Справа № 569/5977/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2025 року м. Рівне

Рівненський міський суд в особі судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимівідеоконференцзв`язку обвинувальний акт по кримінальному провадженні №0000076 від 05.05.2016 року відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , пенсіонерки, раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченої ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , -

ВСТАНОВИВ :

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_3 працюючи, згідно з наказом від 04.02.2003 № 14-к, на посаді директора дочірнього підприємства «Клінічний санаторій матері та дитини по реабілітації хворих із захворюваннями органів зору «Зелений мис» ЗАТ «Укрпрофоздоровниця», використовуючи свої службові повноваження та пов`язані з цим можливості, діючи умисно, запропонувала та надала службовій особі, яка займає відповідальне становище, а саме - директору Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації ОСОБА_6 , неправомірну вигоду за вчинення останньою в інтересах ОСОБА_3 дій з використанням свого службового становища, при наступних фактичних обставинах.

26.05.2015 та 30.07.2015 між Департаментом соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації та ДП «Клінічний санаторій матері та дитини по реабілітації хворих із захворюванням органів зору «Зелений мис» ЗАТ «Укрпрофоздоровниця», що знаходиться за адресою Одеська область, м. Одеса, проспект Свободи, 101, укладено договори № 3 і № 23 з надання послуг лікувальних закладів з санаторно-курортного лікування осіб, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи. Укладення вказаних договорів відбувалося в адміністративній будівлі зазначеного вище Департаменту (м. Рівне, вул. Словацького, 1). В період укладення вказаних договорів, у зв`язку із пропозицією ОСОБА_3 надати службовим особам Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації неправомірну вигоду, досягнуто домовленості щодо сприяння ОСОБА_6 у здійсненні останньою дій, направлених на постачання путівок для осіб, які отримуватимуть в Дочірньому підприємстві «Клінічний санаторій матері та дитини по реабілітації хворих із захворюванням органів зору «Зелений мис» послуги з санаторно-курортного лікування, а також в їх оплаті за рахунок коштів загального фонду державного бюджету.

У подальшому, 11.09.2015 ОСОБА_3 , діючи умисно, перебуваючи на території ДП «Клінічний санаторій матері та дитини по реабілітації хворих із захворюванням органів зору «Зелений мис» ЗАТ «Укрпрофоздоровниця», що знаходиться за адресою Одеська область, м. Одеса, проспект Свободи, 101, надала через ОСОБА_7 для директора Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації ОСОБА_6 , посада якої відноситься до четвертої категорії державних службовців, та являється посадою службової особи, яка займає відповідальне становище, неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів в сумі 9000 гривень та комплект постільної білизни вартістю 1000 гривень, за вчинення останньою в інтересах ДП «Клінічний санаторій матері та дитини по реабілітації хворих із захворюванням органів зору «Зелений мис», дій з використанням наданого їй службового становища, а саме - за організацію збільшення кількості осіб, що проходили та будуть проходити санаторно-курортне лікування в ДП «Клінічний санаторій матері та дитини по реабілітації хворих із захворюванням органів зору «Зелений мис». Надану для неї ОСОБА_3 неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів в сумі 9 000 гривень та комплект постільної білизни вартістю 1000 гривень, ОСОБА_6 одержала 15.09.2015 близько 14 год. 45 хв., перебуваючи на території комунального закладу «Рівненський обласний центр з надання соціальних послуг Рівненської обласної ради» за адресою: місто Рівне, вулиця Дубенська, будинок 71а, у зв`язку з вчиненням вищевказаних дій в інтересах Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій матері та дитини по реабілітації хворих із захворюванням органів зору «Зелений мис».

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України пропозиції, а так само наданні службовій особі, яка займає відповідальне становище неправомірної вигоди, за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто пропонує, надає таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 та її захисник адвокат ОСОБА_5 подали клопотання про закриття кримінального провадження на підставі ст. 49 КК України, яке просили задоволити з викладених у ньому підстав.

Прокурор не заперечував щодо закриття даного кримінального провадження з підстав, передбачених ст. 49 КК України,

Суд, заслухавши обвинуваченого та його захисника, думку прокурора, вивчивши обвинувальний акт, приходить до наступного висновку.

Згідно витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань 05.05.2016 були внесені відомості до ЄРДР за №0000076 відносно ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 369 КК України.

13.04.2017 обвинувальний акт по кримінальному провадженні №0000076 від 05.05.2016 відносно ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 369 КК України затверджений прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Рівненської області радником юстиції ОСОБА_4 направлений для розгляду по суті до Рівненського міського суду.

Як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, вчиненого 15.09.2015 року.

Згідно ч. 4 ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 369 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, максимальна міра покарання за яке передбачена у вигляді позбавлення волі до восьми років з конфіскацією майна або без такої.

Таким чином, починаючи з вересня 2015 року по даний час пройшло більше десяти років.

Як слідує з п. 4 ч.1 ст. 49 КК України - особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло десять років - у разі вчинення тяжкого злочину.

Статтею 49 КК передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею правопорушення і до набрання вироком законної сили минули певні строки давності, і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового правопорушення середньої тяжкості, тяжкого або особливо тяжкого.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 49 КК і роз`яснень, які містяться у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

Водночас згідно з ч. 2 ст. 49 КК України, перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Згідно з висновком, який міститься в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2015 року №5-1кс15, під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування ст. 49 КК слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Особою, яка ухиляється від слідства або суду, визнається відома цим органам особа (що підтверджується матеріалами кримінальної справи) як така, що вчинила певний злочин і здійснила дії з метою переховування місця свого перебування від слідства або суду. Давність персоніфікована, у зв`язку з чим про ухилення особи від слідства можна говорити лише тоді, коли слідство проводиться щодо конкретної особи. Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство. Із законодавчого положення про відновлення перебігу строку давності з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання випливає, що особу винного встановлено і здійснюються заходи, спрямовані на встановлення її місцезнаходження.

При з`ясуванні, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально-процесуальний статус особи, що вчинила правопорушення. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку.

Як роз"яснив Верховний суд, за змістом п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, частин 1, 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України суди першої та апеляційної інстанцій мають обов`язок роз`яснити особі, яка притягується до кримінальної відповідальності, те, що на момент судового розгляду чи апеляційного перегляду закінчилися строки давності притягнення цієї особи до кримінальної відповідальності, що є правовою підставою, передбаченою ст. 49 КК України, для звільнення особи від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому КПК України, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, а також право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави та наслідки такого заперечення.

На переконання Великої Палати Верховного суду реалізація принципу гуманізму під час тлумачення та застосування конкретного положення закону про кримінальну відповідальність здійснюється за правилом: якщо відповідне положення містить елемент невизначеності й вона не може бути усунута з урахуванням інших конкретних чи загальних положень, таке положення має застосовуватися за найбільш сприятливим для особи варіантом з усіх можливих.

Строк давності - це передбачений ст. 49 Кримінального кодексу України (далі - КК) певний проміжок часу з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є:

- закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 та ст. 106 КК строків;

- відсутність обставин, що порушують їх перебіг (частини 2 - 4 ст. 49 КК).

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: - притягнення особи як обвинуваченого; - згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності (статті 284 - 288 Кримінального процесуального кодексу України; далі - КПК).

Давність згідно з ч. 5 ст. 49 КК не застосовується у разі вчинення злочинів проти основ національної безпеки України (статті 109 - 114 КК), проти миру та безпеки людства (статті 437 - 439 і ч. 1 ст. 442 КК).

Для правильного обчислення строків давності необхідно визначити момент початку строку і його закінчення.

Початком перебігу строку давності є день, коли злочин був вчинений.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим. Тобто суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження (справа) - досудове розслідування, попередній розгляд справи суддею (за Кримінально-процесуальним кодексом України 1960 р.; далі - КПК 1960 р.), підготовче судове засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження в суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили (ст. 532 КПК).

Невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження щодо такого звільнення, якщо є згода цих осіб на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках, а також за умови, що суд роз`яснив їм суть підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження.

Про це йдеться в постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, що розглянув кримінальне провадження стосовно особи, якій повідомлено про підозру в порушенні недоторканності житла (ч. 1 ст. 162 КК України) та в заподіянні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження (ч. 1 ст. 122 КК України), за касаційною скаргою потерпілої та представника потерпілого на ухвалу апеляційного суду.

Згідно зі статтями 284288 КПК України підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Ці умови є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а тому невизнання цими особами своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення з визнанням ними своєї вини у вчиненні злочину.

Суд за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК, та за згодою підозрюваного, обвинуваченого, підсудного ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого, підсудного від кримінальної відповідальності.

Строк давності щодо триваючих злочинів обчислюється з дня фактичного припинення дії або бездіяльності з волі або поза волею особи (наприклад, з дня явки її із зізнанням, затримання тощо), а щодо продовжуваних злочинів - із дня вчинення останнього тотожного діяння з тих, що об`єднані єдиним злочинним наміром і складають продовжуваний злочин. При попередній злочинній діяльності перебіг строків давності обчислюється з дня, коли були припинені або не вдалися підготовчі дії чи злочин не був доведений до кінця з причин, що не залежали від волі винного.

Положеннями ст. 49 КК визначено: строки давності з огляду на тяжкість вчиненого злочину, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності; обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.

Відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання й, у випадку встановлення передбачених ст. 49 КК підстав та відсутності заперечень з боку обвинуваченого закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності.

В ході судового засідання було встановлено, що в період розгляду даного обвинувального акту ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності не притягувалася, вела звичний спосіб життя, від органів досудового слідства, прокуратури та суду не переховувалася, будь-яких інших кримінальних та адміністративних правопорушень не вчиняла.

За таких підстав, суд приходить до переконання, що клопотання обвинуваченої ОСОБА_3 та її захисника про звільнення останньої від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 49 КК України, ст.ст. 284-288 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання обвинуваченої ОСОБА_3 та захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_5 задовольнити.

Звільнити, ОСОБА_3 , обвинувачену за ч. 3 ст. 369 КК України від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв"язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження - закрити.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня оголошення до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд .

Ухвала суду набирає законної сили, якщо інше не передбачене цим Кодексом після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала, яка набрала законної сили, обов`язкова для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для всіх фізичних чи юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Копію ухвали негайно після її проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали.

Суддя