ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/845/26 Справа № 202/3508/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 (приймає

участь в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000155 за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпра від 30 жовтня 2025 року щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Царичанка Царичанського району Дніпропетровської області, громадянин України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 просить вирок суду змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_10 з ч. 2 ст.286 КК України на ч. 1 ст. 286 КК України та призначити обвинуваченому покарання в межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України; зменшити розмір відшкодування моральної шкоди, заявленої потерпілою ОСОБА_11 в цивільному позові, до розміру, який відповідає правовій кваліфікації кримінального правопорушення та матеріального стану обвинуваченого.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що ОСОБА_10 обвинувачується в тому, що 16.01.2024 року він здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_12 . Відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 28.02.2024 року виявлені у потерпілої тілесні ушкодження відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовило тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш як 21 день).

ОСОБА_10 було повідомлено про підозру за ч. 1 ст. 286 КК України та з цією ж кваліфікацією обвинувальний акт щодо ОСОБА_10 був направлений до суду.

Під час судового розгляду було встановлено, що потерпіла ОСОБА_12 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи в лікарні.

За фактом смерті ОСОБА_12 до ЄРДР внесено відомості за № 0000484 за попередньою кваліфікацією ч. 1 ст. 115 КК України.

Відповідно до наявного в матеріалах зазначеного кримінального провадження лікарського свідоцтва про смерть захворюваннями, що безпосередньо призвели до смерті ОСОБА_12 стали: малокров`я, шлунково-кишкова кровотеча, виразка шлунку з кровотечею. Фоновими станами є сумісна тупа травма тіла, цукровий діабет II типу.

Згідно із висновком судово-медичної експертизи № 673не від 19.04.2024 року, враховуючи характер та локалізацію виявлених у ОСОБА_12 ушкоджень, можна вважати, що вони могли утворитися за обставин та в термін, вказаний у медичній документації (16.01.24), також вони, у своїй сукупності, перебувають в причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті та мають ознаки тяжких за ознакою небезпеки для життя.

На підставі вказаного висновку прокурором було змінено обвинувачення ОСОБА_10 на ч. 2 ст. 286 КК України.

Стверджує, що судом досліджувались два висновки судово-медичних експертиз, які містять різні висновки стосовно як ступеня тяжкості виявлених у ОСОБА_12 тілесних ушкоджень, так і різні відомості щодо стану її здоров`я та виявлених травм, однак під час судового розгляду такі суперечності не були усунені.

Зазначає, що у висновку експерта від 19.04.2024 року у відповіді про причини смерті ОСОБА_12 згадується поліорганна недостаність як фактор, що ускладнив наявні травми.

Згідно із описом історії хвороби, яку описує експерт у висновку від 19.04.2025 року, посилаючись на медичну картку стаціонарної хворої «1202/209 КНП «ДМКЛ № 16» ДМР, ознаки зазначеної вище поліорганної недостатності з`явилися з 25.02.2024 року, коли у ОСОБА_12 вперше за період лікування з`явилась шлунково-кишкова кровотеча.

Крім того, погіршення стану ОСОБА_12 у лютому 2024 року, згідно із посиланнями експерта на медичну картку стаціонарної хворої пов`язується поряд із отриманими травмами з цукровим діабетом та хронічною серцево-судинною недостатністю.

Також зазначає, що за життя ОСОБА_12 страждала на цукровий діабет II типу, кісти правої нирки, атеросклерозом периферичних та магістральних судин, однак експертом ні явища, спровоковані цукровим діабетом, ні серцево-судинна недостатність не згадуються в контексті дослідження причин, які призвели до перебігу хвороби і подальшої смерті ОСОБА_12 . У вироку суду про існування вказаних хвороб також не згадується.

Посилається на те, що відповідно до висновку експерта № 576е від 28.02.2024 року жодних ознак уражень внутрішніх органів, зокрема сечового міхура і кишківника, під час перебування ОСОБА_12 на лікуванні в МКЛ № 6 відразу та в перший тиждень після отримання травм внаслідок ДТП виявлено не було.

Стверджує, що при визначенні ступеню тяжкості тілесних ушкоджень та причинно-наслідкового зв`язку між смертю потерпілої 01.04.2024 року та отриманням тілесних ушкоджень внаслідок ДТП 16.01.2024 року, експертом у висновку від 19.04.2024 року не враховано відсутності встановлених уражень внутрішніх органів черевної порожнини та малого тазу як під час проходження лікування в МКЛ № 6 безпосередньо після ДТП, так і при надходженні ОСОБА_12 на лікування до МКЛ № 16, а також не враховано відсутність ознак зазначених травм внутрішніх органів (сечового міхура, кишківника, шлунку) під час судово-медичної експертизи, за результатом якої надано висновок від 28.02.2024 року.

Зазначає, що стороною захисту заявлялись клопотання про допит експерта ОСОБА_13 та про призначення комплексної судово-медичної експертизи, однак суд першої інстанції відмовив у задоволенні цих клопотань, а також не вжив заходів щодо усунення суперечностей між дослідженими висновками СМЕ.

Звертає увагу на те, що судом не було з`ясовано, де саме і з якого часу проходила лікування потерпіла, що свідчить про нез`ясування судом першої інстанції фактичних обставин справи, необхідних для ухвалення законного вироку.

Також судом необгрунтовано було відхилено показання обвинуваченого.

Вказує на те, що суд в порушення ч. 4 ст. 95 КПК України як на доказ винуватості посилається на протокол допиту ОСОБА_12 від 19.02.2024 року, відповідно до якого засоби відеофіксації під час цього допиту слідчим не застосовувались.

Вважає, що наявні підстави для перегляду розміру відшкодування потерпілій моральної шкоди, враховуючи неоднозначність висновку про наявність причинно-наслідкового зв`язку між смертю потерпілої та настанням ДТП. Також, розглядаючи цивільний позов, суд не з`ясував матеріальний стан та стан здоров`я ОСОБА_10 .

Посилається на те, що твердження суду про уникнення обвинуваченим відшкодування шкоди не відповідає дійсності та спростовується наданими суду аудіозаписами із потерпілою стороною, в якій саме потерпілі відмовляються від отримання від ОСОБА_10 та його сина грошових коштів. Також судом не взято до уваги, що ОСОБА_10 під час надання показань сам вказував на бажання відшкодувати шкоду в обсязі, який відповідає кваліфікації вчиненого правопорушення та його наслідкам, встановленим доказами.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 просить визнати недопустимим доказом та виключити з обсягу доказів обвинувачення висновок експерта № 673-НЕ; вирок суду змінити, визнати обвинуваченого ОСОБА_10 винуватим за ч. 1 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 5000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян без позбавлення права керування транспортними засобами; звільнити ОСОБА_10 з-під варти в залі суду; в задоволенні цивільного позову відмовити в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що обвинувачений ОСОБА_10 16.01.2024 року здійснив наїзд на пішохода - ОСОБА_12 , спричинивши їй тілесні ушкодження. 01.04.2024 року потерпіла померла в лікарні, у зв`язку із чим 02.04.2024 було внесено відомості до ЄРДР за №0000464 за ч. 1 ст. 115 КК України, яке в подальшому було закрито постановою слідчого від 20.04.2024 за відсутності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 673не від 19.04.2024 виявлені у ОСОБА_12 тілесні ушкодження у своїй сукупності перебувають в причинному зв`язку з настанням смерті, за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя

Таким чином, встановлено, що смерть потерпілої ОСОБА_12 настала саме внаслідок ДТП, яка відбулася 16.01.2024.

Зазначає, що в судовому засіданні від 29.07.2025 року судом було задоволено клопотання сторони захисту про витребування та дослідження матеріалів кримінального провадження №0000464, однак ухвала суду з цього приводу датована 24.10.2025 року з`явилася лише після виходу суду з нарадчої кімнати та поновлення судового розгляду 25.10.2025 року.

30.10.2025 року стороною захисту було заявлено клопотання про допит експерта для роз`яснення суперечливих відомостей, зазначених у висновку.

Стверджує, що до матеріалів провадження долучено лікарське свідоцтво про смерть № 673-НЕ від 02.04.2024 року, яке складено тим самим судово-медичним експертом за результатами розтину, безпосередня причина смерті в якому малокров`я внаслідок шлуноково-кишкової кровотечі та виявлено інші фонові хвороби, які не пов`язані із захворюванням, яке є безпосередньою причиною смерті, а у висновку зазначено іншу інформацію.

Однак суд відмовив в допиті експерта, оскільки експерт тривалий час перебуває на лікарняному, також судом було відмовлено у задоволенні клопотання про призначення комплексної судової медичної експертизи для усунення розбіжностей та встановлення причини настання смерті потерпілої.

Посилається на те, що в підготовчому судовому засіданні позивачка ОСОБА_11 звернулася до суду з позовом, до якого в якості додатку було надано копію висновку експерта № 673не від 19.04.2024 року, який отримано в іншому кримінальному провадженні, згідно із яким у потерпілої ОСОБА_12 виявлено тяжкі тілесні ушкодження, які призвели до смерті потерпілої та могли утворитися внаслідок ДТП.

На підставі зазначеного висновку експерта, прокурором в судовому засіданні було змінено обвинувачення на більш тяжке, однак відповідно до ст. 338 КПК України зміні обвинувачення має передувати судовий розгляд, під час якого можуть бути встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, які надають право прокурору змінити пред`явлене обвинувачення.

Згідно із матеріалами провадження судовий розгляд було розпочато з оголошення зміненого обвинувального акта, що свідчить про порушення судом вимог ст. 337 КПК України.

Також стороною обвинувачення не надано суду доказів законності отримання висновку експерта, який став підставою для змінення обвинувачення.

Зазначає, що в матеріалах провадження відсутні процесуальні документи, які б свідчили про об`єднання кримінальних проваджень або отримання висновку експерта в будь-який інший законних спосіб.

Вказує на те, що ОСОБА_11 було визнано потерпілою у справі безпосередньо перед оголошенням обвинувального акта зі зміненим обвинуваченням, отже, в попередньому судовому засіданні, до визнання її потерпілою, в неї не було передбаченого законом права на надання доказів у справі, що було проігноровано судом першої інстанції.

Стверджує, що відповідно до постанови про призначення судової медичної експертизи від 02.04.2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000464 за ч. 1 ст. 115 КК України, слідчим не було попереджено експерта про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку.

Посилається на те, що під час дослідження матеріалів кримінального провадження №0000464 встановлено, що у провадженні відсутня постанова про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні відповідно до вимог ст. 37 КПК України, однак судом вказаному факту не було надано оцінки.

Крім того, відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 20.04.2024 року, смерть потерпілої ОСОБА_12 настала у зв`язку із малокров`ям внаслідок шлунково-кишкової кровотечі.

Вважає, що висновок судово-медичної експертизи № 673не від 19.04.2024, отриманий з порушенням встановленої процедури, оскільки отриманий в іншому кримінальному провадженні, тому з огляду на положення ст. 86 КПК України він є недопустимим доказом.

Зазначає, що стороною захисту було заявлено клопотання про визнання доказу недопустимим, однак судом воно було проігноровано та не надано жодної правової оцінки.

Вказує на те, що в порушення вимог п.7 ч.2 ст. 412 КПК України на записі судового засідання 24.10.2025 року відсутній запис оголошення ухвали суду першої інстанції щодо витребування матеріалів кримінального провадження №0000464, в журналі судового засідання також відсутній відповідний запис.

В судових засіданнях 24.10.2025 року та 30.10.2025 року в порушення вимог ст. 363 КПК України суд не з`ясував думку сторін кримінального провадження щодо закінчення судового розгляду та на власний розсуд перейшов до судових дебатів.

Також в порушення вимог ч.15 ст. 615 КПК України, 30.10.2025 року суд першої інстанції в судовому засіданні оголосив вступну та резолютивну частини вироку та вручив цей документ стороні захисту, повний текст вироку захиснику був наданий 06.11.2025 року, а обвинуваченому - 12.11.2025 року.

Окрім того, відповідно до відомостей, які містяться у ЄДРСР, вирок суду був внесений до системи 06.11.2025 року.

Стверджує, що суд, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_11 , не надав оцінки тому, що цивільний позов подано неналежною особою, оскільки на момент звернення до суду позивачка не мала процесуального статусу потерпілої.

Крім того, суд ретельно не перевірив усіх вимог позивача, зокрема наявності моральної шкоди. Також суд не врахував майновий стан обвинуваченого, його стан здоров`я. Окрім того, суд не врахував, що злочин, за який ОСОБА_10 було засуджено, за формою вини є необережним, тому рішення суду про стягнення із засудженого 1 200 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди не можна визнати справедливим.

Представником потерпілої ОСОБА_11 - адвокатом ОСОБА_7 подано заперечення на апеляційну скаргу сторони захисту, в якому він просить вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду залишити без змін.

Вироком Індустріального районного суду м. Дніпра від 30 жовтня 2025 року ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки; також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.

Цим же вироком з ОСОБА_10 стягнуто на користь ОСОБА_11 в рахунок відшкодування моральної шкоди - 1 200 000 грн.

За обставин, викладених у вироку, обвинувачений ОСОБА_10 16.01.2024 близько 06.50 годин, керуючи автомобілем «NISSAN X-TRAIL» р.н. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Донецьке шосе біля буд. 121 з боку проспекту Миру в напрямку вул. Передової м. Дніпро, порушуючи правила безпеки дорожнього руху, а саме п. 18.1, яким встановлено, що "Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека", проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змін, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожніми знаками 5.38.1, 5.38.2 «пішохідний перехід», та дорожньою розміткою 1.14.1, які розташовані в районі будинку № 121 по вул. Донецьке шосе, не переконався у відсутності на пішохідному переході осіб, а саме потерпілої ОСОБА_12 , яка перетинала проїзну частину справа наліво за напрямком його руху, заходів до зменшення швидкості та зупинки для надання їй дороги не прийняв, та продовжив рух, в результаті чого скоїв на неї наїзд.

Внаслідок дорожньо-транспортної події потерпілій ОСОБА_12 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: сумісної травми тіла з тупою травмою грудної клітини з множинними повними закритими переломами ребер ліворуч, внутрішньочерепною травмою, тупою травмою шиї, тупою травмою тазу з повними закритими переломами кісток тазу, які ускладнились розвитком поліорганної недостатності та згідно із висновком судово-медичної експертизи у своїй сукупності перебувають в причинному зв`язку з настанням смерті, за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, п. 2.1.1 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 №6.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисників, які підтримали апеляційні скарги захисників, прокурора, яка частково підтримала апеляційні скарги, оскільки вважає, що наявна неповнота судового розгляду, а тому є підстави для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, представника потерпілої, який заперечував щодо задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисників підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Згідно із ч. 3 ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою - формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Однак, аналізуючи матеріали кримінального провадження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ці вимоги кримінального процесуального закону судом дотримані не були. Оскаржене рішення щодо ОСОБА_10 суд постановив з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення, що є безумовною підставою для його скасування.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що відповідно до висновку судово-медичної експертизи №576е від 28.02.2024 ОСОБА_12 спричинені тілесні ушкодження у вигляді: сумісної травми тіла, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, закритої тупої травми грудної клітини зліва з переломами задніх відрізків 6,7,8,9 ребер, закритого перелому лівої бічної маси крижі, перелому лівої лонної та сідничної кісток, перелому лівої клубової кістки, садна по тильній поверхні правої кисті, чотирьох синців по передній поверхні лівого колінного суглобу, по передньо-зовнішній поверхні лівої гомілки у верхній третині, по передньо-внутрішній поверхні правого колінного суглобу з переходом у верхню третину правої гомілки відповідно, по передньо-зовнішній поверхні лівої гомілки на межі верхньої та середньої третини, які згідно висновку судово-медичної експертизи за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день) (а.п. 90-97).

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 673не від 19.04.2024 ОСОБА_12 спричинені тілесні ушкодження у вигляді: сумісної травми тіла з тупою травмою грудної клітини з множинними повними закритими переломами ребер ліворуч, внутрішньочерепною травмою, тупою травмою шиї, тупою травмою тазу з повними закритими переломами кісток тазу, які ускладнились розвитком поліорганної недостатності та згідно із висновком судово-медичної експертизи у своїй сукупності перебувають в причинному зв`язку з настанням смерті, за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, та відповідно з якою встановлено, що дані тілесні ушкодження мають причинно-наслідковий зв`язок із обставинами отримання тілесних ушкоджень близько 07:00 год. 16.01.2024 року (а.п. 18-23), що, в свою чергу, стало підставою для зміни прокурором обвинувального акта щодо ОСОБА_10 на підставі ст.ст. 338, 341 КПК України та перекваліфікації його дій з ч.1 ст. 286 КК України на ч. 2 ст. 286 КК України.

Проте суд першої інстанції, розглядаючи справу щодо ОСОБА_10 та визнавши його винуватим за ч. 2 ст. 286 КК України, не звернув уваги на те, що у висновку судово-медичної експертизи № 673не від 19.04.2024 експертом були зазначені такі ж тілесні ушкодження, які були зазначені у висновку судово-медичної експертизи №576е від 28.02.2024, тільки у першій експертизі №576е виявлені у потерпілої ОСОБА_12 тілесні ушкодження експертом віднесено до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, а другій експертизі № 673не ті ж тілесні ушкодження експертом вже віднесено до тяжких тілесних ушкоджень.

Також колегією суддів встановлено, що у висновку судово-медичної експертизи № 673не від 19.04.2024 зазначено, що у ОСОБА_12 виявлена тупа травма шиї, яка не була встановлена висновком судово-медичної експертизи №576е від 28.02.2024, та яка в сукупності з іншими виявленими тілесними ушкодженнями відноситься до тяжких тілесних ушкоджень.

Таким чином, колегією суддів встановлено, що висновок судово-медичної експертизи №576е від 28.02.2024 та висновок судово-медичної експертизи № 673не від 19.04.2024 мають суперечності щодо виявлених у ОСОБА_12 тілесних ушкоджень та ступеня їх тяжкості, яким судом першої інстанції не було надано належної оцінки.

Відповідно до ч. 2 ст. 332 КПК України суд має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам незалежно від наявності клопотання, якщо, зокрема, суду надані кілька висновків експертів, які суперечать один одному, а допит експертів не дав змоги усунути виявлені суперечності.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, всупереч вимогам ч. 2 ст. 332 КПК України, зазначених порушень процесуального закону не усунув, оскільки за наявності двох експертиз, які мають явні суперечності, не вжив заходів для їх усунення шляхом постановлення ухвали щодо проведення експертизи, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Також колегія суддів зазначає, що однією із загальних засад кримінального провадження є безпосередність дослідження показань, речей і документів (п. 16 ч. 1 ст. 7 КПК України).

Суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом. Сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом (ст. 23 КПК України).

Недотримання засади безпосередності призводить до порушення інших засад кримінального провадження, тобто вона виступає необхідним елементом процесуальної форми судового розгляду, недотримання її судом, виходячи зі змісту статей 23 та 86 КПК України, означає, що докази, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, не можуть бути визнані допустимими та враховані під час постановлення судового рішення судом, крім випадків, передбачених КПК України.

Безпосередність у дослідженні судом показань вбачається в тому, що він у ході судового розгляду особисто сприймає відомості щодо обставин кримінального провадження, які відомі обвинуваченому, потерпілому, свідкам, експерту та мають значення для цього кримінального провадження.

Деталізація засад безпосередності, за змістом КПК України, передбачає, імперативну заборону використання судом показань особи без їх безпосереднього сприйняття судом (слідчим суддею). Так, ч. 4 ст. 95 КПК України встановлено, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Тобто кримінальним процесуальним законодавством України передбачено, що суд може обґрунтовувати свої висновки показаннями свідка чи потерпілого, яких безпосередньо не допитував під час судового засідання, лише в разі коли вказані особи були допитані слідчим суддею в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 225 КПК України.

Принцип безпосередності дослідження доказів спрямований передусім на забезпечення права сторін на перехресний допит особи, яка дає показання, що дає стороні можливість з`ясувати всі обставини, які вона вважає важливими для вирішення справи, уточнити показання свідка та поставити під сумнів ті чи інші повідомлення особи або її репутацію. Це право забезпечується стороні захисту також п. «d» ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо якого Європейський суд з прав людини зазначав, що, до того як визнати особу винуватою, усі докази проти неї мають зазвичай бути представлені в її присутності під час публічного розгляду з метою надати можливість для спростування. Винятки із цього принципу є можливими, але не можуть порушувати права захисту, які, як правило, вимагають, щоб обвинуваченому було надано адекватну та відповідну можливість викликати й допитати свідка проти нього або коли свідок надає показання, або на наступних етапах провадження.

Правило недопустимості позасудових свідчень визначене законодавцем для забезпечення низки фундаментальних прав особи в контексті права на справедливий судовий розгляд, передбачений, зокрема, ст. 6 згаданої вище Конвенції, про це йшлося в низці рішень Європейського суду з прав людини, наприклад, від 06 жовтня 2015 року у справі «Карпюк та інші проти України», від 19 листопада 2008 року у справі «Колесник проти України», від 12 грудня 2008 року у справі «Луценко проти України» та інших.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції дослідив показання померлої потерпілої ОСОБА_12 , надані під час досудового розслідування, та фактично визнав протокол допиту потерпілої від 19.02.2024 року допустимим доказом, однак колегія суддів звертає увагу на те, що обґрунтовування винуватості особи показаннями, отриманими в указаний спосіб, є порушенням вимог кримінального процесуального закону. Оскільки дослідження судом першої інстанції зазначеного доказу шляхом безпосереднього сприйняття під час судового засідання на виконання вимог п. 4 ст. 95 КПК України виключалося у зв`язку зі смертю потерпілої, а порядок їх отримання не відповідав установленому ст. 225 КПК України, тому суд першої інстанції необґрунтовано визнав показання потерпілої ОСОБА_12 , зафіксовані в зазначеному протоколі, допустимим доказом, про що правильно зазначив захисник ОСОБА_8 в апеляційній скарзі.

Таким чином, місцевий суд, безпідставно визнавши допустимим доказом позасудові показання потерпілої, істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону.

Доводи захисника ОСОБА_9 про те, що судовий розгляд було розпочато з оголошення зміненого обвинувального акта, що свідчить про порушення судом вимог ст. 337 КПК України, колегія суддів вважає слушними з огляду на таке.

Так, відповідно до ч. 1, 2, ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи.

За правилами частин 2, 3 ст. 338 КПК України, дійшовши до переконання, що обвинувачення потрібно змінити, прокурор після виконання вимог ст. 341 цього Кодексу складає обвинувальний акт, в якому формулює змінене обвинувачення та викладає обґрунтування прийнятого рішення. Копії обвинувального акта надаються обвинуваченому, його захиснику, потерпілому, його представнику та законним представникам. Обвинувальний акт долучається до матеріалів кримінального провадження.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції розпочинає судовий розгляд з первісного обвинувачення. Якщо під час судового розгляду будуть встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, то прокурор відповідно до ч. 1 ст. 338 КПК України має право змінити обвинувачення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що до місцевого суду надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

В підготовчому судовому засіданні 10.04.2025 року кримінальне провадження щодо ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 286 КК України було призначено до судового розгляду на 29.05.2025 року. В судовому засіданні 29.05.2025 року прокурором було надано та оголошено обвинувальний акт зі зміненим обвинуваченням, що підтверджується журналом судового засідання від 29.05.2025 року (а.п.133 т.1), при цьому з вказаного обвинувального акта вбачається, що зміна обвинувачення з ч. 1 ст. 286 КК України на ч. 2 ст. 286 КК України відбулась у зв`язку із долученням у підготовчому судовому засіданні висновку експерта № 673не від 19.04.2024 року (а.п.130 т.1), який згідно із матеріалами провадження був отриманий в іншому кримінальному провадженні.

Таким чином, суд без дотримання вимог ст. 338 КПК України розпочав судовий розгляд зі зміненого обвинувачення, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Також є слушними доводи захисника ОСОБА_9 про те, що в матеріалах кримінального провадження №0000464 за ч. 1 ст. 115 КК України, в якому наявний оригінал висновку експерта № 673не від 19.04.2024 року, відсутня постанова про призначення групи прокурорів, однак судом вказаному факту не була надана належна оцінка.

Посилання захисника ОСОБА_9 на те, що на записі судового засідання 24.10.2025 року відсутній запис оголошення ухвали суду першої інстанції щодо витребування матеріалів кримінального провадження №0000464, в журналі судового засідання також відсутній відповідний запис, - є безпідставними, оскільки зазначене не є істотним порушенням вимог КПК України.

Твердження захисника ОСОБА_9 про те, що 30.10.2025 року суд першої інстанції в судовому засіданні оголосив вступну та резолютивну частини вироку та вручив цей документ стороні захисту, повний текст вироку захиснику був наданий 06.11.2025 року, а обвинуваченому - 12.11.2025 року, колегія суддів вважає таким, що не є підставою для скасування судового рішення, оскільки зазначене не позбавило сторону захисту можливості вчасно подати апеляційні скарги.

Доводи захисника ОСОБА_9 про те, що судом не надано оцінки тому факту, що цивільний позов подано неналежною особою, оскільки на момент звернення до суду ОСОБА_11 не мала процесуального статусу потерпілої, - є безпідставними, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що судом цивільний позов ОСОБА_11 був прийнятий до розгляду в той же день, коли її було визнано потерпілою (а.п.124 т.1).

Таким чином, допущені порушення кримінального процесуального закону, відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України, є істотними і такими, що перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно із вимогами п.3 ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Частиною 1 статті 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили або могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Проте, відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України. Колегія суддів вважає, що такими загальними засадами кримінального провадження у цьому випадку є верховенство права та законність, дотримання яких не було забезпечено судом під час розгляду кримінального провадження.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 7 КПК України колегія суддів позбавлена можливості постановити кінцеве рішення у цьому кримінальному провадженні, зважаючи на допущенні істотні порушення судом першої інстанції вимог КПК України, а також у зв`язку із неповнотою судового розгляду, що не було усунено судом першої інстанції, а тому апеляційні скарги захисників підлягають частковому задоволенню, а вирок суду щодо ОСОБА_10 підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції на підставі ст.ст. 412, 415 КПК України.

При новому судовому розгляді необхідно усунути порушення, зазначені у цій ухвалі, встановити фактичні обставини справи, повно та всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, перевірити інші доводи апеляційних скарг захисників, в тому числі щодо оцінки висновків експертів, оскільки суд апеляційної інстанції відповідно до ч. 2 ст. 415 КПК України не має права вирішувати питання про достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, дати на них вичерпну відповідь, дотримуючись вимог статей 2, 7, 8, 9, 17 КПК України, ст.62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і в залежності від встановленого постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення.

Відповідно до положень п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 419 КПК України, в мотивувальній частині ухвали суду апеляційної інстанції зазначаються мотиви прийнятого рішення, в тому числі в частині запобіжного заходу, а в резолютивній частині - рішення щодо запобіжного заходу.

Колегія суддів вважає, що у цьому провадженні існує ризик, який дає достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_10 може здійснити дії, передбачені п. 1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме переховуватися від суду, оскільки обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, водночас, оцінивши в сукупності всі обставини, в тому числі, передбачені ст.178 КПК України, а саме, що обвинувачений раніше не судимий, має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , а тому зазначене свідчить про те, що для забезпечення належної поведінки обвинуваченого ОСОБА_10 достатнім буде застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, що відповідає правовим позиціям, викладеним у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», у рішенні ЄСПЛ від 12 січня 2012 р. у справі «Тодоров проти України», - «для тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою».

Таким чином, враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що обвинуваченому ОСОБА_10 необхідно обрати більш м`який запобіжний захід, а саме у вигляді домашнього арешту, що передбачено ст. 181 КПК України, із забороною ОСОБА_10 з 22.00 години до 06.00 години залишати місце постійного проживання на строк до проведення підготовчого судового засідання, але не більше 60 днів, з покладенням на нього обов`язків відповідно до вимог ст. 194 КПК України.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпра від 30 жовтня 2025 року задовольнити частково.

Вирок Індустріального районного суду м. Дніпра від 30 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_10 - скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Обрати запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вигляді домашнього арешту, що полягає у забороні залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 з 22.00 години до 06.00 години, на строк до проведення підготовчого судового засідання, але не більше 60 днів, з покладенням обов`язків: - прибувати до суду за викликом; - не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; - повідомляти суд про зміну місця проживання, роботи; - утримуватися від спілкування із потерпілою та свідками; - здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Звільнити ОСОБА_10 з-під варти в залі суду негайно.

Копію ухвали направити на виконання до ВП №4 Дніпровського РУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області за місцем проживання обвинуваченого.

Контроль за виконанням ухвали покласти на процесуальних керівників в кримінальному провадженні Центральної окружної прокуратури м. Дніпра.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Судді:

_____________ _________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4