Справа № 953/2506/24
н/п 1-кс/953/1015/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2026 р. Київський районний суд м. Харкова в складі :

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

підозрюваної ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Харків клопотання слідчого відділу СУ ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_6 у кримінальному провадженні за № 0000002 від 12.01.2024 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харків, Харківської області, громадянки України, українки, з вищою освітою, незаміжньої, менеджера ФОП " ОСОБА_7 ", раніше не судимої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 358 України,

УСТАНОВИВ :

18.02.2026 слідчий відділу СУ ГУНП в Харківській області майор поліції ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно ОСОБА_5 в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор», в межах строку досудового розслідування.

На обґрунтування клопотання слідчий зазначає, що слідчим управлінням ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000002 від 12.01.2024,за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що протягом 2023-2024 років група осіб, до складу якої входять: адвокат ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_8 та приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , розробили злочинну схему щодо заволодіння земельними ділянками колишніх колективних сільськогосподарських підприємств (далі - КСП), а саме: КСП «ім. Леніна», КСП «ім. Орджонікідзе», КСП «Дружба» КСП «Кисівське», КСП «Колос», КСП «ім. Чкалова», що на цей час належать територіальним громадам, загальною площе більше 1 тис га.

Адвокат ОСОБА_8 , який є мешканцем м. Полтави, направляв до державних органів адвокатські запити, та отримував інформацію щодо складу учасників та площі земельних ділянок колишніх КСП.

Отримавши зазначену інформацію, ОСОБА_8 організовував проведення фіктивних загальних зборів вищевказаних КСП, вводячи до їх складу підконтрольних осіб, саме:ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_16 .

В подальшому, під час проведення фіктивних загальних зборів, всупереч статутам колишніх «КСП», в яких зазвичай приймало участь 2 особи, обирався новий директор та приймалось рішення про реорганізацію вищевказаних КСП у ТОВ, та в цей же день нотаріусом ОСОБА_15 здійснювалась відповідна реєстрація. Через деякий час, підконтрольні директори новостворених ТОВ «КСП ім. Леніна» (директор ОСОБА_9 ), ТОВ «КСП ім. Орджонікідзе» (директор ОСОБА_12 ), ТОВ «КСП Дружба» (директор ОСОБА_16 ), ТОВ «КСП «Кисівське» (директор ОСОБА_10 ), ТОВ «КСП «Колос» (директор ОСОБА_13 ), ТОВ «КСП «ім.Чкалова» (директор ОСОБА_11 ) повторно звертались до нотаріуса ОСОБА_15 з пакетом підроблених правовстановлюючих документів на землю, та остання всупереч вимогам законодавства, реєструвала право власності земельних ділянок за вищевказаними ТОВ не зважаючи, що в реєстрі нерухомого майна право власності вже зареєстровано за сільськими та міськими радами.

Тобто фактично вказані товариства є «псевдо-правонаступниками» відповідних «КСП», а отже перереєстрація права власності на земельні ділянки здійснювалась незаконно, внаслідок чого вказані землі вибули з власності громад.

Внаслідок вищевказаних злочинних дій з права власності Лозівської, Зачепилівської, Барвінківської, Коломацької та Великобурлуцької територіальних громад, сумарно вибуло більше 1010 га, чим завдано збитків на суму 57 515 832 гр.

Внаслідок умисних противоправних дій ОСОБА_17 , який діючи за попередньою змовою в групі з ОСОБА_9 , ОСОБА_5 та ОСОБА_15 використовуючи фіктивно сотворену юридичну особу ТОВ «КСП «Дружба», придбали право на майно Зечепилівської селищної ради, а саме на земельні ділянки комунальної власності загальною площею 368,3302га, шляхом обману, тим самим завдали шкоду на загальну суму 13 355 823 грн.

Крім того, внаслідок умисних противоправних дій ОСОБА_17 , який діючи за попередньою змовою в групі з ОСОБА_9 , ОСОБА_5 та ОСОБА_15 використовуючи фіктивно сотворену юридичну особу ТОВ «КСП «ім. Леніна», придбали право на майно Барвінківської міської об`єднаної територіальної громади, а саме на земельні ділянки комунальної власності загальною площею 290,8201 га, шляхом обману, тим самим завдали шкоду на загальну суму 25 876 931 гр.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримала, просила про його задоволення.

Підозрювана та її захисник заперечували проти застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просили застосувати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Слідчий суддя, заслухавши думку прокурора, пояснення підозрюваного та вивчивши письмові матеріали, надані на підтвердження заявленого клопотання, встановив наступне.

В провадженні СУ ГУНП в Харківській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000002 від 12.01.2024,за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 358 КК України.

17.02.2026 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 358 КК України, тобто у придбанні права на майно, шляхом обману, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, в особливо великих розмірах; підробленні офіційного документа, який видається підприємством, іншою особою, вчиненому за попередньою змовою групою осіб; використанні завідомо підробленого документа, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Метою запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється особа.

Під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу чи його продовження має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, так як це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: витягами з реєстру юридичних осіб, якими встановлено, що КСП «Леніна» та КСП «Дружба», ліквідовані більше 10 років тому; копіями реєстраційних справ, відповідно до яких ОСОБА_15 посвідчувала осіб на фіктивних загальних зборах КСП «Дружба», КСП «Ім. Леніна»; копіями реєстраційних справ, відповідно до яких встановлено, що ОСОБА_15 на підставі фіктивних протоколів загальних зборів здійснювала реєстрацію реорганізації вищевказаних КСП у ТОВ, та в цей же день нотаріусом ОСОБА_15 здійснювалась відповідна реєстрація вищевказаних ТОВ; витягами з реєстрів нерухомого майна, відповідно до яких встановлено, що ОСОБА_15 здійснювала реєстрацію прав власності на земельні ділянки за новоствореними ТОВ «КСП «Дружба», ТОВ «КСП «Ім. Леніна»; листом Мінюсту, яким встановлені порушення нотаріусом під час проведення реєстрацій права власності на земельні ділянки, які на праві колективної власності належали вищевказаним територіальним громадам; відповідями з ГУ Держгеокадастру (підробки документів на підставі яких у тому числі була проведена реєстрація земельних ділянок ).

Слідчий суддя вважає встановленим існування ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість запобігання спробам підозрюваного: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Суд враховує, що пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків, передбачених законом і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Луценко проти України» (Заява № 6492/11) від 3 липня 2012 року зазначив, що однією з вимог пункту 3 статті 5 Конвенції є те, що судовий контроль за триманням під вартою має бути автоматичним. Пункт 4 статті 5 Конвенції передбачає право осіб, яких затримано або взято під варту, на перегляд процесуальних і матеріально-правових умов, які з точки зору Конвенції є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення їх свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої здійснено затримання, та легітимність мети, з якою особу затримано та потім узято під варту (пункт 95).

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначив, що обґрунтування будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, яким він є, повинно бути переконливо наведено державою, а квазіавтоматичне продовження такого періоду суперечить гарантіям, встановленим у пункті 3 статті 5 Конвенції (пункт 66 рішення від 9 січня 2003 року у справі «Шишков проти Болгарії» (Заява № 38822/97), пункт 40 рішення від 10 червня 2008 року у справі «Тейс проти Румунії»).

Ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному відправленню судочинства, не може оцінюватись абстрактно, факт такого перешкоджання має бути підтверджено доказами (правова позиція Європейського суду з прав людини у справі «Бекчієв проти Молдови» (пункт 59)).

Європейський суд з прав людини вказує, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших релевативних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою («W v.Switzerland», Заява № 14379/88, 26 січня 1993 року).

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Becciev v.Moldova» (Бекчиєв проти Молдови), пункт 58).

Стосовно загрози втечі, практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний чи обвинувачений можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі, однак можливість жорстокого засудження є недостатньою для виправдання тримання під вартою. При цьому загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинуваченого перетнути кордон держави. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно доказувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейні зв`язки, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

Згідно правової позиції ЄСПЛ, викладеної у пункті 80 рішення від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Разом з тим, слідчий в наданому клопотанні та прокурор в судовому засіданні не врахував прецедентну практику ЄСПЛ та звернувся без достатнього правового обґрунтування з клопотанням про застосування найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з можливістю визначення застави в розмірі 11 789 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що є явно не співрозмірним запобіжним заходом.

Слідчий суддя вважає, що оскільки ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, одне з яких є особливо тяжким кримінальним правопорушенням, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує підозрюваній в разі визнання винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, яке передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років,а також те, що ОСОБА_5 раніше не судима, позитивно характеризується за місцем роботи, має на утриманні матір, яка хворіє на тяжкі захворювання, не вчинила жодних дій по ухиленню від органу досудового розслідування; з`являлась на всі виклики слідчого; враховуючи, що доказів незаконного тиску ОСОБА_5 на свідків слідчому судді не надано, слідчий суддя вважає можливим застосувати відносно підозрюваної ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем фактичного мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , в період доби з 22.00 до 06.00, за виключенням необхідності перебувати в безпечному місці в період оголошення сигналу тривоги, в межах строку досудового розслідування на 1 (один) місяць 30 (тридцять) днів, тобто до 17 квітня 2026 року (включно), з покладанням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Такий запобіжний захід слідчий суддя вважає достатнім для досягнення мети кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197 КПК України, слідчий суддя,

постановив:

клопотання слідчого відділу СУ ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_6 у кримінальному провадженні за № 0000002 від 12.01.2024 про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, а саме заборонити підозрюваній залишати житло квартиру АДРЕСА_2 в період доби з 22.00 до 06.00, за виключенням необхідності перебувати в безпечному місці в період оголошення сигналу тривоги, в межах строку досудового розслідування на 1 (один) місяць 30 (тридцять) днів, тобто до 17 квітня 2026 року (включно).

Покласти на підозрювану ОСОБА_5 наступні обов`язки: 1) прибувати до слідчого, прокурора за першою вимогою; 2) не залишати квартиру АДРЕСА_2 в період з 22.00 до 06.00, за виключенням необхідності перебувати в безпечному місці в період оголошення сигналу тривоги; 3) повідомляти слідчого, прокурора про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; 4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Ухвалу направити для виконання до слідчого відділу СУ ГУНП в Харківській області через слідчого відділу СУ ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_6 .

Встановити строк дії ухвали до 17.04.2026 (включно).

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1