Справа № 459/2860/25
Провадження № 1-кп/459/187/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2025 року Шептицький міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Шептицькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000467 від 02.07.2025 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Межиріччя Львівської області, українця, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, непрацюючого, одруженого, раніше несудимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.1 ст. 357 КК України,

ВСТАНОВИВ:

21 червня 2025 року о 16 годині 50 хвилин, ОСОБА_4 , перебуваючи поруч з будинком 14-А, що по вул. Корольова у м. Шептицький Львівської області, в банкоматі АТ КБ «ПриватБанк», виявив банківську карту банку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , видану на ім`я ОСОБА_5 , яка згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» та ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» є офіційним документом та містить обов`язкові реквізити, що дають змогу ідентифікувати платіжну систему, емітента (банк), достеменно розуміючи, що вказана банківська картка йому не належить, маючи умисел на викрадення чужого майна, корисливий мотив, привласнив вказану банківську картку, залишивши її у себе з метою подальшого викрадення грошових коштів шляхом зняття готівки через термінал міста Шептицький.

Такі дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 1 ст. 357 КК України, як привласнення офіційного документа.

Окрім цього, 21 червня 2025 року о 16 годині 56 хвилин, ОСОБА_4 , перебуваючи біля банкомату АТ КБ «ПриватБанк», що по вулиці Корольова 14-А у місті Шептицький Львівської області, діючи умисно, в умовах воєнного стану, веденого 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 (із подальшими змінами та доповненнями), маючи прямий умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, корисливий мотив, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, попередньо заволодів банківською карткою потерпілого АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , після чого, таємно від потерпілого ОСОБА_5 здійснив зняття грошових коштів із даного банкомату за допомогою банківської картки потерпілого на суму 5000 гривень, після чого розпорядився грошовими коштами на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 5000 гривень.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковані, як таємне викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненої в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Судовий розгляд проведено в межах обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений свою вину визнав та вказав, що стояв в черзі біля банкомату та підгледів, як потерпілий вводив пін код до банківської картки, під час зняття готівки. Після цього, підійшовши до банкомату, побачив, що потерпілий забув в банкоматі банківську картку. Вподальшому з картки він зняв п`ять тисяч гривень в банкоматі та пішов по своїх справах. У вчиненому щиро розкаявся, просив суд суворо його не карати.

Потерпілий у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, при цьому зазначив, що шкода йому відшкодована, претензій до обвинуваченого немає.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, дослідження доказів по даному кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_4 щодо обставин, які ніким не оспорюються та не заперечуються учасниками судового провадження, судом визнано недоцільним, у зв`язку з відсутністю сумнівів правильного розуміння їх змісту та добровільності їх позиції, тому суд дослідження фактичних обставин справи обмежив допитом обвинуваченого та дослідженням даних у справі, що характеризують особу обвинуваченого.

Учасникам судового провадження роз`яснено, що вони позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Суд дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали в їх сукупності, перевірвши встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження, дійшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчинені ним таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчинених повторно та в умовах воєнного стану; та викрадення офіційного документа, вчиненого з корисливих мотивів в судовому засіданні повністю доведена.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 вірно кваліфіковано за ч.4 ст. 185 КК України та ч. 1 ст. 357 КК України.

При призначанні покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив умисні кримінальні правопорушення, які згідно із ст. 12 КК України є кримінальним проступком та тяжким злочином відповідно, раніше не судимий, не працює, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей на утриманні, не перебуває на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога.

Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає: визнання вини; щире каяття; активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; добровільне відшкодування завданої шкоди.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

При призначенні ОСОБА_4 виду і міри покарання, суд керується загальними засадами призначення покарання, принципом пропорційності заходу переслідування меті, як він розтлумачений Європейським судом з прав людини у п. 38 рішення "Ізмайлов проти Росії" від 16.10.2008 та у п.п. 34, 41 "Швидка проти України" від 30.10.2014.

Згідно з ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Враховуючи наведене, суд вважає, що ОСОБА_4 слід призначити основне покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України та обмеження волі в межах санкції ч. 1 ст. 357 КК України, з урахуванням вимог ст. ст. 4, 5 КК України і таке покарання буде достатнім, справедливим та необхідним для його виправлення, а також для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Ураховуючи сукупність вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, з урахуванням вимог ч.1 ст. 70 КК України, суд вважає доцільним обрати йому остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Поряд з цим, судом взято до уваги позицію прокурора щодо можливості застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробовуванням, позицію потерпілого, який не наполягав на призначенні суворого покарання, а тому суд прийшов до висновку про можливість досягнення мети виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, із покладенням на нього обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

Запобіжні заходи щодо обвинуваченого у даному кримінальному провадженні - відсутні.

Питання речових доказів вирішити згідно вимог ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ст.ст. 373, 374, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, та призначити йому покарання:

-за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі;

-за ч. 1 ст. 357 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 ст. 75 КК України та звільнити його від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку 1 (одного) року не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речовий доказ, після набрання вироком законної сили, цифровий носій DVD-R диск залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Шептицький міський суд Львівської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим з моменту вручення його копії.

Вирок не може бути оскаржений з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий: ОСОБА_1