Справа № 175/3170/25
Провадження № 1-кп/175/422/25
У Х В А Л А

іменем України

25 вересня 2025 року селище Слобожанське Дніпровського

району Дніпропетровської області

Дніпровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000291 за обвинувальним актом щодо:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Підгородне Дніпровського району Дніпропетровської області, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263, ч.1 ст.307, ч.2 ст.307 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження строку застосованого до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, оскільки ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були встановлені при обранні обвинуваченому вказаного запобіжного заходу продовжують існувати, тому є необхідність у продовженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 .

Поряд з цим, прокурор просила визначити час доби для обвинуваченого ОСОБА_4 , в який йому буде заборонено покидати житло.

Сторона захисту не заперечувала проти задоволення клопотання.

Вислухавши доводи учасників судового засідання, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Обставини, що враховуються при застосуванні запобіжного заходу передбачені ст. 178 КПК України, відповідно до якої, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію; майновий стан; наявність судимостей; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263, ч.1 ст.307, ч.2 ст.307 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином та може вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України з метою уникнення відповідальності, а саме, може переховуватися від суду, оскільки розуміє тяжкість інкримінованих йому злочинів та строки можливого покарання, у разі визнання його винуватим у його вчиненні, а тому може перейти на нелегальне становище та переховуватись від суду, а тому вказаний ризик є обґрунтованим та доведеним.

Зважаючи на тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_4 у випадку визнання його винуватим в інкримінованому злочині, суд дійшов висновку, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 іншого, більш м`якого запобіжного заходу ніж домашній арешт, не може забезпечити його належної процесуальної поведінки, тобто є необхідним у цій конкретній справі.

Умови домашнього арешту, як одного із видів запобіжних заходів, визначених ст.176 КПК України, визначається з урахуванням різних критеріїв, закріплених ст.178 КПК України.

Відповідно, зміна умов запобіжного заходу, або зміна обсягу обов`язків, визначених у ч.5 ст.194 КПК України, впливає на рівень таких гарантій і має бути пропорційним обставинам кримінального провадження, встановленим ризикам кримінального провадження, обов`язкам обвинуваченого і стадії кримінального провадження.

За встановлених розглядом клопотання прокурора обставин, доцільність та можливість заміни способу виконання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту шляхом зміни періоду доби в яку обвинувачений має перебувати за місцем проживання на цьому етапі розгляду кримінального провадження вбачається можливим.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з визначенням часу доби, в який обвинуваченому заборонено покидати житло та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

За таких обставин, керуючись ст. 176 178, 181, 331, 370-372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту заборонивши йому залишати місце проживання - будинок АДРЕСА_2 в період часу з 22:00 вечора до 06:00 наступного дня, строком на 2 (два) місяці, тобто до 25 листопада 2025 включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України наступні обов`язки:

- не відлучатися з місця проживання, що за адресою: будинок АДРЕСА_2 , без дозволу суду або прокурора;

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- заборонити покидати місце проживання за адресою: будинок АДРЕСА_2 в період часу з 22:00 вечора до 06:00 наступного дня (але за винятком, коли існує необхідність збереження життя в умовах воєнного стану під час ракетної або іншої небезпеки, пов`язаної з авіа або артилерійськими ударами);

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками та іншими учасниками (окрім прокурора та захисника) у вказаному кримінальному провадженні.

Строк дії ухвали до 25 листопада року включно.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому.

Ухвала про продовження запобіжного заходу обвинуваченим може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1