ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2026 р. м.Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові угоду про визнання винуватості, укладену у кримінальному провадженні №0001258 від 10.12.2025, у відношенні:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.3 ст.332 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м.Харкова з Офісу Генерального прокурора надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001258 від 10.12.2025, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.3 ст.332 КК України, затверджений прокурором першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованій злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, та захисту інвестицій Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 разом з угодою про визнання винуватості від 22.12.2025, укладеної між прокурором першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованій злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, та захисту інвестицій Офісу Генерального ОСОБА_3 та підозрюваним у цьому провадженні ОСОБА_5 у присутності захисника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_4 .

Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнаного судом доведеним на підставі угоди про визнання винуватості.

Положеннями ст.1,2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

У відповідності до ст.17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

Відповідно до ч.1 ст.17, ч.1 ст.65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.

Пунктом 9 ст.1 Закону України «Про національну безпеку» від 21.06.2018 № 2469-VIII (далі Закон «Про національну безпеку») визначено, що національна безпека України - це захищеність державного суверенітету, територіальної цілісності, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України від реальних та потенційних загроз.

У відповідності до п.2 ст.1 Закону «Про національну безпеку», воєнна безпека - це захищеність державного суверенітету, територіальної цілісності і демократичного конституційного ладу та інших життєво важливих національних інтересів від воєнних загроз.

Згідно п.п. 44-45 рішення Ради національної безпеки та оборони України від 14.09.2020, основним завданням у сфері воєнної безпеки є розвиток потенціалу стримування. Безумовним пріоритетом є боєздатні Збройні Сили України, підготовлений і вмотивований військовий резерв та ефективна територіальна оборона, які у поєднанні зі спроможностями інших органів сектору безпеки і оборони здатні завдати таких неприйнятних для противника втрат на землі, у повітрі, на морі та у кіберпросторі, що унеможливить реалізацію його агресивних намірів. Держава врахує уроки гібридної агресії проти України, бойових дій на Близькому Сході у нових доктринальних підходах до забезпечення воєнної безпеки.

Пунктом 22 частини III Стратегії забезпечення державної безпеки, ухваленої рішенням Ради національної безпеки та оборони України від 16.02.2002 (далі - Стратегія) визначено, що державна політика у сфері державної безпеки спрямовується на попередження, своєчасне виявлення і запобігання зовнішнім та внутрішнім загрозам державній безпеці України, припинення розвідувальних, терористичних, диверсійних та інших протиправних посягань спеціальних служб іноземних держав, а також організацій, окремих груп та осіб на державну безпеку України, усунення умов, що призводять до цих загроз та причин їх виникнення.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про Збройні Сили України» від 06.12.1991 №1934-ХІІ (далі - Закон) Збройні Сили України (далі - ЗСУ) - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Збройні Сили України забезпечують стримування збройної агресії проти України та відсіч їй, охорону повітряного простору держави та підводного простору у межах територіального моря України у випадках, визначених законом, беруть участь у заходах, спрямованих на боротьбу з тероризмом.

У відповідності до ст.3 Закону організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, установ та організацій.

Згідно ст.12 Закону підготовка Збройних Сил України до виконання покладених на них Конституцією України завдань, організація та забезпечення їх виконання, підтримання на належному рівні бойової і мобілізаційної готовності та боєздатності, виховна робота, збереження життя і здоров`я особового складу, забезпечення законності та військової дисципліни у Збройних Силах України здійснюються органами військового управління, командирами і начальниками всіх рівнів відповідно до вимог Конституції України та законів України, інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері оборони.

У відповідності до ст.1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 №1932-ХІІ (далі Закон «Про оборону України») військове формування - створена відповідно до законодавства України сукупність військових з`єднань і частин та органів управління ними, які комплектуються військовослужбовцями і призначені для оборони України, захисту її суверенітету, державної незалежності і національних інтересів, територіальної цілісності і недоторканності у разі збройної агресії, збройного конфлікту чи загрози нападу шляхом безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій.

Особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Збройна агресія - застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України вважається збройною агресією.

Статтею 4 Закону «Про оборону України» визначено, що у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях.

Положеннями ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3542-ХІІ (далі - Закон «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію») встановлено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту- на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Цим же законом особливий період визначено як період функціонувания національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Частиною 8 ст.4 Закону «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Згідно ч.5 ст. 22 Закону «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади.

Частинами 1,3 цієї ж статті Закону зобов`язано громадян з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період; під час мобілізації з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин.

Частиною 2 ст. 26 Закону «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено настання відповідальності громадян за невиконання своїх обов`язків щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно ст. 17 Закону «Про оборону України», ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон «Про військовий обов`язок і військову службу») захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.

Громадяни проходять військову службу, службу у військовому резерві та виконують військовий обов`язок у запасі відповідно до законодавства.

Відповідно до ст.1 Закону «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.

Громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень про приписку до призовних дільниць, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Відповідно до п.1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154 (далі - Положення) Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, інших містах, районах, районах у містах.

Пунктом 8 Положення визначено, що завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених обов`язків є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, контроль за його станом, зокрема в місцевих органах виконавчої влади, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та Служби зовнішньої розвідки), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, у виконанні завдань з підготовки та ведення територіальної оборони, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.

Відповідно до п.9 Положення територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"; здійснюють заходи щодо призову громадян на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

24 лютого 2022 року президент Російської Федерації оголосив про своє рішення почати військову операцію в Україні, після чого був відданий наказ на вторгнення підрозділів збройних сил російської федерації на територію України.

Після того, 24.02.2022 на виконання вищевказаного наказу, військовослужбовці збройних сил російської федерації шляхом збройної агресії, незаконно вторглись на територію України, перетнувши лінію державного кордону України, розташовану в Автономній Республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та шляхом застосування зброї здійснили напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об`єкти, а також здійснили окупацію частини території України, чим вчинили дії на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується до теперішнього часу та призводить до тяжких наслідків.

Указані дії супроводжуються бойовим застосуванням авіації, артилерійськими та ракетними ударами, а також застосуванням броньованої техніки та іншого озброєння. При цьому вогневі удари здійснюються по об`єктам, які захищені нормами міжнародного гуманітарного права. Зазначені дії призвели до тяжких наслідків у вигляді загибелі людей, у тому числі дітей, отримання ними тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та заподіяння матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна та інфраструктури.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому було неодноразово продовжено, і наразі він діє строком до 09 листопада 2024 року.

Указом Президента України від 24.02.2022 №65/2022, затвердженого Законом України від 03.03.2022 № 2105-IX, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, оголошено проведення загальної мобілізації.

Крім того, 24.02.2022 відповідно до Указу Президента України, який затверджений Законом №2102-ІХ від 24.02.2022, на території України у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, відповідно до пункту 20 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строком на 30 діб, який в подальшому Указами Президента України неодноразово продовжувався.

Згідно ст.1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Так, 24.02.2022 Указом Президента України № 69/2022 оголошено загальну мобілізацію та постановлено здійснити призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби Транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», на строкову військову службу призиваються придатні для цього за станом здоров`я громадяни України чоловічої статі, яким до дня відправлення у військові частини виповнилося 18 років, та старші особи, які не досягли 27-річного віку і не мають права на звільнення або відстрочку від призову на строкову військову службу (далі громадяни призовного віку). Поряд з цим, згідно ст. 22 даного Закону, передбачено, що граничний вік перебування на військовій службі (в тому числі в резерві), встановлюється для військовослужбовців, які проходять військову службу під час особливого періоду до 60 років.

Пунктом 6 ч.1 ст.8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» передбачено, що в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану, зокрема встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Враховуючи вказане, на період введення воєнного стану в Україні, на законодавчому рівні заборонено виїзд за межі території України, осіб, які підлягають мобілізації для несення військової служби, відповідно до вимог Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Встановлено, що з жовтня 2022 року, більш точний час встановити не виявилось за можливе, у громадян України Особа-1, Особа-2 та Особа-3, матеріали стосовно яких виділені в окреме провадження, з метою здобуття матеріальних благ, переслідуючи корисливі мотиви, виник злочинний умисел на організацію незаконного переправлення осіб чоловічої статі призовного віку через державний кордон України.

Так, Особа-1, Особа-2 та Особа-3, матеріали стосовно яких виділені в окреме провадження, маючи коло матеріальних потреб та бажань, які неможливо задовольнити займаючись законною професійною діяльністю усвідомлюючи геополітичну ситуацію в Україні, в тому числі діючий воєнний стан та пов`язану з ним заборону виїзду за кордон для осіб чоловічої статі призовного віку, що перебувають на військовому обліку, вирішили, разом з іншими не встановленими співорганізаторами здійснювати незаконне переправлення осіб чоловічої статі призовного віку через державний кордон України.

Так, Особа-1, Особа-2 та Особа-3, матеріали стосовно яких виділені в окреме провадження, переслідуючи корисливі мотиви, бажаючи задовольнити свої матеріальні блага, усвідомлюючи, що особи не мають жодних законних підстав для виїзду за кордон, окрім як за системою ЄКІС («Шлях») у якості волонтера або водія, що здійснює перевезення гуманітарних вантажів, маючи достатній рівень соціальної обізнаності для зрозуміння факту ведення Російською Федерацією воєнних дій на території України, запроваджених законних тимчасових обмежень на період дії правового режиму воєнного стану, в тому числі таких, що обмежують перетин державного кордону для осіб чоловічої статі призовного віку (від 18 до 60 років), у зв`язку із введеними мобілізаційними заходами, усвідомлюючи, що така злочинна діяльність передбачає кримінальну відповідальність, розробили злочинний план щодо організації незаконного переправлення осіб чоловічої статі призовного віку через державний кордон України за грошову винагороду, шляхом внесення зацікавлених у незаконному перетині осіб в накази Харківської ОВА для надання їм права виїзду за межі України як водіям, які під час воєнного стану здійснюють перевезення медичних вантажів, вантажів гуманітарної допомоги автомобільними транспортними засобами для потреб Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також населення України.

Особа-1, Особа-2, Особа-3, матеріали стосовно яких виділені в окреме провадження, ОСОБА_5 достовірно знали, що вказаною діяльністю вони порушують постанову Кабінету Міністрів України від 20 травня 2022 р. №615 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» і від 3 березня 2022 р. № 194 «Деякі питання бронювання військовозобов`язаних в умовах правового режиму воєнного стану».

Зокрема, всупереч п.1 вищевказаної постанови КМУ від 20 травня 2022 р. №615, згідно якої пропуск водіїв здійснюється лише за умови перевезення останніми медичних вантажів, вантажів гуманітарної допомоги автомобільними транспортними засобами для потреб Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також населення України, через державний кордон, останні не мали на меті перевезення вищевказаних вантажів гуманітарної допомоги.

Так, згідно спільно розробленого злочинного задуму Особа-2, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, підшуковував осіб, які за сплату грошової винагороди у розмірі близько 3 тис доларів США бажали виїхати за межі України, зокрема щоб уникнути призову та/або мобілізації на військову службу, не мали жодних законних підстав для виїзду за кордон, окрім як за системою ЄКІС («Шлях») у якості волонтера або водія, що здійснює перевезення гуманітарних вантажів.

Особа-1, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, виконуючи свою частину злочинного задуму та перебуваючи в ролі організатора здійснював координацію дій Особи-2 та Особи- 3, матеріали стосовно яких виділені в окреме провадження.

Особа-3, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, виконуючи свою частину загального злочинного плану, відповідно до відведеної йому Особою-1, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, ролі та функції, перебуваючи на посаді колишнього радника голови Харківської ОВА з гуманітарних питань та зв`язків із громадськістю на громадських засадах (перебував в період з 11.01.2020 по 20.07.2020), лобіював внесення зацікавлених у незаконному перетині державного кордону України осіб в накази Харківської ОВА для надання їм права виїзду за межі України як водіям, які під час воєнного стану здійснюють перевезення медичних вантажів, вантажів гуманітарної допомоги автомобільними транспортними засобами для потреб Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також населення України.

ОСОБА_5 , виконуючи свою частину злочинного задуму, відповідно до відведеної йому Особи 3 ролі та функції, здійснював за вказівкою останнього підготовку листів-звернень в яких зазначав зацікавлених осіб як «водіїв», забезпечував підписання від імені керівника ГО «Громадська організація «Сила Громад» Особи-3 та надсилання від імені вказаної ГО на електронну адресу Харківської ОВА для надання їм права виїзду за межі України.

Так, за невстановлених часу та обставин, але не пізніше 12.10.2022 до Особи-1, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, звернувся Особа-2, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, з проханням сприяти у організації незаконного переправлення за межі території України за грошову винагороду 124 500 гривень, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який переслідував мету використати час перебування за кордоном у власних цілях для проведення відпочинку.

За невстановлених обставин та часу між ОСОБА_6 , Особою-2, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, та Особою -1, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, остаточно була узгоджена домовленість, за результатами якої останній погодився здійснити організацію незаконного переправлення ОСОБА_6 через державний кордон України за системою ЄКІС («Шлях») за грошову винагороду 124 500 гривень.

Згідно з діючих тимчасових обмежень, що запроваджуються на період дії правового режиму воєнного стану, ОСОБА_6 підпадає під категорію осіб, що підлягають призову на військову службу за віковим чинником. Також, встановлено, що ОСОБА_6 не має законних підстав для виїзду за кордон, окрім як за системою ЄКІС («Шлях») у якості волонтера або водія, що здійснює перевезення гуманітарних вантажів.

Незважаючи на діючі тимчасові обмеження щодо осіб чоловічої статі призовного віку, усвідомлюючи, що ОСОБА_6 не має жодних законних підстав перетнути державний кордон України, окрім як в якості волонтера за системою ЄКІС («Шлях»), Особа-1, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, за сприянням Особи- 3, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, розпочав реалізацію злочинного плану направленого на організацію.

Разом з тим, Особа-1, Особа-2, Особа-3, матеріали стосовно яких виділені в окреме провадження, та ОСОБА_5 , переслідуючи корисливі мотиви, усвідомлюючи, що ОСОБА_6 не має законних підстав перетнути державний кордон України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, організували його незаконне переправлення через державний кордон України, сприяли вчиненню таких дій шляхом усунення перешкод.

Зокрема, встановлено, що 01.11.2022 Особа-3, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, до вчинення злочину залучив громадянина України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому в телефонному режимі надав вказівку підготувати від імені Громадської організації «Об`єднання «Сила Громад» () лист-звернення (подання) на адресу Харківської обласної військової адміністрації за підписом Особи 3, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження.

Так, ОСОБА_5 на виконання вказівки Особи-3, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, реалізуючи спільний злочинний умисел, з корисливих мотивів та з метою протиправного збагачення за рахунок вчинення кримінального правопорушення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, в період часу з 01.11.2022 по 02.11.2022, перебуваючи у м.Львові, точної адреси не встановлено, за допомогою власного персонального ноутбука Asus Vivobook S/N:MCNOCX01К47948А підготував лист-звернення (подання) №02/11 від 02.11.2022, який адресувався Голові Харківської обласної військової адміністрації та з відома і за вказівкою Особи -3, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, підписав його від імені керівника ГО «Громадська організація «Сила Громад» Особою-3, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, вказавши в переліку осіб (водіїв) серед інших прізвище - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , закордонний паспорт НОМЕР_1 , телефон НОМЕР_2 , дата узгодженого виїзду з 03.11.2022 по 03.02.2023. Вказаний лист-звернення (подання) № 02/11 від 02.11.2022, в підписаному та відсканованому вигляді ОСОБА_5 відправив на електронну пошту Харківської OBA - ІНФОРМАЦІЯ_4

Так, на підставі підготовленого ОСОБА_5 листа-звернення (подання) № 02/11 від 02.11.2022, за сприяння Особи-3, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, Харківською обласною військовою адміністрацією видано наказ №173В від 02.11.2022 щодо надання права виїзду за межі України «водію» ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який під час воєнного стану здійснює перевезення медичних вантажів, вантажів гуманітарної допомоги автомобільними транспортними засобами для потреб Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також населення України. Крім того, додатково встановлено, що ОСОБА_6 , не мав на меті виконувати умови наказу Харківської ОВА № 173В від 02.11.2022, а саме: в період з 03.11.2022 по 28.11.2022 не здійснював перевезення медичних вантажів, вантажів гуманітарної допомоги автомобільними транспортними засобами для потреб Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також населення України.

Внаслідок чого, ОСОБА_6 , 03.11.2022 о 17:56 год. перетнув державний кордон України в напрямку виїзду на транспортному засобі марки VOLKSWAGEN модель ATLAS, д.н.з. НОМЕР_3 в пункті пропуску «Порубне» (румунська ділянка кордону) та у зворотному напрямку 28.11.2022 о 08:16 год. в пункті пропуску «Порубне» (румунська ділянка кордону) на вищевказаному транспортному засобі.

Згідно попередніх домовленостей, ОСОБА_6 , 14.10.2022 з власної банківської картки, відкритої в АТ «Ощадбанк», на банківську картку Особи-2, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, № НОМЕР_7, відкриту в АТ «КБ «Приват Банк», перерахував 58 000 грн (двома окремими платежами по 29000 грн), а наступного дня, 15.10.2022 ОСОБА_6 з власної банківської картки, відкритої в АТ «Універсал Банк», на банківську картку Особи-2, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, НОМЕР_8, відкриту в АТ «КБ «Приват Банк», перерахував останню частину грошових коштів 66 500 грн (двома платежами 59000 грн та 6600 грн), як оплату за організацію незаконного переправлення через державний кордон України, усунення перешкод, які в подальшому розподілено між членами групи.

Таким чином, Особа-1, Особа-2, Особа-3, матеріали стосовно яких виділені в окреме провадження, та ОСОБА_5 , реалізовуючи загальний злочинний умисел, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, забезпечили внесення завідомо недостовірних відомостей до інформаційної системи «Шлях», щодо ОСОБА_6 , як водія для здійснення перевезення медичних вантажів, вантажів гуманітарної допомоги автомобільними транспортними засобами для потреб Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань а також населення України, чим усунули перешкоди ОСОБА_6 для виїзду за межі території України.

Вказані дії ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч.5 ст.27 ч.3 ст.332 КК України як пособництво в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, сприяння вчиненню таких дій шляхом усунення перешкод, вчинених за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

Крім того, за невстановлених часу та обставин, але не пізніше 12.10.2022 до Особи-1, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, повторно звернувся Особа-2, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, з проханням сприяти у організації незаконного переправлення за межі території України за грошову винагороду 123 000 грн ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який переслідував мету використати час перебування за кордоном у власних цілях для проведення відпочинку.

За невстановлених обставин та часу, між ОСОБА_8 , Особою-2, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, та Особою-1, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, остаточно була узгоджена домовленість, за результатами якої останній погодився здійснити повторно організацію незаконного переправлення ОСОБА_8 через державний кордон України за системою ЄКІС («Шлях») за грошову винагороду 123 000 гривень.

Згідно з діючих тимчасових обмежень, що запроваджуються на період дії правового режиму воєнного стану, ОСОБА_8 підпадає під категорію осіб, що підлягають призову на військову службу за віковим чинником. Також, встановлено, що ОСОБА_8 не має законних підстав для виїзду за кордон, окрім як за системою ЄКІС («Шлях») у якості волонтера або водія, що здійснює перевезення гуманітарних вантажів.

Незважаючи на діючі тимчасові обмеження щодо осіб чоловічої статі призовного віку, усвідомлюючи, що ОСОБА_8 не має жодних законних підстав перетнути державний кордон України, окрім як в якості волонтера за системою ЄКІС («Шлях»), Особа-1, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, повторно за сприянням Особи-3, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, розпочав реалізацію злочинного плану.

Разом з тим, Особа-1, Особа-2, Особа-3, матеріали стосовно яких виділені в окреме провадження, та ОСОБА_5 , переслідуючи корисливі мотиви, усвідомлюючи, що ОСОБА_8 не має законних підстав перетнути державний кордон України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, повторно організували незаконне переправлення особи через державний кордон України, сприяли вчиненню таких дій шляхом усунення перешкод.

Зокрема, встановлено, що 01.11.2022 Особа-3, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, до вчинення злочину повторно залучив громадянина України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому в телефонному режимі надав вказівку підготувати від імені Громадської організації «Об`єднання «Сила Громад» () лист-звернення (подання) на адресу Харківської обласної військової адміністрації за підписом Особи-3, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження.

Так, ОСОБА_5 на виконання вказівки Особи-3, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, реалізуючи спільний, злочинний умисел, повторно, з корисливих мотивів та з метою протиправного збагачення за рахунок вчинення кримінального правопорушення, реалізуючи спільний злочинний умисел, з корисливих мотивів та з метою протиправного збагачення за рахунок вчинення кримінального правопорушення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, в період часу з 01.11.2022 по 02.11.2022, перебуваючи в м.Львові, точної адреси не встановлено, за допомогою власного персонального ноутбука Asus Vivobook S/N:MCNOCX01K47948А повторно підготував лист-звернення (подання) № 02/11 від 02.11.2022, який адресувався Голові Харківської обласної військової адміністрації, з відома і за вказівкою Особи-3, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, підписав його від імені керівника ГО «Громадська організація «Сила Громад» Особи-3, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, вказавши в переліку осіб (водіїв) серед інших прізвище - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , закордонний паспорт НОМЕР_4 , телефон НОМЕР_5 , дата узгодженого виїзду з 03.11.2022 по 03.02.2022. Вказаний лист-звернення (подання) № 02/11 від 02.11.2022 в підписаному та відсканованому вигляді ОСОБА_5 відправив на електронну пошту Харківської OBA - ІНФОРМАЦІЯ_4.

Так, на підставі підготовленого ОСОБА_5 листа-звернення (подання) №02/11 від 02.11.2022 ГО «Громадська організація «Сила Громад» за сприяння Особи-3, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, Харківською обласною військовою адміністрацією видано наказ №173В від 02.11.2022 щодо надання права виїзду за межі України «водію» ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який під час воєнного стану здійснює перевезення медичних вантажів, вантажів гуманітарної допомоги автомобільними транспортними засобами для потреб Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також населення України. Крім того, додатково встановлено, що ОСОБА_8 , не мав на меті виконувати умови наказу Харківської ОВА № 173В від 02.11.2022, а саме: в період з 09.11.2022 по 05.12.2022 не здійснював перевезення медичних вантажів, вантажів гуманітарної допомоги автомобільними транспортними засобами для потреб Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також населення України.

Внаслідок чого, ОСОБА_8 , 09.11.2022 о 22:58 год., перетнув державний кордон України в напрямку виїзду на транспортному засобі марки HYUNDAI модель TUCSON, д.н.з. НОМЕР_6 в пункті пропуску «Краківець» (польська ділянка кордону) та у зворотному напрямку 05.12.2022 о 02:33 год. в пункті пропуску «Шегині» (польська ділянка кордону) на автобусному транспортному засобі.

Згідно попередніх домовленостей, 13.10.2022 ОСОБА_8 здійснив перерахування на банківську картку Особи-2, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, ІНФОРМАЦІЯ_5, відкриту в АТ «КБ «Приват Банк», грошові кошти в сумі 123 000 грн (трьома окремими платежами в сумах: 45 000 грн., 50 000 грн., 28 000 грн), як оплату за організацію незаконного переправлення через державний кордон України, усунення перешкод, які в подальшому розподілено між членами групи.

Таким чином, Особа-1, Особа-2, Особа-3, матеріали стосовно яких виділені в окреме провадження, та ОСОБА_5 , реалізовуючи загальний злочинний умисел, повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, забезпечили внесення завідомо недостовірних відомостей до інформаційної системи «Шлях», щодо ОСОБА_8 , як водія для здійснення перевезення медичних вантажів, вантажів гуманітарної допомоги автомобільними транспортними засобами для потреб Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також населення України, чим усунули перешкоди ОСОБА_8 для виїзду за межі території України.

Вказані дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч.5 ст. 27 ч.3 ст.332 КК України як пособництво в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, сприяння вчиненню таких дій шляхом усунення перешкод, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

22.12.2025, між прокурором першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованій злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, та захисту інвестицій Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , якому на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0001258 від 10.12.2025 та підозрюваним ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27 ч.3 ст.332 КК України, з іншого боку, на підставі ст.36, 468-476 КПК України, у присутності захисника підозрюваного ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_4 , діючи добровільно, з дотриманням вимог ст.36, 42, 468, 469, 470, 472, 473, 476 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним.

В угоді про визнання винуватості визначено, що ОСОБА_5 діючи добровільно, ініціював укладення угоди і щиро каючись, беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.3 ст.332 КК України, відповідно до обставин і правової кваліфікації, які викладені в цій угоді та у повідомленої йому підозрі та зобов`язується беззастережно визнати свою винуватість в обсязі висунотого йому обвинуваченя у судовому провадженні.

ОСОБА_5 зобов`язується:

- беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, в обсязі повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 19 серпня 2025 року, під час судового провадження;

- дати показання в судовому засіданні щодо обставин вчинення ним інкримінованого кримінального правопорушення та дати покази стосовно ролі та обставин вчинення вказаного правопорушення;

- до закінчення судового розгляду кримінального провадження №0001058 від 07.10.2025 та набрання вироком законної сили при першому ж виклику з`являтись до суду;

- надати викривальні покази y кримінальному провадженні № 0001058 від 07.10.2025 під час досудового розслідування та судового розгляду щодо обставин вчинення кримінальних правопорушень Особою-3, матеріали стосовно якої виділенні в окреме провадження;

- внесення добровільного пожертвування на адресу оборони України у розмірі 400 тис грн. до закінчення судового розгляду на реквізити «United24», Банк: Національний банк України, МЦП 300001, Рахунок № UA0992708, , отримувач Національний банк України.

Прокурором при вирішенні питання про укладення цієї угоди про визнання винуватості та узгодження міри покарання відповідно до ст.65,66,67,69 КК України, ст.469,470, 472 КПК України враховано: ступінь та характер сприяння підозрюваного чи обвинуваченого у проведенні кримінального провадження щодо нього та інших осіб, а саме у відповідності до п.3 ч.4 ст. 469 КПК України, викриття підозрюваним ОСОБА_5 , злочинних дій інших учасників групи, оскільки повідомлена підозрюваним інформація підтверджена доказами, активне сприяння підозрюваним ОСОБА_5 розкриттю кримінальних правопорушень, що полягало у повідомленні про всі обставини вчинення ним та співучасниками кримінальних правопорушень, обставини створення групи осіб за попередньою змовою, участь у ній, активне сприяння її розкриттю, надання викривальних показів щодо інших учасників, що матиме суттєве значення щодо подальшого перебігу кримінальних проваджень за їх підозрою/обвинуваченням, сприятиме якнайшвидшому притягненню цих осіб до кримінальної відповідальності; характер і тяжкість повідомленої підозри ОСОБА_5 , який діяв виключно як пособник кримінального правопорушення. Внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення матеріальна шкода вчиненим ним кримінальним правопорушенням, яке є тяжким злочином, державі не заподіяно; наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидкого досудового розслідування і судового провадження, яке забезпечить повне, своєчасне та невідворотне покарання; наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні (розкритті) кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

Сторони вважають, що для укладення цієї угоди істотне значення мають обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , відповідно до ст.66 КК України, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, підтвердженням чого є його добровільне звернення до прокурора із заявою про визнання своєї вини та надання викривальних показів щодо учасника кримінального правопорушення. Також особу підозрюваного, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, позитивно характеризується.

Враховуючи вищевказані обставини, які пом`якшують покарання

ОСОБА_5 та істотно впливають на прийняття рішення про можливість укладення угоди про визнання винуватості та обумовлення міри покарання за вчинений злочин, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та особи підозрюваного, сторони вважають за можливе призначити покарання ОСОБА_5 за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.27 ч.3 ст.332 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, та погоджуються пропонувати суду призначити ОСОБА_5 покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч.5 ст.27 ч.3 ст.332 КК України у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади керівника у благодійних та громадських організаціях строком на 3 роки. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням. У відповідності до ст. 77 КК України не застосовувати додаткове покарання, передбачене санкцією ч.3 ст.332 КК України у виді конфіскації майна.

Під час підготовчого судового засідання прокурор, обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник - адвокат ОСОБА_4 просили суд прийняти рішення про затвердження угоди про визнання винуватості від 22.12.2025.

Враховуючи, що між прокурором та підозрюваним досягнуто угоди про визнання винуватості, суд розглядає кримінальне провадження відповідно до положень ст.472, ч.4 ст.474, ст.475 КПК України.

Вислухавши думку учасників судового провадження та дослідивши матеріали кримінального провадження, суд доходить таких висновків.

Вимогами ч.4 ст.469 КПК України визначено, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні, зокрема щодо: тяжких злочинів; особливо тяжких злочинів, вчинених організованою групою за умови викриття підозрюваним, обвинуваченим який не є організатором такої групи або організації, злочинних дій інших учасників групи чи інших, вчинених групою або організацією злочинів, якщо повідомлена інформація буде підтверджена доказами.

Згідно із вимогами ч.4 ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.27 ч.3 ст.332 КК України, є особливо тяжким злочином.

Відповідно до ч.5 ст.469 КПК України укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнає вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27 ч.3 ст.332 КК України, та погоджуються на призначення узгодженого покарання, що він особисто підтвердив під час судового засідання.

Обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє права, визначені ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження цієї угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Зміст угоди відповідає вимогам ст.472 КПК України та положенням закону.

Умови угоди не суперечать вимогами КПК України та КК України, не суперечать інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, сторони добровільно уклали угоду про визнання винуватості, зобов`язання взяті за угодою обвинуваченим можуть бути виконані повністю.

Крім того, суд зазначає, що перевірка доказів щодо викриття обвинуваченим дій інших учасників групи чи інших вчинених групою злочинів не належить до повноважень суду при прийнятті рішення щодо затвердження угоди про визнання винуватості. Натомість відповідно до приписів ст.470 КПК обов`язок враховувати ступінь та характер сприяння обвинуваченого у проведенні кримінального провадження щодо нього або інших осіб при укладенні угоди про визнання винуватості покладено саме на прокурора.

Наявні фактичні підстави для визнання винуватості.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення є правильною.

Судом не встановлені підстави для відмови у затвердженні угоди, що передбачені ч.7 ст.474 КПК України.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , відповідно до ст.66 КК України, є:

- щире каяття, яке полягає у повному визнанні своєї вини обвинуваченим, осуду своїх дій, наявності відчуття жалю за скоєне, розуміння наслідків своїх дій, та активне сприяння розкриттю злочину, виходячи з поведінки обвинуваченого під час досудового розслідування та судового провадження;

- добровільне перерахування ОСОБА_5 коштів в розмірі 400 000 грн на спеціальний рахунок для збору коштів на підтримку Збройних Сил України, що підтверджується платіжними інструкціями від 05.01.2026.

Суд зазначає, що передбачені п.1 ч.1 ст.66 КК України обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину, є альтернативними, незалежними та можуть існувати відокремлено одна від одної. Активне сприяння розкриттю злочину є окремою обставиною, що пом`якшує покарання.

Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 07.11.2018 у справі № 297/562/17.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , передбачені ст.67 КК України, відсутні, про що зазначено прокурором у судовому засіданні.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_5 встановлено, що він є особою молодого віку, раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має зареєстроване місце проживання на території України, не одружений, на утримані малолітніх, неповнолітніх дітей та осіб похилого віку не має, не є інвалідом та військовослужбовцем строкової служби, офіційно не працевлаштований, бере активну участь у волонтерській діяльності, надає допомогу Збройним Силам України та іншим військовим формуванням, що підтверджується почесними грамотами і подяками.

Наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості скоєного ОСОБА_5 кримінального правопорушення, відсутність обставин, що його обтяжують, та, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, дає суду підстави призначити обвинуваченому покарання із застосуванням ст.69 КК України, тобто більш м`який вид покарання, ніж передбачений санкцією ч.5 ст.27 ч.3 ст.332 КК України, а саме у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права обіймати посади керівника у благодійних та громадських організаціях строком на 3 роки.

З огляду на зазначене, а також з урахуванням принципів законності, розумності і справедливості, індивідуалізації покарання, суд доходить висновку про можливість застосувати положення ст.75 КК України, оскільки ОСОБА_5 може бути виправлений без відбування призначеного йому покарання у виді позбавлення волі, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою впродовж іспитового строку тривалістю 3 роки, з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ст.76 КК України та покладення обов`язку щодо виконання заходів, передбачених пробаційною програмою «Зміна кримінального мислення».

Відповідно до ст.77 КК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.

Оскільки суд дійшов висновку про можливість звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням на підставі ч.1 ст.75 КК України з іспитовим строком з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України, суд не застосовує додаткове покарання у виді конфіскації належного йому майна, відповідно до ст.77 КК України.

Суд зазначає, що узгоджені сторонами вид і міра покарання відповідають ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, інтересам суспільства, держави та даним про особу обвинуваченого, а також загальним засадам призначення покарання, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про наявність правових підстав для затвердження угоди про визнання винуватості.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати відсутні.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Харкова від 19.08.2025 застосовано до ОСОБА_5 запобіжний захід у виді домашнього арешту у певний період часу строком до 19.10.2025 включно, строк дії якого надалі не продовжувався.

ОСОБА_5 в порядку ст.208 КПК України не затримувався.

Керуючись ст.100, 373-374, 474-475 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 22.12.2025 у кримінальному провадженні №0001258 від 10.12.2025, укладену на стадії досудового розслідування між прокурором першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованій злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, та захисту інвестицій Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_5 , за участю захисника - адвоката ОСОБА_4 .

Визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.3 ст.332 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права обіймати посади керівника у благодійних та громадських організаціях строком на 3 (три) роки, без конфіскації належного йому майна.

Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання у виді позбавлення волі звільнити з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього судом обов`язки.

Згідно із п.1,2 ч.1 та п.2 ч.3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти їм про зміну свого місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою «Зміна прокримінального мислення».

Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку, тобто з 06.02.2026.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Згідно з ч.4 ст.394 КПК України, вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:

1) обвинуваченим, його захисником, виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

У разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст.476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя- ОСОБА_1