ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3166/25 Справа № 196/48/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № №0001345 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на вирок Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 13 серпня 2025 року, ухвалений щодо

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с.Скалівські Хутори Новоархангельського району Кіровоградської області, громадянина України, має середньо-спеціальну освіту, інваліда 3-ї групи, працюючого за трудовим договором водієм автотранспортного засобу у фізичної особи-підприємця ОСОБА_9 , одруженого, має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 13 серпня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням його права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, та покладено на нього обов`язки, визначені ст. 76 КК України.

Крім того, судом вирішено питання про стягнення процесуальних витрат та долю речових доказів.

Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

За обставин, встановлених судом та викладених в мотивувальній частині вироку, 11 жовтня 2024 року приблизно о 19 годині 10 хвилин водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «DAF XF 460 FT», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 07.02.2023, належить на праві приватної власності ОСОБА_9 , у щепленні із технічно справним напівпричепом «SCHMITZ SCS 24L-1362», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 01.03.2023, належить на праві приватної власності ОСОБА_9 , в темний час доби здійснював рух по сухому асфальтобетонному покриттю проїзної частини дороги вул. Центральної, яка має по одній смузі для руху у кожному напрямку, смт Царичанка, Дніпровського району Дніпропетровської області, з боку м.Дніпро у напрямку м.Кобеляки. У подальшому водій ОСОБА_7 зупинив керований ним вантажний автомобіль «DAF XF 460 FT» у щепленні із напівпричепом «SCHMITZ SCS 24L-1362» в заторі на освітлювальній ділянці дороги в районі будинку № 118-В по вул. Центральній смт Царичанка. В цей час, тобто 11 жовтня 2024 року приблизно о 19 годині 10 хвилин на проїжджу частину дороги вул.Центральної смт Царичанка Дніпровського району Дніпропетровської області, в порушення вимог п. 4.7. Правил дорожнього руху, тобто в невстановленому для переходу місці, вийшов пішохід ОСОБА_11 , який розпочав її перетинати зліва направо відносно напрямку руху автомобіля «DAF XF 460 FT» у щепленні із напівпричепом «SCHMITZ SCS 24L-1362», в безпосередній близькості до передньої частини автомобіля «DAF XF 460 FT», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_7 , який перебував в нерухомому стані. Далі, 11 жовтня 2024 року приблизно о 19 годині 10 хвилин водій ОСОБА_7 , проявляючи кримінальну протиправну недбалість, допускаючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, не виконавши покладені на нього обов`язки як на водія, не маючи будь-яких перешкод технічного та фізичного характеру, грубо порушуючи Правила дорожнього руху, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян, перед початком руху не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, поновив рух керованого ним транспортного засобу, внаслідок чого передньою частиною автомобіля «DAF XF 460 FT», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у щепленні із напівпричепом «SCHMITZ SCS 24L-1362», реєстраційний номер НОМЕР_3 , допустив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , який в момент поновлення руху зазначеного автомобіля перебував на смузі його руху перетинаючи проїзну частину дороги вул. Центральної смт Царичанка Дніпровського району Дніпропетровської області, зліва направо відносно напрямку руху вказаного автомобіля «DAF XF 460 FT» у щепленні із напівпричепом «SCHMITZ SCS 24L-1362», із послідуючим переїздом правими колесами через тіло ОСОБА_11 . Після дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_7 залишив місце події.

Своїми діями водій ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3 б) та 10.1. Правил дорожнього руху, відповідно до яких:

п. 1.3. «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими»;

п. 1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган»;

п. 2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п. 10.1. «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху».

Порушення вимог п.10.1. Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_7 знаходяться у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пішохід ОСОБА_11 отримав наступні тілесні ушкодження: сполучена травма тіла (чисельні садна в області череву, тазу та в поперековій області циркулярно, які на передній черевній стінці місцями мають вигляд прямокутних кутів та косо-поперечних смуг; в області передньо-зовнішньої поверхні тазу у вигляді горизонтальних уривчастих смуг, місцями П-подібним заднім краєм, та зміщенням епідермісу до заду; в області правої поверхні тазу та сідниці у вигляді чисельних вертикальних смуг; ділянки осадження циркулярно протягом всієї поверхні лівої гомілки у вигляді зливаючихся між собою крапок та уривчастих смуг; на задній поверхні лівого ліктьового суглобу; в лобній області ліва; обширні розшарування м`яких тканин у вигляді «кишені» в області тазу та попереку з розповсюдженням на ліву сідницю, зовнішню поверхню лівого стегна, передню черевну стінку зліва, циркулярно протягом всієї поверхні лівої гомілки, окрім внутрішніх поверхонь, що заповнені темно-червоною кров`ю та тканьовим детритом, обширні крововиливи навколо «кишень»; розрив правого крижово-клубового сполучення; перелом обох гілок правої лонної кістки; переломи ребер зліва 6,7,8,9,10,12 по дугоподібної лінії від середньо-пахвинної до лопаткової; обширні крововиливи навколо переломів кісток); шок. Сполучена травма тіла відноситься до тяжких тілесних ушкоджень та в даному випадку призвела до настання смерті.

Смерть ОСОБА_11 настала ІНФОРМАЦІЯ_3 о 22 годині 40 хвилин в операційній КНП КМР «Міська лікарня швидкої медичної допомоги», за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Вячеслава Чорновола, 79-А, від сполученої травми тіла з переломами ребер, кісток тазу, обширними крововиливами та розшаруваннями м`яких тканин в області тулуба та нижніх кінцівок, що призвело до розвитку шоку та жирової емболії малого кола та великого кола кровообігу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду першої інстанції змінити, виключивши з вироку призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги захисник, не оскаржуючи встановлені судом фактичні обставини, доведеність винуватості обвинуваченого та призначене йому основне покарання, вважає що вирок підлягає зміні в частині призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати траспортними засобами. Так, на переконання захисника. Суд вирішуючи питання про призначення додаткового покарання, не надав належної оцінки фактичним обставинам кримінального правопорушення, а саме порушенню пішоходом ОСОБА_11 вимог Правил дорожнього руху, а також особу обвинуваченого, який одружений, дружина на теперішній час не працює, має на утриманні неповнолітнього сина, має хронічне захворювання, у зв`язку з чим є інвалідом 3 групи та за станом здоров`я йому протипоказана важка праця, а також тому, що ОСОБА_12 офіційно працевлаштований у ФОП ОСОБА_9 на посаді водія вантажного автомобіля, який здійснює перевезення вантажу по всій території України, неодноразово виконував завдання по допомозі ЗСУ, за місцем роботи обвинувачений характеризується позитивно, Правил дорожнього руху не порушував, в колективі користується авторитетом та повагою, все життя працює водієм, що є єдиним способом його заробітку та утримання своєї родини.

За таких обставин, захисник вважає, що суд, безпідставно призначив обвинуваченому додаткове покарання.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні обвинувачений та його захисник підтримали вимоги своєї апеляційної скарги та просили вирок суду першої інстанції змінити в частині призначення обвинуваченому додаткового покарання.

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника.

Потерпіла, належним чином повідомлена про час, дату та місце апеляційного перегляду, до зали суду не з`явилася, заяв та клопотань не подавала.

Мотиви суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_13 , правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження та правової кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 286 КК України ніким з учасників судового розгляду не оскаржуються, тому апеляційний суд не входить в перевірку вказаних обставин.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та кваліфікацію його дій, перевіркою матеріалів справи не виявлено.

Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого і за змістом ст. 65 КК України, таке покарання повинно бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

На переконання апеляційного суду, суд призначаючи обвинуваченому основне покарання дотримався вищезазначених вимог, та належним чином врахував обставини вчинення кримінального правопорушення, ступінь його тяжкості, особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують покарання, й дійшов обгрунтованого та законного висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, без його реального відбування, яке є необхіднім і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

До того ж, висновки суду в частині призначеного обвинуваченому основного покарання також не оскаржуються в апеляційній скарзі.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника про безпідставність рішення суду в частині призначення обвинуваченому додаткового покарання, колегія суддів вважає їх обгрунтованими з огляду на таке.

Норми закону України про кримінальну відповідальність наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Так, санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого. У цьому випадку додаткове покарання є альтернативним, а доцільність його застосування вирішується судом у кожному конкретному випадку. Такого висновку дійшла колегія суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 10.08.2021, справа № 137/807/20.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 08.02.2018, справа № 361/2704/16-к, санкція ч. 2 ст. 286 КК, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, надає можливість суду як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи, оскільки це покарання у санкції носить альтернативний характер і не є обов`язковим для застосування судом.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому додаткового покарання, суд першої інстанції виходив з обставин справи, характеру та мотивів допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, а також наслідків, що настали й дійшов висновку про доцільність призначення обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Між тим, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції не надав належної оцінки фактичним обставинам кримінального провадження, зокрема тому, що смерть потерпілого настала у тому числі і від необережних дій самого пішохода, який в темний час доби, в порушення вимог п. 4.7. Правил дорожнього руху вийшов на проїжджу частину дороги в невстановленому для переходу місці, а також особі обвинуваченого, який раніше не судимий, вчинив кримінальне правопорушення з необережності, вину визнав в повному обсязі, що свідчить про його відношення до скоєного, має вік 59 років, є інвалідом ІІІ групи, одружений, дружина на цей час не працевлаштована та разом з неповнолітні сином перебувають на утриманні обвинуваченого, на спеціальних обліках не перебуває, офіційно працевлаштований, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання та наявності обставин, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття обвинуваченого та добровільне відшкодування завданого збитку й відсутності обставин, які обтяжують покарання.

Разом з тим, як видно з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 тривалий час працевлаштований водієм, з на даний час працевлаштований у ФОП ОСОБА_9 на посаді водія вантажного автомобіля, де зокрема здійснює діяльність з перевезення вантажів на всій території України, й надає допомогу ЗСУ.

Згідно з наданих стороною захисту характеризуючих матеріалів, ФОП ОСОБА_9 , а також його працівники, характеризують його, як відповідального працівника, який користується повагою та авторитетом, й просять не позбавляти ОСОБА_7 права керування транспортними засобами, з огляду на те, що робота водієм для обвинуваченого є його єдиним джерелом заробітку, й на цей час, в такий тяжкий час, коли молодь та чоловіки до пенсійного віку, знаходяться на службі в ЗСУ або перебувають за кордоном, у ФОП ОСОБА_9 існує проблема робочої сили.

Враховуючи викладене, колегія суддів враховує, що закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є джерелом доходу. Наявність цієї обставини потребує більш виваженого підходу під час обрання відповідного виду покарання для особи, засудженої за ч. 2 ст. 286 КК України, з урахуванням загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації.

Відтак, з урахуванням даних про обставини порушення обвинуваченим правил безпеки дорожнього руху, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, та вчинив необережний злочин, зокрема і за часткової провини пішохода, офіційно працевлаштований, здійснює свою діяльність пов`язану з перевезенням вантажів, має позитивну характеристику за місцем його роботи та проживання, відсутність у обвинуваченого інших джерел доходу, його вік 59 років обставин, що пом`якшують покарання, колегія суддів дійшла до переконання про можливість виправлення обвинуваченого без призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Відповідно до вимог ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню, а вирок суду підлягає зміні в частині призначеного покарання.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 13 серпня 2025 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 -змінити в частині призначення покарання.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років без позбавленням його права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з випробуваннням з іспитовим строком 2 (два) роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4