У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2025 року слідчий суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

підозрюваного ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі клопотання слідчого СВ ВП№4 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного в вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Радушне Криворізького району, Дніпропетровської області, громадянина України, одруженого, особа з інвалідністю ІІІ групи, пенсіонера, який на утримані неповнолітніх (малолітніх) дітей не має, маючого середню освіту, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

.

встановив:

28 жовтня 2025 року до слідчого судді надійшло вищевказане клопотання.

Відповідно до клопотання, ОСОБА_5 25.10.2025 року приблизно о 16.00 годин, знаходячись поблизу гаражу № НОМЕР_1 ГБК Нива по вул. Джамбула м. Кривого Рогу, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, розуміючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді отримання останнім тяжких тілесних ушкоджень, діючи з метою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень умисно завдав потерпілому ОСОБА_7 багаточисельні удари руками та бамбуковою палицею по тулубу та голові, спричинивши таким чином потерпілому ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді: травматичний шок, множинні переломи ребер, розрив печінки, інші уточнені травми із залученням декількох ділянок тіла, які відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 2630 від 26.10.2025 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, від яких наступила смерть ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Умисні дії ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , кваліфіковано за ч.2 ст. 121 КК України за ознаками умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинили смерть потерпілого.

Сторона обвинувачення звертається до слідчого судді з клопотанням, обґрунтовуючи його тим, що під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених у п. 1, 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків.

Прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав та просила суд його задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_5 заперечував проти обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив застосувати до нього більш м`який запобіжний захід. Пояснив, що дійсно мав конфлікт з потерпілим, який прийшов до його гаражу та став кидатись з серпом, а потім насосом, він щоб вибити з рук серп. вдарив потерпілого по руці бамбуковою палицею, а також двічі в обличчя, щоб уникнути ударів. Потерпілий падав . Більше ударів потерпілому не наносив, забрав до себе в гараж серп та насос та сказав потерпілому, щоб він заспокоївся та завтра забрав речі. Потерпілий після того, вмився у сусідньому гаражі та пішов. На наступний день прийшли працівники поліції, яким він віддав речі потерпілого та бамбукову палицю, надав дозвіл на огляд гаражу, добровільно поїхав до відділення поліції, де йому повідомили, що потерпілий помер. Він жодним чином не перешкоджає слідству, вказав на свідків конфлікту. Він є учасником бойових дій, має інвалідність у зв`язку з несенням військової служби, потребує постійного медичного спостереження. У нього немає наміру уникнути відповідальності.

Захисник ОСОБА_4 підтримав думку підозрюваного, та просив суд застосувати до останнього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, врахувати обставини подій, поведінку підозрюваного, сприяння розкриттю правопорушення, його стан здоров`я, позитивні характеристики.

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 в скоєному злочині є докази, зібрані в ході досудового розслідування, а саме:

-протоколом огляду місця події від 26.10.2025.

-лікарським свідоцтвом про смерть №2630 від 26.10.2025.

-протоколом огляду місця події від 26.10.2025.

-протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 26.10.2025.

-протоколом особистого обшуку особи від 26.10.2025.

-протоколом допиту потерпілої ОСОБА_8 від 27.10.2025.

-протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 27.10.2025 року.

-іншими матеріалами кримінального провадження у своїй сукупності.

Досудовим слідством встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

Переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Зазначений ризик підтверджується тим, що враховуючи тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_5 , 06.02.1971 у разі визнання його винним у вчинені кримінального правопорушення, а також те, що ОСОБА_5 після нанесення тілесних ушкоджень потерпілому будь-яку допомогу не надав, залишивши останнього без необхідної допомоги, до правоохоронних органів з заявою про вчинений ним злочин не звернувся, свідчить, що останній зможе переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Незаконно впливати на свідків.

Враховуючи, що підозрюваний ОСОБА_5 вчинив умисний насильницький злочин проти здоров`я потерпілого ОСОБА_7 , залишаючись на свободі, матиме змогу незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, так як знайомий з ними особисто.

При обранні запобіжного заходу повинні враховуватись одночасно його мета (ч.1 ст.177 КПК), підстави (ч.2 ст.177 КПК) та інші передбачені законом обставини (ст.178 КПК).

Згідно з ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином.

27 жовтня 2025 року ОСОБА_5 у відповідності до ст.278 КПК України було повідомлено про підозру в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України .

Слідчий суддя, при наданні оцінки наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_10 інкримінованого кримінального правопорушення за ознаками ч.2 ст. 121 КК України, враховує положення ст.ст. 368, 369, 371, 374 КПК України, змістом яких передбачено, що надання оцінки доказів у справі відбувається в нарадчій кімнаті на стадії постановлення вироку. Зазначене свідчить про те, що суд на стадії проведення підготовчого судового засідання не може робити висновок щодо «обґрунтованості підозри» шляхом надання оцінки всіх доказів у справі, а повинен виходити з поняття наявності відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення, що узгоджується з висновками Європейського суду з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра" у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 параграфу 1(с) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин"(рішення O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, n. 34).

На думку суду, сукупність матеріалів досудового розслідування, які долучені до клопотання, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим інкримінованого йому кримінального правопорушення. Вагомість таких доказів наразі не викликає сумнівів. Таким чином, слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає, що причетність підозрюваного до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього запобіжного заходу з огляду потреб судового розслідування.

Як зазначено в ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років; до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує вимоги і п.п.3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування підозрюваного від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Крім того, слідчий суддя бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України", а саме: «При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших альтернативних запобіжних заходів»; у рішенні від 28.05.2020 у справі «Распряхін проти України», в якому Європейський суд констатував порушення п.3 ст. 5 Конвенції, у зв`язку з тим, що орган державної влади, не оцінивши конкретні факти або не розглянувши можливість застосування інших запобіжних заходів як альтернативу тримання під вартою під час досудового слідства, та по суті постійно посилаючись на тяжкість обвинувачень і ризик ухилення або перешкоджання слідству, продовжували строк тримання під вартою на підставах, які не можуть вважатися «достатніми» та «відповідними».

Відповідно до рішення ЄСПЛ по справі "Ноймайстер проти Австрії" позбавлення волі особи (тримання під вартою) не повинно перетворюватися на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого у майбутньому вироку про позбавлення волі.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Калашник проти Росії» тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі. Якщо законом встановлено презумпцію щодо обставин, які стосуються підстав тримання під вартою, має бути, крім того, переконливо доведена наявність конкретних обставин, які переважують правило поваги до особистої свободи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Свершов проти України» тяжкість злочину, в якому обґрунтовано підозрюється особа, має суттєве значення, однак не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Таким чином, при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного слідчий суддя враховує не лише тяжкість обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання винним у кримінальному правопорушенні, а також те, що підозрюваний має визначене місце проживання по АДРЕСА_1 , а тому фактично вказані обставини не позбавляють можливості здійснення контролю за ним з боку слідчого та прокурора у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу.

Слідчий суддя констатує, що незважаючи на те, що ризики настання наслідків, вказаних слідчим, повністю не виключається, але вони є настільки мінімізованими, що не переважає над принципом поваги до особистої свободи, і дає підстави для застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, як альтернативу триманню під вартою. При цьому, відмічає, що сам по собі факт наявності підозри у вчинені кримінального правопорушення та ймовірність призначення підозрюваному суворого покарання, за відсутності конкретних фактів ухилення його від слідства та суду, переховування, перешкоджання досудовому розслідуванню у будь-який спосіб, на що посилався слідчий у клопотанні, не свідчить про неефективність запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Твердження ж слідчого про тяжкість вчиненого кримінального правопорушення не є достатніми для обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту. У справі «Мамедова проти Росії» (Mamedova v Russia) 7064/05 від 01 червня 2006 року щодо недостатності посилання на тяжкість злочину та ймовірне покарання Європейський Суд зазначив, що суди, перевіряючи законність та обґрунтованість тримання під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

При цьому, суд враховує, що наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами (рішення Європейського суду з прав людини від 23.02.2012 року у справі «Клішин проти України», № 30671/04).

У відповідності ж до вимог ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п.1 та 2 ч.1 ст.194 КПК України, але не доведе обставини, передбачені п.3 ч.1 цієї статті, слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України.

Згідно з положеннями ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу в вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного. Відповідно до ч. 6 цієї ж статті строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

За відсутності конкретних фактів ухилення підозрюваного від слідства та суду, переховування, перешкоджання досудовому розслідуванню у будь-який спосіб, відсутні підстави припускати неефективність запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

З огляду на викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим, прокурором, при доведеності обставин, передбачених п.п.1,2 ч.1 ст.194 КПК України, не доведено, що більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст.176 КПК України не зможуть забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватись від органу досудового розслідування та/або суду і вчинити інше кримінальне правопорушення, та відповідно до висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та водночас про обрання більш м`якого запобіжного заходу, а саме: цілодобового домашнього арешту. На думку слідчого судді, цілодобовий домашній арешт стане надійною запорукою дотримання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків, а покладення на нього додаткових обов`язків передбачених ч.5 ст.194 КПК України, забезпечить дотримання вимог ст.2 та ч.2 ст.28 КПК України щодо проведення досудового розслідування у розумні строки.

Крім того, слідчий суддя відмічає, що при виявленні обставин, які будуть свідчити про фактичну неефективність домашнього арешту прокурор разом зі слідчим не позбавлений процесуальної можливості звернутись з відповідним клопотанням до слідчого судді щодо зміни запобіжного заходу на більш тяжкий.

Керуючись ст.ст.132, 176, 177, 178, 181,182,183, 184, 186, 193, 194, 196, 205, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчої СВ ВП№4 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України задовольнити частково.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , в межах досудового розслідування, строком на 58 днів, тобто до 24 грудня 2025 року, наступні обов`язки передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

- заборонити залишати своє фактичне місце мешкання, цілодобово;

- за першим викликом чи вимогою з`являтися до суду, слідчого.

По закінченню цього строку та за відсутністю клопотання прокурора в межах строку досудового розслідування, в порядку ст. 199 КПК України, ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та заборона залишати житло припинять свою дію і запобіжний захід, заборона та обов`язок вважаються скасованими.

Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання ВП №4 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області, який повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це слідчого.

На ухвалу може бути подана апеляція безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено та проголошено 29 жовтня 2025 року о 10 годині 00 хвилин.

Слідчий суддя ОСОБА_1