печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2025 року м. Київ

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_3 , подане в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000009 від 22.04.2014, -

В С Т А Н О В И В :

До Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01.12.2023 у справі № 757/54787/23-к із забороною відчуження та розпорядження на земельну ділянку з кадастровим номером :33:022:6255, розмір частки 1/2 (РНОНМ 218), що на праві спільної часткової власності належать ОСОБА_5 .

Зазначає, що арешт на указане нерухоме майно з метою конфіскації майна як виду покарання, всупереч положеннь ч. 10 ст. 170 КПК України, накладено необгрунтовано, адже це майно перебуває у власності добросовісного набувача, який не є підозрюваним, обвинуваченим або засудженим, однак обтяження 1/2 часткизазначеної земельної ділянки обмежує ОСОБА_4 розпоряджатися належним йому майном.

До початку судового засідання адвокат ОСОБА_3 подав заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги клопотання підтримав, просив задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 проти задоволення клопотання заперечувала, просила у його задоволенні відмовити. Вказала, що арешт майна на 1/2 частки земельної ділянки ОСОБА_5 не стосується розпорядження правом на 1/2 частки земельної ділянки ОСОБА_4 . Зазначила, що арешт з відповідною метою накладено обгрунтовано та в його застосуванні не відпала потреба.

Вивчивши клопотання представника власника майна, письмові заперечення прокурора, дослідивши документи, якими вони обґрунтовуються, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

За ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. Згідно з вимогами ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Порядок скасування арешту майна визначений ст. 174 КПК України, якою передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань за процесуального керівництва прокурорів відділу Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000009, у якому ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачені ч. 1 ст. 255 КК України (в редакції Закону № 671-IX від 04.06.2020), ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209 КК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01.12.2023 у справі № 757/54787/23-к з метою конфіскації майна як виду покарання на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_5 накладено арешт.

Водночас, як установлено, земельна ділянка з кадастровим номером :33:022:6255, в рівних частинах по 1/2 на праві спільної частвої власності належить підозрюваному ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Підозра ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000009 не пред`явлена, та стороною обвинувачення не надано слідчому судді достатніх доказів, що останніймає відношення до розслідуваних кримінальних правопорушень.

Натомість, частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному із співласників, виступає не як частка речі і не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 у справі № 295/4514/16-ц.

Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співласників згідно з договором (ч. 1 ст. 88 Земельного кодексу України).

Відповідно до постанови приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 від 26.11.2025 за № 125/02-31, ОСОБА_4 було відмовлено у вчиненні нотаріальних (реєстраційних) дій щодо земельної ділянки з кадастровим номером :33:022:6255, що перебуває в спільній частковій власності, у зв`язку із наявністю зареєстрованого арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01.12.2023 у справі № 757/54787/23-к. Зазначено, що наявність такого обтяження унеможливлює вчинення будь-яких нотаріальних (реєстраційних) дій щодо цієї земельної ділянки до моменту скасування арешту.

Отже, арешт майна унеможливлює розпорядження земельною ділянкою третьою особою, яка не має статусу підозрюваної особи у даному провадженні - ОСОБА_4 , тому не відповідає положенням ч. 5 ст. 170 КПК України.

Втручання у право власності третіх осіб, правомірність набуття якого не спростована у визначеному законом порядку, суперечить ст. 41 Конституції України.

Ураховуючи наведені мотиви і положення закону, клопотання адвоката ОСОБА_3 підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 2, 22, 26, 170-175, 309, 392, 532 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01.12.2023 у справі № 757/54787/23-к із забороною відчуження та розпорядження на земельну ділянку з кадастровим номером :33:022:6255, розмір частки 1/2 (РНОНМ 218), що на праві спільної часткової власності належать ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню і оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_8