Справа № 461/8136/24
Провадження № 1-кс/461/6140/25
21.10.2025 року. м. Львів.
Слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 13.01.2025 року задоволено клопотання старшого слідчого Відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_3 та накладено арешт на майно, шляхом заборони його відчуження та розпорядження, а саме на:
На підставі свідоцтва про спадщину за законом №244 від 25.06.2020 року ОСОБА_7 зареєструвала право власності на цю земельну ділянку.
На підставі свідоцтва про спадщину за законом №244 від 25.06.2020 року ОСОБА_7 зареєструвала право власності на цю земельну ділянку. У подальшому на підставі договору купівлі продажу земельної ділянки №3-1371 від 27.08.2020 року власниками земельної ділянки стали ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .
Надалі ОСОБА_16 продав свою частку ОСОБА_14 на підставі договору купівлі продажу земельної ділянки від 15.01.2021 року, який посвідчено та зареєстровано в реєстрі за №31 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_17 .
Змінювались власники земельних ділянок, їхні площі та кадастрові номери, однак поштова адреса залишалась: АДРЕСА_1 . 35. Таким чином, підсумуємо, що всі перетворення земельних ділянок відбувались за незмінною адресою: АДРЕСА_1 .
Об`єкт, який фігурує у кримінальному провадженні, має адресу: АДРЕСА_2 . Жодним чином не може будинок АДРЕСА_3 .
Твердження слідства, яке міститься в рапорті щодо виконання доручення, про те, що будинок АДРЕСА_2 на земельних ділянках, серед яких є земельна ділянка ОСОБА_5 , не відповідає дійсності та спростовується наступним:
Згідно з інформацією Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що була надана також у відповідь на адвокатський запит №32/25 від 06 березня 2025 року, у відділі технічної та юридичної інформації не обліковується інвентаризаційна (реєстраційна) справа на об`єкт нерухомого майна (будинків, споруд) за адресою: АДРЕСА_2 .
Окрім того, як повідомило ІНФОРМАЦІЯ_4 , інформація щодо прийнятих ІНФОРМАЦІЯ_5 рішень (ухвал) про передачу у власність чи надання в користування фізичним або юридичним особам земельної ділянки на АДРЕСА_2 в управлінні земельних ресурсів відсутня.
Тобто, не існує такого будинку за адресою: АДРЕСА_2
Вказане прямо спростовує слідчу версію про розташування будинку АДРЕСА_2 на земельній ділянці, що належить ОСОБА_5 , оскільки: об`єкт нерухомості з адресою АДРЕСА_2 офіційно не зареєстрований і не існує; земельна ділянка за адресою АДРЕСА_2 офіційно не сформована та не передавалась у власність або користування будь-яким особам.
У даному випадку, ухвалою слідчого судді було накладено арешт на земельну ділянку ОСОБА_5 саме з метою збереження речового доказу.
Підставою накладення арешту на зазначену земельну ділянку була необхідність забезпечення зберігання речового доказу, оскільки об`єкт містить відомості про обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Все обґрунтування необхідності арешту зводиться до того, що №13 ймовірно знаходиться на земельній ділянці ОСОБА_5 , що неможливо, зважаючи на історію її формування.
Представник заявника у останнє судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд клопотання у його відсутності, вимоги клопотання підтримує та просить таке задовольнити.
За таких обставин суд вважає за можливе розглянути клопотання у відсутності представника заявника, оскільки у матеріалах справи є достатньо необхідних доказів про права та обов`язки сторін, їх взаємовідносини для постановлення судом законного та об`єктивного рішення.
Дослідивши матеріали клопотання, приходжу до висновку, що клопотання слід задовольнити.
Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 13.01.2025 року задоволено клопотання старшого слідчого Відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_3 та накладено арешт на майно, шляхом заборони його відчуження та розпорядження, а саме на:
Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до положень ч.1,4 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його. Заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Згідно з ч.1 ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Відповідно до ч.1 ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею був вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.
Таким чином, враховуючи наведене, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слід задовольнити, а саме скасувати арешт на майно зазначене в клопотанні, яке суд вважає обгрунтованим, враховуючи надмірну тривалість досудового розслідування, оскільки слідчі (розшукові) та процесуальні дії, які мали б можливість зібрати, дослідити та задокументувати ймовірне незаконне набуття права власності на земельну ділянку заявником, який не є підозрюваним, тривають значний час, основні слідчі дії з фіксування та документування обставин кримінального провадження проведено, доказів незаконного набуття права власності заявником слідством не здобуто, нових ризиків кримінального провадження не існує, проведення інших слідчих (розшукових) та процесуальних дій за умови скасування арешту, не буде перешкоджати проведенню досудового розслідування. Беручи до уваги те, що за цих обставин, ступінь втручання в особисті майнові права власника є значний за відсутності нових ризиків, тому арешт накладений ухвалою слідчого судді на спірне майно слід скасувати,
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях вказує, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
При вирішенні клопотання суд також враховує положення ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, згідно якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Таким чином, Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) вважає, що втручання у майнові права має бути пропорційним, легітимним і спрямованим на досягнення законної мети. Суд оцінює, чи є втручання "необхідним у демократичному суспільстві", аналізуючи, чи було воно відповідним до мети, а також чи не було воно надмірним (непропорційним). Це означає, що обмеження права власності може бути виправданим, якщо воно відповідає суспільним інтересам і не порушує принципу пропорційності.
Отже, вирішуючи клопотання по суті, суд приходить до висновку про те, що наряду із завданням належного забезпечення кримінального провадження, суд також повинен враховувати ступінь втручання, в розумінні обмеження майнових прав власника, за відповідних обставин та цілей кримінального провадження, з точки зору їх виправданості за умови пропорційності.
З врахуванням даних обставин, суд знаходить вимоги клопотання обгрунтованими, такими, що підлягають до задоволення.
Керуючись ст.ст.170,174 КПК України ,-
Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 13.01.2025 року у справі № 461/8136/24 (№1-кс/461/368/25) шляхом заборони його відчуження та розпорядження, а саме на:
Ухвала остаточна, оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, заперечення проти неї може бути подано під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1 .