579 від 2000р. виписаного на ОСОБА_11 , а також оригінали договору-купівлі продажу земельних ділянок, укладених між ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Крім цього, на підставі ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова здійснено виїмку в архівному відділу м. Пустомити архівного управління Львівської РДА, в ході якої вилучено оригінал протоколу № 5 четвертої сесії другого демократичного скликання від 14 вересня 1995 року та всіх рішень до нього.

Проведено почеркознавчі експертизи підписів службових осіб органів влади у державному акті ЯГ № 049849 від 2006р. та в державному акті IVЛВ № 041579 від 2000р.

Крім цього, проведено у кримінальному провадженні почеркознавчу експертизу щодо підписів ОСОБА_11 в заявах про реєстрацію земельних ділянок: :01:004:1629, :01:004:1660, :01:004:1661 та договорах купівлі-продажу земельних ділянок.

Відтак, досудовим розслідуванням встановлено всі відомості щодо означеного речового доказу, які можуть бути використані, як доказ у кримінальному провадженні.

Цивільні позови про визнання недійсним договорів купівлі продажу земельної ділянки від30.10.2019 року відсутні.

Орган досудового розслідування, заперечуючи клопотання, не навів доводів та обставин, які б вказували на можливість подальшого приховування власником речового доказу, його псування, знищення, перетворення, тощо.

ОСОБА_3 не має статусу підозрюваного у даному кримінальному провадженні; слідчі дії за його участю не проводяться; докази порушення ним ухвали суду про накладення арешту на майно відсутні; право власності ОСОБА_3 не є предметом судового спору.

Земельні ділянки у вказаному кримінальному провадженні не можуть бути предметом спеціальної конфіскації чи конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Питання повернення земельної ділянки попередньому власнику, на що покликається слідчий заперечуючи клопотання, може вирішуватись виключно цивільно-правовій площині в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, на переконання слідчого судді, потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси ОСОБА_3 , як добросовісного набувача і власника майна.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У відповідності до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону. А отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини, найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор, відповідно до п. 2, 3 ч.3 ст.132 КПК України не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у право власності, про який йдеться в клопотанні, або може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звертається з клопотанням.

Зважаючи на доводи, викладені у клопотанні, керуючись принципами диспозитивності та змагальності сторін, слідчий суддя приходить до висновку, що в застосуванні такого засобу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна в частині користування, потреба відпала.

Суд вважає, що на даний час потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у право власності та подальше застосування заходів забезпечення кримінального провадження суперечить вимогам ч.3 ст.132 КПК України.

Враховуючи вищенаведене, приходжу до висновку про скасування арешту на земельні ділянки з кадастровим номером :01:004:1660 та :01:004:1661, які перебувають у приватній власності добросовісного набувача ОСОБА_3 , оскільки вказане обтяження не перешкоджає здійсненню досудового розслідування, розгляду кримінального провадження по суті та виконанню судового рішення в майбутньому, оскільки питання повернення земельної ділянки вирішуються в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 167, 170, 171 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и в :

клопотання задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 06.08.2020 року в межах кримінального провадження № 0000546 від 15.07.2020 (справа № 461/6126/20) на земельну ділянку площею 0,0546 га, що розташована за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, с. Сокільники, кадастровий номер: :01:004:1660 та земельну ділянку площею 0,0547 га, що розташована за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, с. Сокільники, кадастровий номер: :01:004:1661.

Ухвала остаточна, оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1