Справа № 215/5472/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2025 року місто Кривий Ріг

Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , особи, щодо якої розглядається клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_5 , її законного представника ОСОБА_6 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні №0000304 від 01.05.2025 за фактом вчинення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка смт Високопілля Херсонської області, громадянка України, із професійно-технічною освітою, неодружена, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не працює, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою як внутрішньо переміщена особа: АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані неосудності вчинила суспільно небезпечні діяння за наступних обставин.

Так, ОСОБА_5 , перебуваючи в стані неосудності, виявляючи психічний розлад у формі шизофренії параноїчної, вираженого змішаного типу дефекту, який позбавляв її можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та керувати ними, 29.04.2025 приблизно о 15:30 години, більш точного часу під час досудового розслідування встановити не надалося можливим, знаходилась біля під`їзду №1, будинку АДРЕСА_3 . В цей час ОСОБА_5 зустріла свого знайомого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після чого вони сіли на лавку біля під`їзду та почали спілкуватись. Приблизно о 16:00 год. ОСОБА_7 пішов до вбиральні розташованої за межами території подвір`я багатоквартирного будинку при цьому попросив ОСОБА_5 приглянути за його речами та залишив на сидінні лавки свою сумку в яку поклав мобільний телефон марки «Хіаоmі» моделі «Redmi 12», 4/128GB з серійним номером SN: НОМЕР_1 .

В цей час та місці ОСОБА_5 виявляючи психічний розлад у формі шизофренії параноїчної, вираженого змішаного типу дефекту, який позбавляв її можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та керувати ними, знаходячись біля під`їзду №1 будинку №15 по вул. Ухтомського Тернівського району, міста Кривого Рогу, приблизно о 16:05 год. відкрила сумку, яку залишив на лавці потерпілий ОСОБА_7 , в якій побачила мобільний телефон марки «Xiaomi» моделі «Redmi 12», 4/128GB з серійним номером SN: НОМЕР_1 , після чого взяла його до рук та утримуючи при собі залишила територію подвір`я.

Згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № CE-19/104-25/17210-ТВ від 02.05.2025, ринкова вартість мобільного телефону марки «Хаоmі» моделі «Redmi 12», 4/128GB, з серійним номером SN: НОМЕР_1 у справному, робочому стані, без пошкоджень, станом цін на 29.04.2025 складала 3 600 грн.

Таким чином, ОСОБА_5 , виявляючи психічний розлад у формі шизофренії параноїчної, вираженого змішаного типу дефекту, який позбавляв її можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та керувати ними, спричинила ОСОБА_7 матеріальну шкоду на суму 3 600 гривень.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинила суспільно-небезпечне діяння, передбачене за ч. 4 ст. 185 КК України, за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_5 , просив клопотання задовольнити з викладених у ньому обґрунтувань, кваліфікувати вчинені суспільно небезпечні діяння ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 185 КК України за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого в умовах воєнного стану, застосувати до ОСОБА_5 примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу.

В судовому засіданні ОСОБА_5 зазначила, що знає про свою психічну хворобу, раніше лікувалася, викрала мобільний телефон у свого знайомого ОСОБА_8 , оскільки в неї не було грошей, пізніше продала цей мобільний телефон іншому своєму знайомому, проживає у гуртожитку, є внутрішньо переміщеною особою, просила не поміщати її у психіатричну лікарню, оскільки вона не становить небезпеки для оточуючих, хоче продовжити амбулаторне лікування.

Законний представник ОСОБА_5 , особи, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру - ОСОБА_6 щодо застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_5 не заперечувала, оскільки остання є психічно хворою людиною, щодо виду примусового заходу медичного характеру поклалася на розсуд суду.

Захисник особи, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_4 зазначила, що її підзахисна не є небезпечною для суспільства, хоча й страждає на психічну хворобу, проти застосування відносно неї примусових заходів медичного характеру не заперечує, але враховуючи характер суспільно-небезпечного діяння її підзахисної просила суд застосувати примусовий захід медичного характеру у виді надання психіатричної допомоги в амбулаторному порядку.

Дослідивши всі надані прокурором докази, судом встановлено, що своїми діями ОСОБА_5 вчинила суспільно небезпечне діяння, яке підпадають під ознаки діяння, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, в стані неосудності, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні наступними належними та допустимими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку:

¦Протоколом огляду місця події від 01.05.2025 за адресою: місто Кривий Ріг, вул. Ухтомського (прибудинкова територія), за фактом викрадення мобільного телефону у ОСОБА_7 , з фототаблицями;

¦висновком судової товарознавчої експертизи №CE-19/104-25/17210-ТВ від 02.05.2025, відповідно до якої ринкова вартість мобільного телефону марки «Хаоmі» моделі «Redmi 12», 4/128GB, з серійним номером SN: НОМЕР_1 у справному, робочому стані, без пошкоджень, станом цін на 29.04.2025 складала 3600 грн.;

¦Протоколом огляду мобільного телефону марки «Хаоmі» моделі «Redmi 12», 4/128GB, з серійним номером SN: НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 ;

¦Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12.05.2025, згідно якого потерпілий ОСОБА_7 впізнав за фотознімками особу, яка вчинила крадіжку його мобільного телефону, ОСОБА_5 ;

¦Медичними документами щодо захворювання ОСОБА_5 .

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи від 18.06.2025 №277-к (комісійна, амбулаторна) ОСОБА_5 в період часу, що відноситься до інкримінованого їй діяння, виявляла і в теперішній час виявляє психічний розлад у формі шизофренії параноїчної, вираженого змішаного типу дефекту. Зазначений психічний розлад позбавляє ОСОБА_5 можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_5 у даний час також не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та керувати ними. За своїм психічним станом, відповідно до ст. 92 КК України, ОСОБА_5 потребує застосування примусового заходу медичного характеру у вигляді госпіталізації до спеціального закладу з надання психіатричної допомоги.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Дослідивши вказані докази з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, кожен окремо, а також в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що факт крадіжка ОСОБА_5 мобільного телефону у ОСОБА_7 , знайшов своє підтвердження.

Враховуючи, що стан неосудності пов`язаний з відсутню у особи інтелектуальної та вольової ознак, з ним несумісні наявність у свідомості особи чітко сформованих мети й мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину, тому встановлення будь-якої форми вини (умислу чи необережності) у діях неосудної особи об`єктивно є неможливим. Юридична оцінка суспільно небезпечному діянню в такому випадку повинна надаватись, виходячи з фактичних обставин скоєного та наслідків, що настали.

Так, згідно вимог ст. 18, ст. 19 КК України осудність є обов`язковою ознакою суб`єкта злочину, що характеризується таким психічним станом особи, при якому вона під час вчинення злочину здатна усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Здатність особи під час вчинення злочину усвідомлювати свої дії (бездіяльність) означає правильне розуміння фактичних об`єктивних ознак злочину - об`єкта посягання, суті діяння, обстановки, часу і місця, способу його вчинення, його суспільно небезпечних наслідків тощо. Така здатність повинна бути пов`язана з можливістю контролювати, керувати своїми вчинками. Тут свідомість і воля взаємозалежні й лише в сукупності виступають передумовою визнання особи винною.

Натомість неосудною визнається така особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого КК України, не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки.

Поняття неосудності включає в себе співвідношення медичного (біологічного) і юридичного (психологічного) критеріїв. Медичний критерій полягає у наявності у особи психічного захворювання, що істотно впливає на свідомість і волю людини (хронічне психічне захворювання, тимчасовий розлад психічної діяльності, недоумство, інший хворобливий стан психіки). Юридичний - у нездатності особи під час вчинення суспільно небезпечного діяння усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними. При цьому юридичний критерій виражається двома ознаками: 1) інтелектуальною - особа не може усвідомлювати фактичну сторону своїх дій (бездіяльності) та/або не здатна усвідомлювати їх суспільно небезпечний характер; 2) вольовою - особа не може керувати своїми діями (бездіяльністю) внаслідок руйнування психічною хворобою її вольової сфери.

Особу може бути визнано неосудною тільки тоді, коли встановлена одна з ознак критерію юридичного на підставі хоча б однієї з ознак критерію медичного.

Судом встановлено на підставі досліджених доказів, висновків судово-психіатричної експертизи, що ОСОБА_5 при вчиненні крадіжки у мобільного телефону у потерпілого ОСОБА_7 перебувала у стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання.

Відповідно до ст. 92 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Відповідно до п. 1 ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: - надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; - госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом; - госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом; - госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Відповідно до ч. 2 ст. 513 КПК України визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Суд враховує, що ОСОБА_5 вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, оскільки на період вчинення суспільно небезпечного діяння вона не могла усвідомлювати свої дії, керувати ними, у теперішній час вона також не може усвідомлювати свої дії і керувати ними, страждала і на теперішній час страждає хронічним психічним захворюванням у формі шизофренії параноїчної, на даний час не видужала, а тому відносно неї слід застосувати примусові заходи медичного характеру.

При визначенні виду примусового заходу медичного характеру, який необхідно застосувати до ОСОБА_5 суд виходить з наступного.

В п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», суд зазначив, що визначаючи відповідно до частин 3-5 ст. 94 КК України тип психіатричного закладу, до якого слід госпіталізувати неосудного, необхідно виходити як з його психічного стану, так і з характеру вчиненого ним суспільно небезпечного діяння. Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб (ч. 1 ст. 94 КК України) суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру (тип психіатричного закладу, який його здійснюватиме.

Свою думку щодо виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, експерти-психіатри висловили у своєму висновку №277-к від 18.06.2025 - госпіталізація до спеціального закладу з надання психіатричної допомоги (без конкретизації виду нагляду).

У справі №158/3106/18 від 04.12.2019 Верховний Суд висловив позицію, що висновок експерта не має наперед встановленої сили для суду та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності. Згідно з ч. 1 ст. 94 КК України, обрання судом певного виду примусового заходу медичного характеру залежить від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 513 КПК України закон покладає саме на суд обов`язок під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру, у разі застосування таких заходів, визначати їх вид. При цьому, визначаючи вид примусового заходу медичного характеру, який необхідно застосувати до неосудної особи, суд повинен виходити не тільки з її психічного стану, а й з характеру вчиненого нею суспільно небезпечного діяння.

Оскільки неосудна особа не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та керувати ними, то усвідомлення цією особою наявності умов воєнного стану (як кваліфікуючої ознаки частини 4 статті 185 КК України) виключається. А тому при визначенні тяжкості вчиненого особою суспільно небезпечного діяння необхідно виходити від фактично вчинених дій та фактичних наслідків, що настали. Фактично ОСОБА_5 вчинила суспільно-небезпечне діяння - викрадення мобільного телефону вартістю 3600 грн., яке без кваліфікуючої ознаки (вчинене в умовах воєнного стану) підпадає під ознаки ч. 1 ст. 185 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком.

Верховний Суд по справі №51-5807км18 від 30.05.2019 висловив позицію, що статтею 94 КК України визначено три критерії, які суд має враховувати при призначенні певного виду примусових заходів медичного характеру: медичний (характер і тяжкість захворювання), юридичний (тяжкість вчиненого діяння) та соціальний (ступінь небезпечності психічно хворого для себе чи інших осіб). При цьому ступінь небезпечності психічно хворого містить оцінку: суспільної небезпеки вчиненого діяння, характеру вчиненого, можливих або тих, що настали, суспільно небезпечних наслідків та інших подібних обставин; психічного стану особи на момент розгляду справи судом і небезпечності цього хворого для оточуючих, що випливає з характеру захворювання.

Метою примусових заходів медичного характеру є не тільки обов`язкове лікування особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, але й запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь (ст. 92 КК України). Для досягнення цієї мети суд має визначити конкретний вид примусового заходу, враховуючи всі передбачені ст. 94 КК України критерії в їх сукупності.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що застосування примусового заходу медичного характеру у видігоспіталізації до спеціального закладу з надання психіатричної допомоги не буде відповідати меті застосування такого виду примусового заходу медичного характеру та становитиме надмірне обмеження прав ОСОБА_5 , яка внаслідок свого психічного стану й так знаходиться у вразливому становищі, а госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги, на думку суду, є фактичним позбавленням особистої свободи цієї особи. На думку суду застосування примусового заходу медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги є надмірним, не відповідатиме характеру захворювання та тяжкості вчиненого ОСОБА_5 , яка не виявляла агресії, не застосовувала та не намагалася застосувати насильство, не створює такої загрози для оточуючих, яка б потребувала її ізоляції у психіатричному закладі, а тому застосування примусового заходу медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку відповідатимете меті застосування такого заходу.

Процесуальні витрати по справі складають 1782,8 грн. за проведення судової товарознавчої експертизи.

Враховуючи, що відповідно до ст. 124 КПК України процесуальні витрати стягуються з обвинуваченого лише у разі ухвалення обвинувального вироку, стягнення процесуальних витрат при винесенні ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру КПК України не передбачено, ОСОБА_5 є неосудною, а тому процесуальні витрати слід віднести на рахунок держави.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись статями 92 - 95, 369 - 372, 376, 503, 505, 508, 512 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусовий захід медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 до набранням ухвалою законної сили не обирати.

Процесуальні витрати на проведення судових експертиз віднести на рахунок держави.

Речові докази: мобільний телефон марки «Xiaomi» моделі «Redmi 12», 4/128GB з серійним номером SN: НОМЕР_1 - повернути потерпілому ОСОБА_7 за належністю.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію ухвали негайно після її проголошення вручити учасникам справи.

Копію ухвали надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні під час судового засідання.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 17.11.2025.

Суддя