УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2025 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника власника майна адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна,

у с т а н о в и в :

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 220 240 000 000 006 39 від 09.07.2024.

На обґрунтування клопотання представник власника майна зазначила, що вказане кримінальне провадження (зокрема, матеріали щодо проведеного 10.08.2023 за місцем мешкання ОСОБА_5 обшуку), відповідно до листа прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 виділено з матеріалів досудового розслідування кримінального провадження № 220 210 000 000 003 52 від 11.10.2021.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23.08.2023 накладено арешт на майно, власником якого є ОСОБА_5 , а саме на: мобільний телефон «Iphone 12» у корпусі чорного кольору, з сім картою мобільного оператора «Лайфселл» № НОМЕР_1 ; мобільний телефон «Iphone 13 Pro max» у корпусі сірого кольору, з сім картою мобільного оператора «Лайфселл» № НОМЕР_2 (справа № 761/29073/23).

Водночас адвокат ОСОБА_3 зазначала, що подальше застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження втратило свою необхідність, оскільки з дня вилучення у ОСОБА_5 належних йому телефонів минуло понад два роки, при цьому будь-яких доказів того, що вказане майно містить інформацію про обставини кримінального правопорушення, яке розслідується, не отримано, у зв`язку з чим просила скасувати арешт та повернути майно власнику.

У судовому засіданні представник власника майна підтримала клопотання та просила його задовольнити з підстав, наведених у ньому.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання про скасування арешту, зазначивши, що необхідність у подальшому застосуванні арешту майна не відпала, оскільки технічні засоби, які піддані арешту необхідні для встановлення усіх обставин кримінального правопорушення.

Слідчий суддя, заслухавши думки представника власника майна та прокурора, дослідивши матеріали клопотання та долучені учасниками документи, дійшов висновку про таке.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано захист права власності.

Згідно з цією нормою кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом.

Наведена засада закріплена у ст. 41 Конституції України, яка зазначає, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Під час вирішення питання, що розглядається слідчим суддею, має бути надана оцінка правомірності примусового, тобто без добровільної згоди особи, вилучення з її володіння та користування речей, предметів, документів, а також їх подальше утримання органом досудового розслідування.

Процесуальним законом визначено, що здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні покладається на слідчого суддю.

У силу ст. 9 КПК України при виконанні вказаного вище обов`язку слідчий суддя зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, статтею 8 КПК наголошено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Таким чином, саме слідчий суддя шляхом безпосереднього застосування своїх повноважень має забезпечити дотримання вимог закону усіма учасниками кримінального провадження, та зобов`язаний вживати передбачені законом заходи для поновлення порушених під час досудового розслідування прав та інтересів осіб.

Отже, слідчий суддя, виконуючи покладені на нього обов`язки, має запобігти зловживанню стороною обвинувачення зазначеними повноваженнями з метою суворого дотримання закону, забезпечення рівності сторін кримінального провадження та збалансованості їх прав.

Статтею 131 КПК арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які у силу ч. 3 ст. 132 КПК застосовуються у разі доведення прокурором наявності трьох складових - обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення певного ступеню тяжкості; підтвердження того, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи; а також у разі існування даних, що застосування ініційованого заходу забезпечить виконання завдання, поставленого прокурором.

Кримінальне провадження № 220 240 000 000 006 39 від 09.07.2024, яке виділене з кримінального провадження № 220 210 000 000 003 52 від 11.10.2021, розслідується слідчими ГСУ СБ України за ч. 3 ст. 305 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23.08.2023 накладений арешт, зокрема, на мобільний телефон «Iphone 12» у корпусі чорного кольору, з сім картою мобільного оператора «Лайфселл» № НОМЕР_1 ; мобільний телефон «Iphone 13 Pro max» у корпусі сірого кольору, з сім картою мобільного оператора «Лайфселл» № НОМЕР_2 .

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно з-поміж іншого є доказом кримінального правопорушення.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

У силу ст. 98 КПК до речових доказів кримінальний процесуальний закон відносить об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Таким чином, завданням арешту майна у цьому випадку є забезпечення збереження певних предметів не як об`єктів права власності, а саме як речових доказів, тобто таких, що зберегли на собі сліди злочину або є безпосередніми носіями інформації про обставини його вчинення.

Досліджуючи питання, чи може бути арештоване майно, яке є предметом розгляду цього клопотання, доказами у кримінальному провадженні, слідчий суддя враховує, що віднесення певних матеріальних об`єктів до речових доказів безпосередньо пов`язане з складом кримінального правопорушення, за яким здійснюється досудове розслідування.

Отже, такі докази мають бути належними, тобто відповідно до ст. 85 КПК прямо чи непрямо підтверджувати існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні за конкретними статтями Кримінального кодексу України.

Водночас, стороною обвинувачення не надано обґрунтованих доказів на підтвердження того, що на арештованому майні, яке належить ОСОБА_5 , міститься інформація, що має значення для досудового розслідування. Тобто майно, вилучене у законного власника, понад два роки утримується органом досудового розслідування без належного правового обґрунтування.

Викладені доводи представника власника майна стороною обвинувачення не спростовані, доказів про актуальність цього заходу забезпечення слідчим, прокурором також не надано.

Тривале утримання арештованого майна без належних правових підстав та без здійснення активних слідчих дій у кримінальному провадженні є непропорційним втручанням у право власності особи, яке гарантовано Конституцією України та міжнародними договорами.

Слідчий суддя також бере до уваги, що наданий прокурором лист Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України від 28.11.2025 № 14/3/1-16501 про те, що на теперішній час здійснюється огляд вилучених, у тому числі в ОСОБА_5 , мобільних телефонів, за понад два роки після вилучення майна не може виправдати подальше обмеження права власності, оскільки таке рішення виглядає як штучне затягування з метою збереження арешту.

З наведеного витікає, що арештоване майно не може бути доказом у цьому кримінальному провадженні, тобто у подальшому його утриманні органом досудового розслідування відпала потреба.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК арешт майна може бути скасований у разі, коли буде доведено, що у подальшому застосуванні даного заходу відпала потреба чи такий застосований необґрунтовано.

Отже, вищенаведене доводить, що на теперішній час потреба у застосуванні вказаного заходу забезпечення кримінального провадження відсутня, оскільки подальше перебування майна під арештом не відповідає наведеній у ст. 170 КПК меті та завданню його застосування, чим продовжується порушення права власності ОСОБА_5 , що вимагає від слідчого судді прийняття рішення, яке б усунуло спричинені негативні наслідки та відновило у повному обсязі права вказаної особи.

Таким чином, клопотання підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 2, 8, 9, 16, 85, 98, 132, 170, 174 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 задовольнити.

Скасувати у кримінальному провадженні № 220 240 000 000 006 39 від 09.07.2024 (виділене з кримінального провадження № 220 210 000 000 003 52 від 11.10.2021) арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23.08.2023 у справі № 761/29073/23, на майно, а саме:

-мобільний телефон «Iphone 12» у корпусі чорного кольору, з сім картою мобільного оператора «Лайфселл» № НОМЕР_1 ;

-мобільний телефон «Iphone 13 Pro max» у корпусі сірого кольору, з сім картою мобільного оператора «Лайфселл» № НОМЕР_2 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1