КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №11-сс/824/9482/2025 Доповідач у ІІ інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

підозрюваного: ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 05 грудня 2025 року щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, уродженця м. Києва, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 189, частиною другою статті 146 КК України, у кримінальному провадженні №0000502 від 18 червня 2025 року,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 05 грудня 2025 року клопотання старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Київській області капітана поліції ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_10 , про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задоволено.

Продовжено щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування, терміном на 39 діб, а саме до 12 січня 2026 року (включно), без визначення розміру застави.

Визначено, що для утримання підозрюваний ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягає направленню до ДУ «Київський слідчий ізолятор».

Не погоджуючись з указаною ухвалою захисник ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу про зміну запобіжного заходу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою на будь-який інший запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням його волі, у тому числі і заставу.

Уважає ухвалу слідчого судді незаконною у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що підозра ОСОБА_7 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 189 КК України, є неконкретною та недеталізованою, ґрунтується на припущеннях та недоведених у процесуальний спосіб доказах, містить розбіжності у датах та часу вчиненого злочину, відсутні відомості про розподілення ролей між ОСОБА_7 та іншими учасниками злочину, хоча інкримінується скоєння злочину за попередньою змовою групою осіб, не доведено умислу, не визначено мотиву і мети скоєння нібито ним цього злочину.

Вказує, що стороною обвинувачення навіть на даний час не здобуто жодного доказу того, що підозрюваний ОСОБА_7 заздалегідь, до початку інкримінованого йому кримінального правопорушення, домовився з іншими особами, зазначеними у повідомленні про підозру.

Крім того, викладені стороною обвинувачення обставини вчинення ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 кримінального правопорушення жодним чином не дозволяють зробити висновок про те, хто саме зі співвиконавців був організатором вчинення кримінального правопорушення, не зазначено зв`язок між співучасниками кримінального правопорушення, визначення ролі кожного з них у підготовці та вчиненні злочину, не визначено організатора у розробці плану, розстановці співучасників за їх функціональним призначенням.

Посилається на те, що обставини, викладені у заяві потерпілого ОСОБА_16 , та обставини, вкладені стороною обвинувачення у повідомленні про підозру та у клопотанні про застосування запобіжного заходу, містять неточності та протиріччя, зокрема у даті скоєння інкримінованих правопорушень.

Інші докази, на які посилається орган обвинувачення як на підставу для застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 , сторона захисту вважає неналежними.

Уважає, що фактично обвинувачення щодо підозрюваного ОСОБА_7 побудовано на показах потерпілого ОСОБА_16 , свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , однак вказані свідки не були ніякими очевидцями тих подій, про які вони зазначили у своїх показах.

Зазначає, що у задоволенні клопотання щодо допиту у судовому засіданні свідка ОСОБА_21 , який, на відміну від всіх свідків обвинувачення, був очевидцем всіх подій за участю ОСОБА_7 як 05 квітня 2025 року, так і 20 квітня 2025 року, слідчим суддею було безпідставно відмовлено.

Наполягає, що сукупність зібраних органом досудового розслідування відомостей про подію не давали підстав для оголошення та вручення підозри ОСОБА_7 за частиною четвертою статті 189 КК України.

Зауважує, що жодного з ризиків, вказаних у статті 177 КПК України, які перераховані у клопотанні стороною обвинувачення, не існує, оскільки відсутні законні підстави вважати, що ОСОБА_7 буде переховуватись від органів досудового розслідування та суду, що зокрема підтверджується тим, що ОСОБА_7 з 2019 року не змінював місце свого проживання, має сталі соціальні зв`язки і стороною обвинувачення не надано жодного доказу, який би достеменно підтвердив факт існування даного ризику.

Окрім того, орган досудового розслідування ані після внесення відомостей до ЄРДР за заявою потерпілого, ані 12 жовтня 2025 року не здійснили затримання ОСОБА_11 , що також є підтвердженням відсутності даного ризику.

Вказує, що стороною обвинувачення не наведено жодних конкретних обставин, які б свідчили про реальність загрози втрати будь-яких доказів, також враховуючи той факт, що 12 жовтня 2025 року при проведенні обшуку у ОСОБА_7 вже були вилучені мобільні пристрої та інші речі, які, на думку слідства, можуть містити в собі докази його винуватості.

Ризик того, що підозрюваний зможе незаконно впливати на свідків не підтверджується жодним чином, оскільки за час досудового розслідування жодних скарг від учасників кримінального провадження на будь-який вплив з боку підозрюваного не надходило, не надані такі дані чи факти з боку сторони обвинувачення.

Посилається на те, що додані до поданого клопотання матеріали не містять будь-яких доказів того, що, зокрема, саме ОСОБА_7 вимагав кошти у потерпілого та що останній отримав від потерпілого будь-які кошти, розмір цих коштів, на скільки саме збільшив дохід ОСОБА_7 .

Уважає, що орган досудового розслідування взагалі ніяким чином не обґрунтував ризик вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, окрім як послався лише на тяжкість інкримінованих правопорушень.

Також вказує, що у клопотанні прокурора не обґрунтовано чому жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, які він визначає як наявні в цьому кримінальному провадженні.

На переконання сторони захисту, на даному етапі кримінального провадження запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є надмірним та несправедливим.

Звертає увагу суду на те, що ОСОБА_7 має тривалі міцні соціальні зв`язки, є громадянином України, має постійне місце проживання на території України, працює та отримує стабільний дохід, має позитивні характеристики, неодноразово відзначений подяками за підтримку Збройних Сил України та сприяння захисту територіальної цілісності та недоторканості нашої Батьківщини, не є судимим, ніколи не притягувався до кримінальної відповідальності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Як убачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, відділом розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000502 від 18 червня 2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 189, частиною другою статті 146 КК України.

12 жовтня 2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 189, частиною другою статті 146 КК України.

15 жовтня 2025 року ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва відносно ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 13 грудня 2025 року включно.

03 грудня 2025 року постановою першого заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_22 строк досудового розслідування продовжено до 3-х місяців, тобто до 12 січня 2026 року.

03 грудня 2025 року ОСОБА_7 змінено підозру.

04 грудня 2025 року до Святошинського районного суду м. Києванадійшло клопотання старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Київській області капітана поліції ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_10 , про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, уродженця м. Києва, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 189, частиною другою статті 146 КК України, у кримінальному провадженні №0000502 від 18 червня 2025 року.

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 05 грудня 2025 року клопотання старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Київській області капітана поліції ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_10 , про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задоволено.

Продовжено щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування, терміном на 39 діб, а саме до 12 січня 2026 року (включно), без визначення розміру застави.

Визначено, що для утримання підозрюваний ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягає направленню до ДУ «Київський слідчий ізолятор».

З такими висновками частково погоджується і колегія суддів.

Відповідно до положень частини першої статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення у порядку статті 199 КПК України слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно частини третьої статті 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

За змістом частини першої статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегією суддів апеляційної інстанції встановлено, що приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 слідчим суддею належним чином дотримані зазначені вимоги закону.

Так, під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 189, частиною другою статті 146 КК України, підтверджується на даному етапі розслідування достатньою сукупністю даних.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

У даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного ОСОБА_7 з інкримінованими йому кримінальними правопорушеннями підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами, а саме: заявою про вчинення кримінального правопорушення від ОСОБА_16 ; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_16 від 18 червня 2025 року; протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, якими підтверджена участь у скоєнні кримінальних правопорушень ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_23 , ОСОБА_15 ; протоколами допитів свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ; протоколом про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дій - зняття інформації з електронних комунікаційних мереж від 30 червня 2025 року; протоколом огляду речей і документів від 24 вересня 2025 року, де зафіксовано перерахування грошових коштів ОСОБА_13 ; проведеним тимчасовим доступом до речей і документів у операторів стільникового зв`язку, по якому проведено аналіз технічної інформації абонентських номерів, які використовують ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_23 , ОСОБА_15 , а також іншими доказами, зібраними у матеріалах кримінального провадження у їх сукупності.

Колегією суддів досліджено доводи клопотання слідчого щодо обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою та встановлено, що необхідно провести ряд слідчих та процесуальних дій, без проведення яких закінчення досудового розслідування є неможливим, зокрема: отримати 5 висновків судово-балістичної експертизи, судової експертизи матеріалів, речовин та виробів, які було призначено до НДЕКЦ МВС України; провести огляд речей та документів, які були вилученні під час обшуків та проаналізувати інформацію, отриману в ході огляду речових доказів; зібрати у повному обсязі характеризуючі матеріали на підозрюваних; отримати відповіді на доручення про проведення слідчих (розшукових) дій у порядку статті 40 КПК України, які було надано до УКР ГУНП в Київській області; повідомити підозрюваним про зміну раніше повідомленої підозри та нові підозри; отримати в повному обсязі розсекречені клопотання, ухвали, протоколи, постанови проведення негласних слідчих (розшукових) дій; здійснити виділення матеріалів кримінальних проваджень; виконати вимоги статей 290, 291 КПК України.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, колегія суддів уважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про продовження їх існування, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, на тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, а також з огляду на характер, наслідки та суспільну небезпечність кримінального правопорушення, у вчиненні яких він підозрюється.

Зокрема, наявні в матеріалах кримінального провадження докази і обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати документи, речі які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних, у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема шляхом погодження показань з особами, причетними до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення в якому підозрюється.

Відповідно до вимог статті 178 КПК України та в сукупності з вищезазначеними обставинами, слідчий суддя врахував обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, обставини вчинення такого правопорушення, дані про особу підозрюваного, а саме його вік, стан здоров`я, міцність його соціальних зв`язків, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні слідчого.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

З урахуванням указаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу, оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені статтею 177 КПК України, які не зменшилися з часу застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти таким ризикам.

Даних, які б унеможливлювали подальше тримання ОСОБА_7 під вартою, матеріали судового провадження не містять та колегією суддів не встановлено.

З наведеного убачається, що слідчим суддею враховано обставини справи у сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України, у зв`язку з чим щодо ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою, який, на думку колегії суддів, у сукупності з існуючими ризиками, тяжкістю інкримінованого йому злочину та його наслідками, даними про особу підозрюваного, є обґрунтованим, та підстав для застосування щодо підозрюваного іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри колегія суддів уважає безпідставними, оскільки наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 189, частиною другою статті 146 КК України.

Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на вищенаведені дані, у колегії суддів наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту статті 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, у тому числі наявності або відсутності умислу в діях особи, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

З наведених підстав, доводи захисника ОСОБА_7 , викладені в апеляційній скарзі про те, що підозра ОСОБА_7 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 189 КК України, є неконкретною та недеталізованою, ґрунтується на припущеннях та недоведених у процесуальний спосіб доказах, містить розбіжності у датах та часу вчиненого злочину, відсутні відомості про розподілення ролей між ОСОБА_7 та іншими учасниками злочину, хоча інкримінується скоєння злочину за попередньою змовою групою осіб, не доведено умислу, не визначено мотиву і мети скоєння нібито ним цього злочину; стороною обвинувачення навіть на даний час не здобуто жодного доказу того, що підозрюваний ОСОБА_7 заздалегідь, до початку інкримінованого йому кримінального правопорушення, домовився з іншими особами, зазначеними у повідомленні про підозру; викладені стороною обвинувачення обставини вчинення ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 кримінального правопорушення жодним чином не дозволяють зробити висновок про те, хто саме зі співвиконавців був організатором вчинення кримінального правопорушення, не зазначено зв`язок між співучасниками кримінального правопорушення, визначення ролі кожного з них у підготовці та вчиненні злочину, не визначено організатора у розробці плану, розстановці співучасників за їх функціональним призначенням; обставини, викладені у заяві потерпілого ОСОБА_16 , та обставини, вкладені стороною обвинувачення у повідомленні про підозру та у клопотанні про застосування запобіжного заходу, містять неточності та протиріччя, зокрема у даті скоєння інкримінованих правопорушень; інші докази, на які посилається орган обвинувачення як на підставу для застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 , є неналежними; фактично обвинувачення щодо підозрюваного ОСОБА_7 побудовано на показах потерпілого ОСОБА_16 , свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , однак вказані свідки не були ніякими очевидцями тих подій, про які вони зазначили у своїх показах; у задоволенні клопотання щодо допиту у судовому засіданні свідка ОСОБА_21 , який, на відміну від всіх свідків обвинувачення, був очевидцем всіх подій за участю ОСОБА_7 як 05 квітня 2025 року, так і 20 квітня 2025 року, слідчим суддею було безпідставно відмовлено, а отже сукупність зібраних органом досудового розслідування відомостей про подію не давали підстав для оголошення та вручення підозри ОСОБА_7 за частиною четвертою статті 189 КК України, є передчасними та такими, що підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті.

На даному етапі провадження, слідчий суддя у відповідності до вимог процесуального закону обґрунтовано обмежився виключно питанням визначення причетності ОСОБА_7 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень та дійшов висновку про вірогідність та достатність доказів його причетності для застосування обмежувальних заходів.

Сукупність зібраних доказів та матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для продовження щодо підозрюваного запобіжного заходу.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про недоведеність ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК України, колегією суддів перевірялися, проте не знайшли свого підтвердження, оскільки слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження тримання під вартою, при цьому врахував дані про особу підозрюваного, дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком слідчого судді про відсутність підстав для визначення застави підозрюваному ОСОБА_7 та вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про можливість у даному провадженні, з урахуванням усіх обставин кримінального провадження, визначити підозрюваному ОСОБА_7 у відповідності до вимог частини третьої статті 183 КПК України розмір застави.

Так, як убачається з положень частини третьої статті 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Положеннями частини четвертої статті 183 КПК України передбачено випадки, за яких слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, серед яких вчинення особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

У той же час, як убачається з аналізу положень частини четвертої статті 183 КПК України, можливість слідчого судді не визначати розмір застави у визначених цією нормою випадках, є правом слідчого судді, а не його обов`язком.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів (рішення у справі «Вренчев проти Сербії» п. 76).

Автоматична відмова у застосуванні застави без здійснення судового контролю є несумісною з вимогами пункту 3 статті 5 Конвенції (рішення у справі «S.B.C. v. the UK» п. п. 23-24).

Крім того, як зазначає у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, ризики неналежної процесуальної поведінки підозрюваного з часом зменшуються (справа «Ткачов проти України» від 13 грудня 2007 року, «Єлоєв проти України» від 06 листопада 2008 року).

З плином часу, інтереси слідства стають недостатніми для обґрунтування тримання підозрюваного під вартою: за нормального перебігу подій ризики зменшуються з часом, завдяки проведенню дізнання, перевірок, отриманню показань («Клоот проти Бельгії» (Clooth v. Belgium), § 44).

На переконання колегії суддів, у поданому клопотанні та слідчим суддею в оскаржуваній ухвалі не доведено, що з плином часу продовжують існувати ті ж підстави, які існували на момент застосування та продовження строку дії щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення йому застави.

З урахуванням наведеного у сукупності, враховуючи обставини інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, його роль у кримінальному правопорушенні, дані про його особу, міцність його соціальних зв`язків, те, що ОСОБА_7 раніше не судимий, має постійне місце проживання, працює та отримує дохід, позитивно характеризується, неодноразово відзначений подяками за підтримку Збройних Сил України та сприяння захисту територіальної цілісності та недоторканості нашої Батьківщини, а також ту обставину, що він утримується під вартою з 15 жовтня 2025 року без права внесення застави та хоча ризики непроцесуальної поведінки підозрюваного продовжують існувати, проте, інтенсивність встановлених ризиків з плином часу певною мірою знизилася, колегія суддів уважає за можливе у даному випадку визначити підозрюваному розмір застави.

Відповідно до частини четвертої статті 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно пункту 2 частини п`ятої статті 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину визначається у межах від 80 до 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні. Розмір застави повинен визначатися виходячи з особи обвинуваченого, його майнового стану і його відносин з особами, які надають забезпечення, іншими словами, враховувати той факт, чи буде втрата забезпечення чи дії проти поручителів у випадку неявки обвинуваченого в суд достатнім стримуючим фактором для обвинуваченого, щоб не здійснити втечу.

Разом з цим, при визначенні розміру застави слід не допускати встановлення такого її розміру, що є завідомо непомірним для особи та призводить до неможливості виконання застави. З одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Ураховуючи дані про особу підозрюваного, його репутацію, майновий та сімейний стан, вік та стан здоров`я, інші обставини, передбачені статтею 178 КПК України, водночас беручи до уваги тяжкість інкримінованого злочину та його наслідки, колегія суддів уважає за необхідне визначити ОСОБА_7 заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 гривень у національній грошовій одиниці, з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 КПК України, у межах строку досудового розслідування.

На переконання колегії суддів, такий розмір застави буде співмірним з існуючими в кримінальному провадженні ризиками та в разі її внесення зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та виконання ним обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 КПК України.

За таких обставин, виходячи з положень пункту 2 частини третьої статті 407 КПК України, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу захисника слід задовольнити частково, ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого задовольнити частково та продовжити ОСОБА_7 строк тримання під вартою у межах строку досудового розслідування до 12 січня 2026 року включно, з визначенням застави у виді 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 гривень у національній грошовій одиниці, та з покладенням на нього обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 КПК України, у випадку внесення застави, строком до 12 січня 2026 року включно.

Керуючись статтями 176-178, 183, 199, 376, 407, 418, 422 КПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 05 грудня 2025 року - скасувати та постановити нову ухвалу.

Клопотання старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Київській області капітана поліції ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_10 , про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити частково.

Продовжити відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 39 діб, а саме до 12 січня 2026 року включно з утриманням в Державній установі «Київський слідчий ізолятор».

Одночасно визначити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень у національній грошовій одиниці.

Застава може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на розрахунковий рахунок Київського апеляційного суду (м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, , Банк надавача послуг: ГУ ДКСУ у м. Києві, код банку: 820172, номер рахунку за стандартом IBAN: UA1082186).

Підозрюваний або заставодавець має право в будь-який момент внести заставу у розмірі, зазначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом терміну дії ухвали.

На підставі частини п`ятої статті 194 КПК України покласти на підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у разі внесення застави, такі додаткові обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожною вимогою;

- не відлучатися з місця проживання без дозволу слідчого, прокурора чи суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У разі внесення застави і з моменту звільнення підозрюваного з-під варти, у зв`язку з внесенням застави, встановленої в даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави, підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді або до суду без поважних причин або не повідомить про причини неявки, застава звертається в дохід держави, зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України і використовується в порядку, встановленому законом для використання судового збору.

Строк дії покладених на підозрюваного обов`язків визначити до 12 січня 2026 року включно.

Обов`язок контролю за виконанням ухвали покласти на прокурора у кримінальному провадженні.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4