КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарях ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю особи, яка подала скаргу ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві, шляхом проведення відеоконференцзв`язку між Київським апеляційним судом та потерпілим ОСОБА_6 , який використовував власні технічні засоби, апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 30 червня 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 30 червня 2025 року залишено без розгляду скаргу ОСОБА_6 на бездіяльність прокурора Солом`янської окружної прокуратури м. Києва щодо не розгляду клопотання у кримінальному провадженні № 0000409 від 17 вересня 2014 року.

Своє рішення слідчий суддя мотивувала тим, що за період з 01.08.2024 по 28.05.2025 Солом`янським районним судом м. Києва було розподілено на слідчих суддів 3 383 скарг ОСОБА_6 , поданих на бездіяльність прокурорів Солом`янської окружної прокуратури м. Києва, які за своїм змістом є майже ідентичними і стосуються бездіяльності прокурорів, яка полягає у нерозгляді однотипних клопотань, поданих ОСОБА_6 , в один проміжок часу, як потерпілим в межах кримінального провадження № 0000409, що відповідає усім ознакам сутяжництва, як форми зловживання процесуальними правами, тому, виходячи із загальних засад кримінального провадження, залишив скаргу без розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 , вважаючи ухвалу слідчого судді незаконною, необґрунтованою та невмотивованою, винесеною з істотним порушенням вимог КПК України, просить її скасувати та направити справу на новий розгляд в іншому складі суду.

______________________________________________________________

Справа №11-сс/824/5289/2025 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_7

Категорія: ст. 303 КПК України Доповідач ОСОБА_1

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ухвала прийнята незаконним складом суду, сформованого в порушення правил п. 1 ч. 1 ст. 35 КПК України щодо черговості та ч. 3 ст. 35 КК України щодо хронологічного надходження скарги до суду та інших вимог ст. 35 КПК України.

Крім того, зазначає, що судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання.

Вказує й на те, що КПК України не передбачає права слідчого судді залишити скаргу без розгляду, а також не дає йому права виходити під час розгляду за межі повноважень слідчого судді та скарги, а тим більше, займатися дослідженням чогось, що не є предметом скарги.

Також апелянт просить поновити йому процесуальний строк на оскарження ухвали слідчого судді, посилаючись на те, що судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, який належним чином не повідомлений про дату, час і місце судового засідання, а оскаржувану ухвалу ним було виявлено лише 07.07.2025.

Будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду, прокурор до суду апеляційної інстанції не з`явився, про поважність причин своєї неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду не надсилав. За таких обставин, апеляційний суд, враховуючи, що, відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України, неявка учасників провадження не перешкоджає проведенню розгляду, вважає можливим розглянути апеляційну скаргу без участі прокурора.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_6 на підтримку доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження за скаргою та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 395 КПК України, апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 115 КПК України, при обчисленні процесуального строку в нього включаються вихідні і святкові дні, а при обчисленні строку годинами - і неробочий час. Якщо закінчення строку, який обчислюється днями або місяцями, припадає на неробочий день, останнім днем цього строку вважається наступний за ним робочий день, за винятком обчислення строків тримання під вартою та перебування в медичному закладі під час проведення стаціонарної психіатричної експертизи.

Згідно п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України, апеляційна скарга повертається, якщо подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

З наведеного слідує, що питання про поновлення строку розглядається судом лише у разі його пропуску.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, оскаржувана ухвала була постановлена без виклику потерпілого ОСОБА_6 та його представника - адвоката ОСОБА_8 , а копія ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 30 червня 2025 року була надіслана ОСОБА_6 та його представнику - адвокату ОСОБА_8 в електронний кабінет кожного з них та доставлена 01.07.2025 року (а.с. 25, 26). Таким чином, оскільки останній день строку на оскарження ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 30 червня 2025 року припадає на неробочий день - 06 липня 2025 року, то останнім днем цього строку вважається наступний за ним робочий день, тобто 07 липня 2025 року.

Відповідно до відомостей системи «Електронний суд», апеляційну скаргу сформовано та подано до Київського апеляційного суду 07 липня 2025 року, тобто в межах встановленого ст. 395 КПК України строку.

Таким чином, питання поновлення пропущеного строку на оскарження ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 30 червня 2025 року не потребує вирішення, оскільки апеляційна скарга на вказане рішення суду подана в межах встановленого строку.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_6 про незаконність і необґрунтованість ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 30 червня 2025 року, то вони є безпідставними, з огляду на наступне.

У відповідності з вимогами п. 17 ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

На досудовому провадженні, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, можуть бути оскаржені, зокрема, бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст. 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, до слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва звернувся ОСОБА_6 зі скаргою на бездіяльність прокурора Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 , яка полягає у не розгляді його клопотання у кримінальному провадженні № 0000409 від 17.09.2014 року.

Зі змісту самої скарги вбачається, що ОСОБА_6 є потерпілим у кримінальному провадженні № 0000409 та в порядку ст. 220 КПК України звернувся до прокурора із клопотанням № 0000409-SOP-VYH--01-02-13 від 07.08.2024 про надання йому належним чином оформленого витягу з ЄРДР, матеріалів щодо групи прокурорів, слідчих, детективів тощо, проведення допитів, тимчасового доступу тощо, ознайомлення з матеріалами досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, яке прокурором не вирішено.

Також зі змісту вказаної скарги ОСОБА_6 слідує, що ним подавались клопотання в цілому на адресу прокуратури, однак, отримуючи відповіді заступника керівника прокуратури про часткове задоволення клопотань, він почав подавати клопотання на ім`я кожного прокурора, який входить у групу прокурорів.

Водночас слідчим суддею встановлено, що в період з 01.08.2024 року до 28.05.2025 року Солом`янським районним судом м. Києва було зареєстровано та розподілено 3 383 скарги ОСОБА_6 на бездіяльність прокурорів Солом`янської окружної прокуратури м. Києва. Зміст цих скарг є ідентичним та стосується бездіяльності прокурорів, яка полягає у не розгляді аналогічних за змістом клопотань, поданих ОСОБА_6 в один проміжок часу, як потерпілим у кримінальному провадженні № 0000409.

Проаналізувавши дії ОСОБА_6 на наявність в них ознак зловживання процесуальними правами, слідчий суддя дійшов висновку, що подання ОСОБА_6 надмірної кількості однотипних скарг на бездіяльність різних прокурорів Солом`янської окружної прокуратури м. Києва протягом короткого терміну відповідає усім ознакам сутяжництва як форми зловживання процесуальними правами.

Враховуючи наведене, слідчий суддя розцінив такі дії ОСОБА_6 як зловживання особою своїми процесуальними правами, у зв`язку з чим залишив його скаргу на бездіяльність прокурора Солом`янської окружної прокуратури м. Києва без розгляду.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, враховуючи, що ОСОБА_6 неодноразово звертався до слідчого судді фактично з одним і тим же питанням. В апеляційній скарзі ОСОБА_6 не наводить доводів, що спростовують висновок слідчого судді.

Стосовно тверджень ОСОБА_6 , що зазначене рішення прямо не передбачено КПК України, то слід зазначити, що воно відповідає меті норми п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, завданням та загальним засадам кримінального провадження.

Норми КПК України не регламентують повноважень слідчого судді у ситуації багаторазового (повторного) оскарження особою бездіяльності слідчого, прокурора, дізнавача в порядку ст. 303 КПК України за різними по адресатам, зокрема, ПІБ прокурора, який входить до групи прокурорів у цьому провадженні, та даті подання, але подібними за змістом скаргами стосовно одних і тих же підстав.

На підставі ч. 6 ст. 9 КПК України суд має діяти, виходячи із загальних засад кримінального провадження, а саме верховенства права, обов`язковості судових рішень, публічності, диспозитивності, забезпечення права на оскарження бездіяльності.

Принцип верховенства права у кримінальному провадженні, а також кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України).

Крім того, колегія суддів зауважує, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Кримінальний процесуальний закон України не містить окремого положення, яке визначає випадки та наслідки зловживання процесуальними правами. Водночас, як неодноразово наголошував у своїх рішеннях Верховний Суд, заборона зловживання процесуальними правами є загальноправовим принципом і поширюється на всі види судочинства (ухвала від 7 лютого 2022 року у справі № 266/108/22, від 7 листопада 2022 року у справі № 757/9655/22-к та ін.).

Отже, відсутність визначеного законом переліку зловживань процесуальними правами учасників кримінального провадження, не означає, що такі зловживання не можуть бути встановлені судом або слідчим суддею під час здійснення правосуддя, а особи, які їх вчиняють, не зазнають негативних наслідків своєї поведінки.

З урахуванням завдань кримінального провадження та з огляду на визначені процесуальним законом повноваження, суд, слідчий суддя може визнати зловживанням процесуальними правами будь-які дії, які мають відповідну спрямованість.

У постанові Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» зазначається, що, оцінюючи поведінку учасників кримінального провадження, слід враховувати існування випадків зловживання процесуальними правами. Водночас слід враховувати, що використання процесуальних прав, зокрема, заявлення клопотань, скарг, не може розцінюватися як перешкоджання здійсненню провадження, за винятком випадків, коли йдеться про зловживання правом.

Заборона зловживання правами закріплена і у ст. 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). У розвиток цієї загальної заборони у ст. 35 Конвенції наводяться критерії прийнятності, серед яких зловживання правом на подання заяви до ЄСПЛ є самостійною підставою для визнання неприйнятною індивідуальної заяви. Як наслідок - позбавлення суб`єктивного права на звернення до ЄСПЛ, що певним чином є заходом відповідальності заявника. У свою чергу, критерії зловживання правом визначаються не в Конвенції, а в рішеннях ЄСПЛ. Встановлення наявності зловживання правом ЄСПЛ в кожному конкретному випадку вирішує виходячи із прецедентів, які загалом сформували систему випадків зловживання правом.

Оскільки зловживання правом не становить собою правопорушення, його наслідком повинно бути переважно не застосування відповідних санкцій національними судами, а відмова у захисті права, яке спрямоване на зловживання.

Враховуючи положення КПК України, що заборона зловживання процесуальними правами є загальноправовим принципом і поширюється на всі галузі права (ухвала Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 676/7346/15-к, ухвала від 7 лютого 2022 року у справі № 266/108/22, від 7 листопада 2022 року у справі № 757/9655/22-к), те, що використання цього інституту прослідковується в практиці Конституційного Суду України, який вказав, що повторне звернення до Конституційного Суду України тієї самої особи з клопотанням щодо перевірки того самого положення закону України на відповідність тим самим положенням Конституції України, свідчить про зловживання правом на подання конституційної скарги (ухвала Першої колегії суддів Першого сенату Конституційного Суду України від 9 липня 2018 року № 213-1(І)/2018); з огляду на положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а саме ч. 3 ст. 35, рішення ЄСПЛ, то вчинення ОСОБА_6 вказаних дій є зловживанням особою своїми процесуальними правами та має наслідком постановлення судом рішення про залишення такої скарги без розгляду, що узгоджується, зокрема, з постановою Верховного Суду від 24 березня 2021 року у справі № 937/1059/20.

Враховуючи встановлені обставини, слідчий суддя обґрунтовано оцінив дії ОСОБА_6 як зловживання правом на подання скарги в порядку п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України.

При цьому встановлення наведених обставин, всупереч тверджень апелянта, не свідчить про перевищення слідчим суддею своїх повноважень, оскільки входить до кола тих питань, які слідчий суддя має з`ясувати при вирішенні питання чи підлягає подана скарга розгляду по суті.

У контексті обставин цієї справи слід додатково зазначити, що й чинним КПК України визначено випадки, які можуть визнаватися зловживанням процесуальними правами в кримінальному провадженні:

1) заявлення повторного відводу з метою затягування кримінального провадження (ч. 4 ст. 81 КПК України);

2) посилання на технічну неможливість участі у відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, переривання зв`язку з метою затягування судового розгляду справи (абз. 3 ч. 6 ст. 336 КПК України);

3) порушення розумних строків проголошення вступної промови сторонами провадження з метою затягування судового розгляду справи (абз. 5 ч. 1 ст. 349 КПК України).

Аналізуючи вищенаведені норми законодавства, слід дійти висновку, що суть зловживання процесуальними правами полягає в тому, що особа реалізує свої процесуальні права і вчиняє передбачені процесуальним законодавством процесуальні дії, діючи з метою, яка не співпадає із завданням кримінального процесу, що можна кваліфікувати через критерій відсутності серйозного законного інтересу, тобто легітимного прагнення до отримання певних переваг, передбачених процесуальним законом, а тому, з огляду на кількість поданих однотипних клопотань, які адресовані кожному з прокурорів, котрі входять у групу прокурорів у даному кримінальному провадженні, та подальше оскарження бездіяльності кожного із прокурорів, яка полягає у не розгляді кожного клопотання окремо, колегія суддів погоджується з висновком, викладеним в оскаржуваній ухвалі, що на даному етапі кримінального провадження ОСОБА_6 зловживає своїми процесуальними правами потерпілого.

Стосовно доводів ОСОБА_6 про незаконний склад суду, то колегією суддів встановлено, що скарга ОСОБА_6 на бездіяльність прокурора Солом`янської окружної прокуратури м. Києва розподілена автоматизованою системою документообігу та в такий спосіб визначено слідчу суддю для її розгляду - ОСОБА_7 . Порушень автоматизованого розподілу та визначення слідчого судді надані суду матеріали не містять. Інші доводи ОСОБА_6 щодо незаконного складу суду не ґрунтуються на вимогах закону та виходять за межі обсягу тих повноважень, які має суд апеляційної інстанції під час вирішення питання законності складу суду, який ухвалив оскаржуване рішення.

Що стосується доводів ОСОБА_6 про здійснення судового провадження за відсутності потерпілого (особи, яка подала скаргу), належним чином не повідомленого, то за вимогами КПК України участь особи, яка подала скаргу, є обов`язковою лише при розгляді такої скарги по суті.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 30 червня 2025 року відповідає вимогам кримінального процесуального закону, є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому не вбачає підстав для її скасування.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 30 червня 2025 року, якою залишено без розгляду скаргу ОСОБА_6 на бездіяльність прокурора Солом`янської окружної прокуратури м. Києва щодо не розгляду клопотання у кримінальному провадженні № 0000409 від 17 вересня 2014 року, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

___________________ ____________________ _____________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3