Справа № 305/3668/25
Номер провадження 1-кп/305/458/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2025 Рахівський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Рахові в спрощеному порядку кримінальне провадження, відомості про яке внесено 11.09.2025 до ЄРДР за №0000235 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, не працює, інваліда 1 групи, невійськовозобов?язаного, не судимого,

у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 129 КК України,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_3 , 10.09.2025 близько 03:15 години маючи протиправний умисел на незаконне проникнення до житла особи, прийшов до домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_2 , яке на праві власності належить ОСОБА_4 , та реалізуючи свій протиправний умисел, переліз через паркан та проник до огородженої території домоволодіння, після чого шляхом пошкодження замка вхідних дверей будинку АДРЕСА_2 , без дозволу та згоди власниці ОСОБА_4 , проник до вищевказаного будинку, чим здійснив незаконне проникнення всупереч волі законного володільця, чим порушив недоторканість житла визначеного ст. 30 Конституції України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 1 ст. 162 КК України, тобто незаконне проникнення до житла.

Окрім цього, 10.09.2025 близько 03.30 години ОСОБА_3 перебуваючи в приміщенні спальної кімнати, житлового будинку АДРЕСА_2 під час словесної суперечки із ОСОБА_4 , яка виникла на ґрунті неприязних відносин, діючи умисно, застосовуючи фізичну силу схопив останню за руки та стиснув в області плечей, внаслідок чого ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження у вигляді синців зовнішньої поверхні лівої плечової ділянки, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не призвели до короткочасного розладу здоров`я.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Продовжуючи свої протиправні дії, 10.09.2025 близько 03:40 години ОСОБА_3 , діючи умисно, з метою самоствердження та залякування, почав словесно погрожувати фізичною розправою та вбивством ОСОБА_4 , демонструючи рішучість своїх дій до виконання своїх погроз, демонстративно, в ході погрози наніс останній тілесні ушкодження, чим викликав в останньої реальні підстави побоюватися здійснення висловленої погрози вбивством.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 1 ст. 129 КК України, тобто погроза вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози.

В сукупності, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 129 ст. КК України.

Прокурор ОСОБА_5 звернулася до суду з клопотанням про розгляд кримінального проступку у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Обвинувачений ОСОБА_3 подав заяву, написану в присутності захисника ОСОБА_6 , згідно з якою він беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, згоден зі встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження і згоден на розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Потерпіла, ОСОБА_4 , подала заяву, в якій зазначила, що вона згодна зі встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлена з обмеженням права на апеляційне оскарження та згодна на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Частиною 2 статті 12 КК України визначено, що кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Згідно з положенням ч. 2 ст. 12 КК України кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_3 , є кримінальними проступками.

Відповідно до ч. 1 ст. 381 КПК України суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини та згоден з розглядом обвинувального акта.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

За встановлених органом досудового розслідування обставин, суд вважає, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку доведена повністю та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 162 КК України, тобто незаконне проникнення до житла, за ч. 1 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження та за ч. 1 ст. 129 КК України, тобто погроза вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози.

Відповідно до частини другої статті 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з-поміж передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Таким чином, у частині другій статті 65 КК встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Обов`язок доведення того, що менш суворий вид покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення.

Відповідний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 17.04.2018 (справа № 298/95/16).

З положень ч. 2 ст. 50 КК України випливає, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставить у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Вирішуючи питання про вид і розмір покарання обвинуваченому, суд враховує відповідно до ст.ст. 65-69-1 КК України, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які згідно зі ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_3 , орган досудового розслідування не встановив, тому суд не вправі визнавати обтяжуючими обставини, які не були покладені в обвинуваченні ОСОБА_3 .

Також суд враховує дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, неодружений, не має на утриманні дітей чи непрацездатних осіб, не перебуває на спеціальному обліку у лікаря психіатра, фтизіатра та нарколога, є особою з інвалідністю, посередньо характеризується за місцем проживання.

Враховуючи обставини кримінального провадження, зокрема характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, наслідки, які настали від дій обвинуваченого, дані про особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, суд приходить до висновку, що покарання у вигляді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України, та ч. 1 ст. 162 КК України, а також пробаційного нагляду за ч. 1 ст. 129 КК України з урахуванням положень ч. 2 ст. 53 та ч. 1 ст. 70 КК України із призначенням за сукупності кримінальних правопорушень остаточного покарання обвинуваченому шляхом поглинення менш суворих покарань, призначених за ч. 1 ст. 125 КК України та за ч. 1 ст. 162 КК України, більш суворим, призначеним за ч. 1 ст. 129 КК України з максимальним строком, відповідатиме тяжкості вчиненому ОСОБА_3 кримінальному правопорушенню та буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження здійснення ним та іншими особами нових кримінальних правопорушень.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Витрати на залучення експерта відсутні.

Цивільного позову не заявлено.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_3 не обирався.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 368-370, 373-374, 381, 382 КПК України, суд

УХВАЛИВ :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 125 та ч. 1 ст. 129 КК України та призначити йому покарання:

за ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн (вісімсот п`ятдесят гривень),

за ч. 1 ст. 162 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн (сімнадцять тисяч гривень).

за ч. 1 ст. 129 КК України у виді пробаційного нагляду строком на 2 (два роки).

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень ОСОБА_3 призначити остаточне покарання, шляхом поглинення менш суворих покарань, призначених за ч. 1 ст. 125 та за ч. 1 ст. 162 КК України, більш суворим, призначеним за ч. 1 ст. 129 КК України, у виді пробаційного нагляду строком на 2 (два) роки із застосуванням відповідно до ст. 59-1 КК України на період відбування покарання у виді пробаційного нагляду таких обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Відповідно до ч. 4 ст. 382 КПК України копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку може бути оскаржений в апеляційному порядку з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України, зокрема, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Рахівський районний суд Закарпатської області. Якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому ст. 382 КПК України, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Суддя: ОСОБА_1