Провадження № 1-кс/932/7062/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Дніпра ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпро клопотання старшого слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Маріуполі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, ОСОБА_5 , погоджене прокурором відділу нагляду за додержанням законів територіальним управлінням Державного бюро розслідувань Донецької обласної прокуратури ОСОБА_3 , по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0000092 від 02.07.2025 року, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Єнакієво Донецької області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Шевченківського районного суду міста Дніпра надійшло клопотання старшого слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м.Маріуполі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, ОСОБА_5 , погоджене прокурором відділу нагляду за додержанням законів територіальним управлінням Державного бюро розслідувань Донецької обласної прокуратури ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000092 від 02.07.2025 року.

Клопотання обґрунтоване наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, та обґрунтованою підозрою, про те, що 24.08.1991 Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і російська федерація.

Згідно з Конституцією України, Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною та російською федерацією (далі рф) 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Відповідно до ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.

Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. До системи адміністративно-територіального устрою України входить АР Крим, області, зокрема, Донецька область, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.

Згідно з вимогами ст.ст. 72, 73 Конституції України питання про зміну території України вирішуються виключно всеукраїнським референдумом, який призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їхніх повноважень, встановлених Конституцією, та проголошується за народною ініціативою на вимогу не менш як трьох мільйонів громадян України, які мають право голосу, за умови, що підписи щодо призначення референдуму зібрано не менш як у двох третинах областей і не менш як по сто тисяч підписів у кожній області.

Упродовж 2013 року у зв`язку з демократичними процесами, які відбувалися на території України, у представників влади рф та службових осіб з числа керівництва збройних сил рф, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, виник злочинний умисел на вчинення протиправних дій, спрямованих на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Мотивами зазначеного умислу стали євроінтеграційний курс розвитку України, підготовка до підписання Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії та їхніми державами- членами, які розцінені представниками влади і збройних сил рф як безпосередня загроза економічним та геополітичним інтересам рф, що сприятиме втраті впливу над політичними процесами в Україні та позбавить контролю над її економічною діяльністю, призведе до поглиблення співпраці України з Організацією Північноатлантичного договору з метою досягнення критеріїв, необхідних для набуття членства у цій організації та можливої денонсації угод щодо тимчасового розташування Чорноморського флоту рф на території України в АР Крим та м.Севастополі.

Свою злочинну мету співучасники з числа представників влади та збройних сил рф вирішили досягти шляхом ведення агресивної війни проти України з використанням підпорядкованих підрозділів і військовослужбовців збройних сил рф, у тому числі дислокованих на підставі міжнародних угод на території АР Крим і м.Севастополя, а також залучення до виконання злочинного плану інших осіб, у тому числі громадян України та російської федерації, створення і фінансування незаконних збройних формувань та вчинення інших злочинів.

При цьому вони усвідомлювали, що такі протиправні дії призведуть до порушення суверенітету і територіальної недоторканості України, незаконної зміни меж її території та державного кордону, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, передбачали і прагнули їх настання.

З метою реалізації вказаного умислу впродовж 2013 року на території рф службові особи генерального штабу збройних сил російської федерації (далі гш зс рф), на виконання наказів та під безпосереднім керівництвом представників влади та службових осіб збройних сил рф, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, розробили злочинний план, яким передбачалося для досягнення військово-політичних цілей РФ, що на думку співучасників були прямо пов`язані із необхідністю незаконної окупації та подальшої анексії АР Крим, м. Севастополя та південно-східних регіонів України, поряд із застосуванням політичних, дипломатичних, економічних та інформаційних заходів, використання протестного потенціалу населення південно-східних регіонів України для організації сепаратистських референдумів, спрямованих на порушення територіальної цілісності України.

У подальшому, з грудня 2013 року до лютого 2014 року, для забезпечення схвалення та підтримки громадянами рф і мешканцями південно-східних регіонів України злочинних діянь, направлених на порушення суверенітету і територіальної цілісності України та встановлення впливу і вагомості рф на світовій арені, представники влади та збройних сил рф, на виконання спільного злочинного плану, організували із застосуванням засобів масової інформації розпалювання в Україні національної ворожнечі шляхом ведення інформаційно-пропагандистської підривної діяльності.

Так, із грудня 2013 року за допомогою різних видів медіа-ресурсів рф здійснювалось викривлення подій Революції Гідності, вказувалося на хибність європейського вектору розвитку зовнішніх відносин України. При цьому шляхом перекручування, постійного нав`язування хибного тлумачення, компонування інформації для зміни свідомості та ставлення громадян рф і місцевих мешканців південно-східних регіонів України щодо дійсності та значення подій, які насправді відбувалися в Україні, представники опозиційних до тодішнього політичного режиму в Україні сил висвітлювалися як прихильники радикально націоналістичних поглядів, учасники національно-визвольного руху середини ХХ століття (ОУН, УПА) як прибічники та послідовники фашизму, пропагувалась їх неповноцінність за ознаками ідеологічних та політичних переконань.

Одночасно за допомогою засобів масової інформації здійснювалося спотворення свідомості частини населення України з метою зміни світоглядних основ, зародження сумніву в необхідності та доцільності спільного існування в рамках самостійної, унітарної, суверенної держави Україна з європейським вектором розвитку, підбурювання до міжетнічних конфліктів, розпалювання сепаратистських настроїв серед населення окремих регіонів України (АР Крим і м. Севастополя та південно-східних областей), провокування національних зіткнень, формування хибного образу частини українського населення як «націонал-фашистів», які мають інші духовні та моральні цінності, пропагують культ насильства та знущання над російськомовним населенням України.

Ураховуючи, що територія АР Крим та м. Севастополя мала найбільше військово-стратегічне значення для представників влади та збройних сил рф серед інших територій України, які були об`єктом їх злочинного посягання, а також те, що на вказаній території дислокувалися підрозділи чорноморського флоту російської федерації (далі чф рф), що сприяло найбільш прихованому використанню регулярних військ збройних сил рф поряд з іншими елементами гібридної війни, а тому її ведення проти України співучасники злочинного плану вирішили розпочати з території півострова Крим.

Також, представниками влади і збройних сил рф вчинялися дії щодо зміни меж території та державного кордону України на іншій території держави.

У березні - квітні 2014 року в м. Донецьк та інших населених пунктах Донецької області розпочалася збройна агресія російської федерації шляхом неоголошених та прихованих вторгнень підрозділів збройних сил та інших силових відомств російської федерації, організації та підтримки терористичної діяльності та діяльності, направленої на окупацію Донецької області та порушення територіальної цілісності України.

В окремих містах та районах Донецької області всупереч законодавству України 11 травня 2014 року проведено незаконний референдум з питання «Про підтримку акту про державну самостійність донецької народної республіки», за результатами якого 12.05.2014 проголошено створення незаконного псевдодержавного утворення «донецька народна республіка» (далі - «днр»).

З метою забезпечення діяльності самопроголошеної «ДНР» представниками російської федерації з числа своїх громадян та місцевого населення Донецької області сформовані підрозділи політичного (так звані «органи державної влади «днр») та силового блоків (до складу яких увійшли представники так званих правоохоронних органів та незаконних збройних формувань), які мали стабільний склад лідерів, підтримували між собою тісні стосунки, забезпечували централізоване підпорядкування учасників політичного та силового блоку лідерам організації, а також розробили план злочинної діяльності та чіткий розподіл функцій учасників щодо його досягнення.

В результаті вищезазначених подій значна кількість території та населених пунктів Донецької області, в т.ч. м. Донецьк Донецької області протягом квітня- вересня 2014 року опинилась під контролем регулярних з`єднань і підрозділів збройних сил та інших військових формувань російської федерації, підпорядкованих і скеровуваних ними російських радників та інструкторів, російської федерації на території Донецької області так званої «днр», які Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VIII від 18.01.2018, Постановою Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17.03.2015 та Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» №1680-VII від 16.09.2014 визнані тимчасово окупованими територіями, а органи державної та місцевої влади України та бюджетні установи, згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 595 від 07.11.2014, припинили свою діяльність на вказаних територіях та переміщені на підконтрольну органам державної влади України територію.

Так, наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376 затверджено «Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією». Відповідно до вказаного наказу вся територія Донецького району Донецької області з 07 квітня 2014 року є тимчасово окупованою російською федерацією.

В подальшому, всупереч вищевказаним нормам міжнародного гуманітарного права президент рф та інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади рф, у порушення вимог п. п. 1,2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципів Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимог ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларації Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 №36/103, від 16.12.1970 № 2734 (XXV) від 21.12.1965 № 2131 (XX), від 14.12.1974 №3314 (XXIX), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та збройний конфлікт проти України, та віддали відповідні накази на вторгнення підрозділів збройних сил рф (далі зс рф) на територію України з метою її незаконного збройного захоплення та подальшої окупації.

При цьому, з метою спроби виправдання агресії перед громадянами України, рф та світовою спільнотою, 21.02.2022 РФ визнано так звані «донецьку народну республіку» та «луганську народну республіку», створені за підтримки рф навесні 2014 року на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей, незалежними державами та 22.02.2022 президентом рф направлено до ради федерації звернення про використання зс рф за її межами, яке задоволено.

На виконання наказів вищого політичного та воєнного керівництва рф 24.02.2022, військовослужбовці зс рф, шляхом агресії із застосуванням зброї, військової техніки та артилерії, з нанесенням ракетних та авіаційно-бомбових ударів по військовій та цивільній інфраструктурі, незаконно вторглись на територію України через державні кордони України в Донецькій, Запорізькій, Житомирській, Київській, Луганській, Сумській, Харківській, Херсонській та Чернігівській областях, та здійснили збройний напад на державні органи влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти військової та цивільної інфраструктури, які мають важливе народногосподарське та оборонне значення, після чого здійснили окупацію частини території України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який в подальшому неодноразово продовжувався та який діє на цей час.

Згідно ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована рф територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Тимчасова окупація рф територій України, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для рф жодних територіальних прав.

Згідно п. 6 ст. 1-1 зазначеного Закону окупаційна адміністрація російської федерації - сукупність державних органів і структур російської федерації, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних російській федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг.

Згідно п. 7 ст. 1-1 вказаного Закону тимчасово окупована російською федерацією територія України - це частини території України, в межах яких збройні формування російської федерації та окупаційна адміністрація російської федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування російської федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації російської федерації.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 3 вказаного Закону тимчасово окупована територія визначається сухопутна територія тимчасово окупованих російською федерацією територій України, водні об`єкти або їх частини, що знаходяться на цих територіях.

Представниками російської федерації спільно з представниками терористичної організації «днр», яка є частиною окупаційної адміністрації рф на тимчасово окупованій території м. Донецьк Донецької області було створено підпорядковану, керовану та фінансовану рф окупаційну адміністрацію, в склад якої входять органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованою територією України, в тому числі незаконний орган виконавчої влади т.зв. «министерство доходов и сборов донецкой народной республики».

12 вересня 2019 року «правительством донецкой народной республики» прийнято «постанову № 25-20 от 12.09.2019 года Об утверждении положения о Министерстве доходов и сборов донецкой народной республики» - далі «Положение», яким визначено основні засади діяльності вищевказаного незаконного органу виконавчої влади т.зв. «министерства доходов и сборов донецкой народной республики».

Відповідно до п. 1.1. «Положения» «министерство доходов и сборов донецкой народной республики является республиканским органом исполнительной власти, реализующим государственную политику и осуществляющим функции по нормативно-правовому регулированию, контролю и надзору в сфере: налогообложения; таможенного дела; администрирования единого взноса на общеобязательное государственное социальное страхование; государственной регистрации юридических лиц и физических лиц-предпринимателей; производства и оборота спирта этилового, алкогольной продукции и табачных изделий; ценообразования, бюджетного законодательства в части взимания поступлений в бюджет, валютного и иного законодательства, относящегося к сфере деятельности министерства.»

Згідно з п. 1.3. «Положения» «министерство подчиняется правительству донецкой народной республики, ответственно перед ним и подконтрольно ему и осуществляет свою деятельность во взаимодействии с другими органами государственной власти, органами местного самоуправления, общественными объединениями, иными организациями и гражданами.»

Відповідно до п. 1.6. «Положения» «министерство и его территориальные органы составляют единую систему органов доходов и сборов донецкой народной республики».

Згідно з п. 1.15 «Положения» «местонахождение министерства донецкая народная республика, 83048, город Донецк, Киевский район, улица Артема, дом 114».

Відповідно до п. 5.1. «Положения» «министерство возглавляет министр доходов и сборов донецкой народной республики (далее - министр), назначаемый на должность и освобождаемый от должности главой донецкой народной республики в соответствии с конституцией донецкой народной республики по представлению председателя правительства донецкой народной республики.»

Також, в п. 5.4. «Положения» викладені повноваження т.зв. «министра доходов и сборов донецкой народной республики», зокрема «министр, в соответствии с возложенными на Министерство задачами и функциями: осуществляет на основе единоначалия общее руководство деятельностью Министерства; по согласованию с председателем правительства донецкой народной республики утверждает приказом министерства организационную структуру и штатное расписание министерства, а также изменения в них; планирует работу министерства, принимает меры по усовершенствованию организации и повышению эффективности работы министерства; без доверенности действует от имени министерства, представляет его интересы во всех органах государственной власти (в том числе судебных, правоохранительных органах), органах местного самоуправления, во взаимоотношениях с предприятиями, учреждениями, организациями, заключает договоры (контракты), соглашения, открывает и закрывает счета министерства в банковских учреждениях в соответствии с законодательством донецкой народной республики, совершает по ним операции с правом первой подписи, подписывает финансово-распорядительные документы; без доверенности распоряжается средствами в пределах установленного правительством донецкой народной республики размера ассигнований на содержание министерства; распределяет обязанности между своими заместителями, определяет полномочия руководителей самостоятельных структурных подразделений министерства, руководителей территориальных органов Министерства и подведомственных организаций; издает приказы, имеющие нормативный характер, а по организационно-распорядительным вопросам приказы и распоряжения ненормативного характера, обязательные для исполнения, организовывает контроль за их исполнением, дает обязательные для исполнения работниками министерства, подведомственных организаций указания и поручения, выдает доверенности; назначает на должность и освобождает от должности сотрудников министерства, в том числе руководителей территориальных органов министерства, руководителей подведомственных предприятий, учреждений, организаций в порядке, предусмотренном действующим законодательством; заключает, изменяет и расторгает с указанными руководителями трудовые договоры (контракты) в порядке, предусмотренном действующим законодательством.

Зазначені незаконні т.зв. нормативно-правові акти, видані представниками «днр», приймались всупереч чинного законодавства України, є протиправними й такими, що суперечать основоположним принципам Конституції України та іншим законодавчим актам України.

У свою чергу громадянин України ОСОБА_6 , маючи достатній рівень юридичної освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для усвідомлення фактів активної підривної діяльності рф проти України шляхом окупації частини Донецької області, розуміючи, що видані представниками створеної за підтримки та під контролем рф псевдодержавного утворення «днр» нормативно-правові акти є незаконними, оскільки явно прийняті всупереч Конституції України та чинного законодавства України, після захоплення м. Донецьк Донецької області представниками псевдодержавного утворення «днр» у 2014 році, діючи умисно, керуючись власними ідеологічними та політичними мотивами, добровільно залишився на тимчасово окупованій території Донецької області.

У невстановлені досудовим розслідуванням дату та час, але не пізніше 25 березня 2022 року, ОСОБА_6 , який перебував на тимчасово окупованій території м. Донецьк Донецької області, та був обізнаний про факт ведення рф агресивної війни проти України, діючи умисно, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заняття посади пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора, перебуваючи в приміщенні за адресою:м. Донецьк, вул. Артема, 114, добровільно надав згоду невстановленим досудовим розслідуванням представникам держави-агресора та представникам незаконних воєнізованих формувань «днр» на добровільне зайняття посади в незаконному органі виконавчої влади, створеному на тимчасово окупованій території м. Донецьк Донецької області, шляхом добровільного зайняття посади «исполняющего обязанности министра доходов и сборов донецкой народной республики» у самопроголошеному, незаконному органі виконавчої влади т.зв. «министерстве доходов и сборов донецкой народной республики».

В подальшому, продовжуючи виконувати свій злочинний умисел, ОСОБА_6 в період часу з 25 березня 2022 року по 30 червня 2022 року (більш точний час під час досудового розслідування не встановлено), обіймаючи вищевказану посаду та виконуючи відповідні функції з керування діяльністю вищевказаного незаконного органу виконавчої влади, перебуваючи на тимчасово окупованій території м. Донецьк Донецької області в приміщені т.зв. «министерства доходов и сборов донецкой народной республики» за адресою: АДРЕСА_2 , прийняв ряд незаконних нормативно-правових актів, зокрема: «Приказы» «О внесении изменений в Порядок определения мест доставки товаров транспортными средствами, утвержденный приказом министерства доходов и сборов донецкой народной республики от 21 марта 201 7 г. № 97» № 101 від 01.04.2022 р.; «О внесении изменений в Порядок регистрации, применения и опломбирования регистраторов расчетных операций, регистрации и использования расчетных книжек и книг учета расчетных операций, применяемых для регистрации расчетных операций за товары (предоставленные услуги) и предоставления отчетности о суммах проведенных расчетных операций» № 106 від 04.04.2022; «Об утверждении Инструкции по организации учета плательщиков налогов и сборов, единого взноса на общеобязательное государственное социальное страхование, объектов налогообложения и объектов, связанных с налогообложением или через которые осуществляется деятельность, в органах доходов и сборов донецкой народной республики» № 110 від 11.04.2022 р.; «О внесении изменений в Порядок осуществления контроля за перемещением товаров, транспортных средств и иных предметов через таможенную границу донецкой народной республики, утвержденный приказом министерства доходов и сборов донецкой народной республики от 29 августа 2018 г. № 289» № 118 від 13.04.2022 р.; «О распределении квот» № 125 від 14.04.2022 р.; «Об утверждении Порядка учета нерезидентов- субъектов хозяйствования, зарегистрированных на территории Харьковской, Херсонской и Запорожской областей Украины, осуществляющих операции с товарами в таможенных органах донецкой народной республики» №140 від 22.04.2022 р.; «Об утверждении Изменений к Порядку получения разрешительных документов на перемещение товарно-материальных ценностей» № 142 від 22.04.2022 р.; «О внесении изменений в приказ министерства доходов и сборов донецкой народной республики от 15.11.2016 № 334» № 145 від 27.04.2022 р.; «Об учреждении ведомственных наград министерства доходов и сборов донецкой народной республики» № 146 від 27.04.2022 р.; «Об утверждении Временного порядка учета лиц, находящихся на освобожденных территориях, временно находившихся под контролем Украины, осуществляющих операции с товарами в таможенных органах донецкой народной республики» № 171 від 25.05.2022 р.; «О внесении изменений в Порядок контроля за соблюдением лицензиатами Лицензионных условий осуществления таможенной брокерской деятельности» № 172 від 25.05.2022 р.; «О внесении изменений в приказ министерства доходов и сборов донецкой народной республики от 19 сентября 2016 г. № 281 «Об утверждении классификаторов для заявления сведений в грузовой таможенной декларации» № 177 від 27.05.2022 р.; «О внесении изменений в Порядок определения мест доставки товаров транспортными средствами, утвержденный приказом министерства доходов и сборов донецкой народной республики от 21 марта 2017 г. № 97» № 192 від 09.06.2022 р.; «О внесении изменения в приказ министерства доходов и сборов донецкой народной республики от 14 апреля 2022 г. № 125 «О распределении квот» № 206 від 15.06.2022 р.; «О внесении изменений в приказ министерства доходов и сборов донецкой народной республики от 03 мая 2017 г. № 170» № 207 від 16.06.2022 р.; «О внесении изменений в приказ министерства доходов и сборов донецкой народной республики от 27 февраля 2017 г. № 69» № 208 від 16.06.2022 р.; «Об утверждении Инструкции по осуществлению учета субъектов хозяйствования, включенных в реестр таможенных брокеров в период их временного нахождения под контролем Украины» № 230 від 29.06.2022 р.; «О внесении изменений в приказ министерства доходов и сборов донецкой народной республики от 27 февраля 2017 г. № 69» № 235 від 30.06.2022 р.; «О внесении изменений в Порядок принятия квалификационного экзамена у претендента на получение Квалификационного удостоверения представителя таможенного брокера, представителя таможенного брокера и выдачи Квалификационного удостоверения представителя таможенного брокера» № 236 від 30.06.2022 р.

Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, тобто у добровільному зайнятті громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

11.09.2025 відносно ОСОБА_6 складено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_6 органу досудового розслідування невідоме, однак, встановлено, що він перебуває на тимчасово окупованій території, у зв`язку з чим вручити йому особисто повідомлення про підозру та повістки про виклик до Третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Маріуполі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську не вбачається за можливе.

11.09.2025 повідомлення про підозру ОСОБА_6 та повістки про виклик до Третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Маріуполі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську на 15-17 вересня 2025 року опубліковано на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора та в газеті «Урядовий кур`єр», яка є ЗМІ загальнодержавної сфери розповсюдження, вручено захиснику підозрюваного.

Отже, відповідно до положень ст. 42 КПК України, з моменту публікації повідомлення про підозру ОСОБА_6 на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора та в газеті «Урядовий кур`єр», яка є ЗМІ загальнодержавної сфери розповсюдження та, тобто з 11.09.2025 ОСОБА_6 є підозрюваним у вказаному кримінальному провадженні.

Окрім цього, під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 на теперішній час перебуває на тимчасово окупованій території України.

Крім того, ОСОБА_6 15-17 вересня 2025 року за викликом до Третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Маріуполі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Таким чином, ОСОБА_6 переховується від органу досудового розслідування, ухиляється від притягнення до кримінальної відповідальності на території яка тимчасово окупована військовослужбовцями збройних сил російської федерації, спільно з представниками так званої «днр», які є частиною окупаційної адміністрації рф та співпрацюючи з вказаними представниками, вчиняє дії, спрямовані на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

У зв`язку з неявкою за викликом слідчого та ухиленням від слідства, 15-17 вересня 2025 року, підозрюваного ОСОБА_6 20.09.2025 року оголошено у розшук, здійснення якого в подальшому доручено ГУ НП в Донецькій області.

Стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на цей час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_6 із вчиненням кримінального правопорушення, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.

Той факт, що підозрюваний ОСОБА_6 перебуває на тимчасово окупованій території України підтверджується забраними в ході досудового розслідування доказами.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, до нього може бути застосований виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з огляду на що слідчий просив обрати підозрюваному саме такий запобіжний захід.

У судовому засіданні прокурор підтримав подане клопотання, посилаючись на його обґрунтованість.

Захисник в судовому засіданні заперечував проти клопотання слідчого, оскільки у нього була відсутня можливість погодити правову позицію з підзахисним. Вважає підозру не обґрунтованою, ризики не доведеними, тому просив відмовити у задоволенні клопотання.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення учасників судового провадження, вивчивши клопотання та долучені матеріали, якими воно обґрунтовується, встановив таке.

Слідчими Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Маріуполі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000092 від 02.07.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.111-1 КК України.

Згідно ч.1 ст.42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому ст.ст.276, 279 КПК України, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.

Письмове повідомлення про підозру, згідно вимог ч. 1 ст. 278 КПК України, вручається особі в день його складання слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Порядок вручення повідомлення передбачено ст. 135 КПК України повістка про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з частинами першою, другою, четвертою - сьомою цієї статті, публікується в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, вважається такою, яка належним чином повідомлена про виклик, з моменту опублікування повістки про її виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

У випадку наявності в особи, зазначеної в абзаці першому цієї частини, захисника (захисників) копія повістки про її виклик надсилається захиснику (захисникам).

З матеріалів кримінального провадження слідує, що 11 вересня 2025 року слідчим за погодженням з прокурором ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, у відповідності та у спосіб, передбачений чинним кримінальним процесуальним законодавством України (опубліковано повідомлення про підозру на веб-сайті Офісу Генерального прокурора (11.09.2025) та в газеті «Урядовий кур`єр» №186 (8111) від 11.09.2025, яка є засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження. Крім того, копію повідомлення про підозру 11 вересня 2025 року вручено захиснику ОСОБА_4

15, 16 та 17 вересня 2025 року ОСОБА_6 в порядку, передбаченому ст. 135 КПК України, був викликаний для вручення письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та проведення процесуальних дій в якості підозрюваного.

Однак, у зазначений час ОСОБА_6 та в подальшому жодного разу не з`явився, причин своєї неявки не повідомив.

З наведеного слідує, що органом досудового розслідування у повній мірі виконано вимоги ст.ст.135, 278 КПК України та вжито заходів для вручення ОСОБА_6 повідомлення про підозру, що у відповідності до положень ч. 1 ст. 42 КПК України свідчить про набуття ним статусу підозрюваної особи у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР №0000092 від 02.07.2025.

Згідно матеріалів долучених до клопотання слідує, що ОСОБА_6 перебуває на тимчасово окупованій території України Донецької області, на території так званої «днр» та до цього часу на територію України в офіційному порядку не повертався.

Положеннями ч. 6 ст. 193 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених ст. 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Отже, законодавцем передбачено можливість обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за наявності декількох обставин, які одна від одної не залежать.

У зв`язку із тим, що підозрюваного ОСОБА_6 постановою слідчого від 20 вересня 2025 року оголошено у розшук, у сторони обвинувачення наявне право на звернення із клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на підставі ч. 6 ст. 193 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя виходить з практики Європейського суду з прав людини та вважає, що викладенні у клопотанні обставини, дають підстави підозрювати ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.111-1 КК України, що підтверджується, зокрема: протоколами огляду речей та документів від 18.08.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_7 від 20.08.2025; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, проведеного за участю свідка ОСОБА_7 від 20.08.2025; протоколом огляду речей та документів від 20.08.2025 за участю свідка ОСОБА_7 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 20.08.2025; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.08.2025 за участю свідка ОСОБА_8 ; протоколом огляду речей та документів від 22.08.2025, проведеного за участю свідка ОСОБА_8 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 19.08.2025; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.08.2025, проведеного за участю свідка ОСОБА_9 ; протоколом огляду речей та документів від 19.08.2025, проведеного за участю свідка ОСОБА_9 ; протоколом огляду від 05.09.2025; тощо.

На даному етапі сукупність відомостей, що містяться в матеріалах кримінального провадження є достатніми на даній стадії для висновку про обґрунтованість підозри, а застосування заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя вважає виправданим.

Вирішуючи клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя також враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , а також те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, та доходить висновку, що докази та обставини, на які посилається сторона обвинувачення, дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний перебуває на тимчасово окупованій території України та у розшуку, з високим ступенем вірогідності буде продовжувати переховуватися від органів досудового розслідування та суду, фактично вже переховується (п.1 ч.1 ст.177 КПК України) та може продовжити кримінальне правопорушення, в якому він підозрюється (п.5 ч.1 ст.177КПК України), а тому для запобігання ризиків, які зазначені у клопотанні та наведені в судовому засіданні слідчий суддя вважає недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

У ст. 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Відповідно до ст. 183 КПК України при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Отже, у даному випадку розмір застави слідчим суддею не визначається.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя доходить до обґрунтованого висновку, що в даному випадку стороною обвинувачення доведено наявність підстав, передбачених ст. 177 КПК України, а також наявність достатніх підстав вважати, що підозрюваний ОСОБА_6 дійсно перебуває на тимчасово окупованій території України та оголошений у розшук, а тому клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України, підлягає задоволенню та за відсутності підозрюваного слід обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою останньому.

Відповідно до ч. 4 ст. 197 КПК у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого на підставі частини шостої статті 193 цього Кодексу строк дії такої ухвали не зазначається.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 193-196, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м.Маріуполі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, ОСОБА_5 , погоджене прокурором відділу нагляду за додержанням законів територіальним управлінням Державного бюро розслідувань Донецької обласної прокуратури ОСОБА_3 , по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за 0000092 від 02.07.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Обрати підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Згідно ч. 6 ст. 193 КПК України після затримання підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не пізніш як через сорок вісім годин з часу його доставки до місця кримінального провадження розглянути питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід за участю підозрюваного.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1