Справа № 629/1603/25
Провадження № 1-кс/629/221/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року слідчий суддя Лозівського міськрайонного суду Харківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши в залі судових засідань в приміщенні суду клопотання старшого слідчого СВ Лозівського РВП ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_6 по кримінальному провадженню №0000187 від 05.02.2025 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Верхня Самара, Лозівського району Харківської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, військовозобов`язаного, маючого на утриманні малолітню дитину, офіційно не працюючого. який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.114-1 ч.1 КК України, -

встановив:

Старший слідчий СВ Лозівського РВП ГУНП в Харківській області капітан поліції ОСОБА_6 звернувся до Лозівського міськрайонного суду Харківської області з клопотанням, погодженим прокурором Лозівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.114-1 ч.1 КК України.

Підставами для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 слідчий вказує, що 24 лютого 2022 року указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» було введено воєнний стан на всій території України, який у подальшому неодноразово продовжувався.

Згідно ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Збройні Сили України», Збройні Сили України це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про Збройні Сили України», до структури Збройних Сил України входять органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, що не належать до видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних силах України», Військова служба правопорядку у Збройних Силах України (далі Служба правопорядку) спеціальне правоохоронне формування у складі Збройних Сил України, призначене для забезпечення правопорядку і військової дисципліни серед військовослужбовців Збройних Сил України у місцях дислокації військових частин, у військових навчальних закладах, установах та організаціях (далі військові частини), військових містечках, на вулицях і в громадських місцях; для запобігання кримінальним та іншим правопорушенням у Збройних Силах України, їх припинення; для захисту життя, здоров`я, прав і законних інтересів військовослужбовців, військовозобов`язаних під час проходження ними зборів, працівників Збройних Сил України, а також для захисту майна Збройних Сил України від розкрадання та інших протиправних посягань, а так само для участі у протидії диверсійним проявам і терористичним актам на військових об`єктах.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних силах України», основними завданнями Служби правопорядку є: виявлення причин, передумов і обставин кримінальних та інших правопорушень, вчинених у військових частинах та на військових об`єктах; розшук осіб, які самовільно залишили військові частини (місця служби); запобігання вчиненню і припинення кримінальних та інших правопорушень у Збройних Силах України; участь в охороні військових об`єктів та забезпеченні громадського порядку і військової дисципліни серед військовослужбовців у місцях дислокації військових частин, військових містечках, на вулицях і в громадських місцях.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних силах України», військовослужбовцям Служби правопорядку під час виконання покладених на них завдань надається право: вимагати від військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, військовозобов`язаних під час проходження ними зборів та від інших осіб у військовій формі одягу, звільнених з військової служби в запас або відставку з правом її носіння, дотримання громадського порядку, правил носіння військової форми одягу, припинення правопорушень, а також дій, що перешкоджають здійсненню завдань і функцій Служби правопорядку, а в разі невиконання зазначених вимог застосовувати заходи примусу, передбачені статтями 9-11 цього Закону; затримувати і тримати військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, військовозобов`язаних під час проходження ними зборів на гауптвахтах Служби правопорядку з метою застосування тимчасового запобіжного заходу, крім випадків, визначених військовими статутами Збройних Сил України, на строки, встановлені законом: підозрюваних у вчиненні кримінального правопорушення, обвинувачених (підсудних), які переховуються від органів досудового розслідування або суду, засуджених, які ухиляються від виконання кримінального покарання; які вчинили дії, що створюють реальну загрозу для оточуючих, або які виявили непокору законній вимозі військовослужбовця Служби правопорядку; перевіряти у військовослужбовців і військовозобов`язаних під час проходження ними зборів, а на території військових частин (військових об`єктів) також в інших осіб документи, що посвідчують їх особу, та інші документи, необхідні для з`ясування питань, що належать до компетенції Служби правопорядку, а також у разі підозри їх у вчиненні кримінальних чи інших правопорушень; складати протоколи про адміністративні правопорушення стосовно військовослужбовців у випадку та в порядку, передбачених законами України, а також у разі вчинення адміністративних правопорушень іншими особами, зазначеними в пункті 2 цієї статті; проводити огляд військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також використовувати у випадках, визначених законом, спеціальні технічні засоби для проведення такого огляду.

Згідно п. 4 Інструкції про організацію патрульно-постової служби Військовою службою правопорядку у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони від 10.10.2016 № 515, основними завданнями патрульно-постової служби є: забезпечення правопорядку і військової дисципліни серед військовослужбовців (військовозобов`язаних) у місцях дислокації військових частин, у військових містечках, на вулицях і в громадських місцях, у місцях проведення заходів за участю військовослужбовців (військовозобов`язаних); запобігання вчиненню і припинення кримінальних та інших правопорушень у Збройних Силах України; здійснення за дорученням начальника органу управління Служби правопорядку (підрозділу Служби правопорядку в гарнізоні) розшуку військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби.

Таким чином, відповідно до вказаних положень чинного законодавства України, забезпечення правопорядку і військової дисципліни серед військовослужбовців, запобігання кримінальним та іншим правопорушенням у Збройних Силах України, їх припинення Військовою службою правопорядку, є невід`ємною частиною законної діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань.

У той же час, ОСОБА_4 , якому, як колишньому військовослужбовцю Збройних Сил України, було достовірно відомо про діяльність та функції Військової служби правопорядку, права та обов`язки працівників Військової служби правопорядку, вчинив дії, які перешкоджають законній діяльності Збройних Сил України в особливий період за наступних обставин.

Так, 20.01.2025, близько 21:00, на планшетний пристрій інспектора Лозівського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_7 надійшло повідомлення про грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю (хуліганство) одного з пасажирів у вагоні № 6 потягу № 59 сполученням Харків Одеса.

При прибутті на місце події, на місці № 7 в купе вагону № 6 вищевказаного поїзду працівниками Лозівського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_7 та ОСОБА_8 виявлено особу в стані сильного алкогольного сп`яніння. Під час проведення заходів щодо встановлення особи правопорушника працівниками Лозівського РВП ГУНП в Харківській області встановлено, що останній є ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та є особою, яка самовільно залишила військову частину НОМЕР_1 .

У зв`язку з чим, співробітники ВРПП Лозівського РВП ГУНП в Харківській області запропонували ОСОБА_9 вийти з вагону для подальшої передачі останнього до Військової служби правопорядку Збройних сил України, з метою виконання її працівниками функцій та завдань, покладених на службу.

В свою чергу, ОСОБА_9 , агресивно реагуючи на законні вимоги поліцейських, відмовився виходити. У зв`язку з чим, патрульний ВРПП Лозівського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 підняв його та вивів за руку в тамбур вагону вищевказаного потягу, де залишив поряд виходу на перон чекати представників Військової служби правопорядку, з метою виконання ними функцій та завдань, покладених на службу.

В цей же час, у пасажира вказаного потягу ОСОБА_4 , який перебував поряд, чув зміст розмови та достовірно розумів про законність дій співробітників поліції з необхідності припинення порушення громадського порядку ОСОБА_9 , який є військовослужбовцем та самовільно залишив військову частину, виник злочинний умисел на вчинення перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України в особливий період шляхом перешкоджання співробітникам ВРПП Лозівського РВП ГУНП в Харківській області, які здійснюють заходи направлені на доставку особи, що самовільно залишила військову частину, до співробітників Військової служби правопорядку Збройних Сил України.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України, яка полягала у затриманні особи, яка самовільно залишила військову частину, і бажаючи настання таких наслідків, діючи в умовах воєнного стану і збройної агресії російської федерації проти України, знаходячись в тамбурі вагону № 6 потягу № 59 сполученням Харків Одеса, закрив собою ОСОБА_9 та завів його до приміщення вагону. При цьому, свої дії супроводжував агресивними та нецензурними висловлюваннями на адресу працівників поліції про те, що не дозволить передати ОСОБА_9 співробітникам Військової служби правопорядку.

Того ж дня, близько 21:40, до приміщення вагону № 6 потягу № 59 сполученням Харків Одеса, прибула мобільна група Харківського зонального взводу Військової служби правопорядку, з метою затримання ОСОБА_9 , який самовільно залишив військову частину.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України в особливий період, ОСОБА_4 усвідомлюючи, що перед ним знаходиться співробітник Військової служби правопорядку, який був одягнений у відповідний формений одяг, та виконував свої службові обов`язки відповідно до законодавства України і є військовослужбовцем Збройних сил України, почав поводити себе агресивно, безпричинно висловлюватись в його бік нецензурною лайкою.

Продовжуючи свої протиправні дії, направлені на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України, ОСОБА_4 , поводячись агресивно почав вчиняти дії, направлені на перешкоджання законній діяльності співробітників Військової служби правопорядку, яка полягала у затриманні особи, яка самовільно залишила військову частину, і які полягали в блокуванні своїм тілом і руками проходу до купе, де знаходився ОСОБА_9 , який самовільно залишив військову частину. При цьому, ОСОБА_4 , чинив активний опір, хватав обома руками за руки, одяг та штовхав старшого мобільної групи ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_10 , супроводжуючи свої протиправні дії нецензурною лайкою на адресу останнього, створюючи у оточуючих негативний образ військовослужбовців Збройних Сил України та перешкоджаючи їм виконати свій службовий обов`язок.

Після чого, з метою недопущення жертв серед цивільного населення, співробітники ІНФОРМАЦІЯ_3 та співробітники Лозівського РВП ГУНП в Харківській області були вимушені покинути вагон не затримавши ОСОБА_9 , який самовільно залишив військову частину.

Таким чином, ОСОБА_4 своїми умисними діями створив перешкоди для успішної реалізації функцій військовослужбовцями Збройних Сил України, направлених на затримання особи, яка самовільно залишила військову частину.

Після чого, з метою свідомої та публічної дискредитації Збройних Сил України і розколювання громадянського суспільства ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 на своїй сторінці відеохостингу для розміщення відеоматеріалів «YouTube» розмістив відео вказаних подій під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_5 », у якому поширив інформацію, якої не було у відкритому доступі, про діяльність Збройних Сил України, а також про його активне перешкоджання законній діяльності військовослужбовців Збройних Сил України.

05.02.2025 дане кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000187, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст.114-1 ч.1 КК України.

29.01.2026 ОСОБА_4 відповідно до ст. ст. 42, 276-278 КПК України, в порядку, передбаченому ст.ст. 111, 135 КПК України, повідомлено про підозру у вчинені ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Ухвалою слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 10.02.2026 надано дозвіл на затримання з метою приводу підозрюваного ОСОБА_4

12.02.2026, на підставі ухвали слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 10.02.2026 ОСОБА_4 був затриманий за підозрою у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення о 06 год. 18 хвил.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 на задоволенні клопотання слідчого та обранні підозрюваному ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою наполягав, оскільки останній підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років, офіційно не працевлаштований, постійного джерела доходів існування не має, а також враховуючи встановлення існування ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України: переховування від органів досудового розслідування та суду, можливість незаконного впливу на потерпілого та свідків та вчинення інших кримінальних правопорушень.

Підозрюваний ОСОБА_4 , та його захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні, заперечували проти застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, захисник зазначив, що дане клопотання є передчасним, оскільки ОСОБА_4 не ухилявся від проведення слідчих дій, повістки про виклик до слідчого не отримував. ОСОБА_4 раніше не судимий, ризики, передбачені ст. 177 КПК Україні, необґрунтовані, тому просив обрати запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, у п.42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Підставою застосування запобіжного заходу є, зокрема, набуття особою статусу підозрюваного та наявність обґрунтованої підозри у вчиненні такою особою певного кримінального правопорушення.

КПК не визначає змісту поняття "обґрунтована підозра", а тому відповідно до частини 5 статті 9 КПК, належить керуватись усталеною практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), за якою "існування обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин, однак те, що можна вважати "обґрунтованим", залежить від усіх обставин (наприклад, пункт 32 рішення ЄСПЛ у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30.08.1990, пункт 175 рішення ЄСПЛ у справі "Нечипорук і Йонкало проти України" від 21.04.2011). Такий стандарт є найнижчим за рівнем переконання у кримінальному провадженні, тому факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого приходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування" (наприклад, пункт 55 рішення ЄСПЛ у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28.10.1994).

Слідчий суддя вважає, що наведені у клопотанні обставини в сукупності з доданими матеріалами та факт вручення ОСОБА_4 повідомлення про підозру від 29.01.2026 (яке відповідає формальним вимогам статті 277 КПК та здійснене згідно із статтями 111, 135, 278 КПК), який підозрюваний заперечував в судовому засіданні, посилаючись на те, що при врученні повідомлення про підозру було порушено його право на захист, оскільки був відсутній його адвокат, вручення адвокату повідомлення про підозру, дають достатні підстави визнати набуття ОСОБА_4 статусу підозрюваного та вважати обґрунтованою його підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 114-1 КК України.

Що стосується участі захисника під час повідомлення особі про підозру, то, слідчий суддя зазначає, що гл. 22 «Повідомлення про підозру» КПК України не містить жодних застережень про необхідність залучення захисника при повідомленні особі про підозру. Відсутність захисника при врученні особі повідомлення про підозру, якщо обставини кримінального провадження не є такими, що відповідно до вимог ст. 52 КПК України вказують на обов`язкову участь захисника, не є порушенням права особи на захист (постанова ККС ВС від 1 серпня 2022 року у справі № 161/7088/20, провадження № 51-3815км20).

Слідчий суддя зазначає, що на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду справи по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності, належності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, тому слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_4 до вчинення злочину, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для обрання щодо нього запобіжного заходу.

Підставою застосування запобіжного заходу, серед іншого, є наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК, які вважаються наявними за умови встановлення судом обґрунтованої ймовірності реалізації нею таких дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак належить з`ясувати реальну можливість здійснити їх в майбутньому.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, приходжу до висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку підозрюваний, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню або ж створять загрозу суспільству.

Слідчий суддя вважає, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступень суспільної небезпеки цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку. Беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрювана може ухилитись від слідства.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню, серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, слідчий суддя бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Також слідчий суддя враховує, що постановою старшого слідчого Лозівського РВП ГУНП України в Харківській області від 03.02.2026 досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000187 від 05.02.2025 за підозрою ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 114-1 КК Українии на підставі п. 2 ч. 1 ст. 280 КПК України було зупинено. ОСОБА_4 оголошено в розшук. Прокурором надані повістки про виклик ОСОБА_4 до слідчого на 19.01.2026, 26.01.2026, які були направлені за місцем реєстрації ОСОБА_4 , однак повістки повернулися до Лозівського РВП ГУНП з відміткою «адресат відсутній», що стало підставою для оголошення ОСОБА_4 в розшук.

Захисник і підозрюваний в судовому засіданні заперечували направлення повісток, посилаючись на те, що ОСОБА_4 є внутрішньо переміщеною особою, та мешкає за іншою адресою в м. Дніпро. Однак доказів про те, що ОСОБА_4 є внутрішньо переміщеною особою до суду надано не було. Крім того, згідно протоколу затримання, ОСОБА_4 був затриманий за місцем його реєстрації за адресою АДРЕСА_1 , куди направлялись повістки та що також підтвердив ОСОБА_4 .

Слідчий суддя враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, зокрема, згідно якої тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини.

Вивчивши матеріали справи, беручи до уваги, що ОСОБА_4 інкримінується вчинення умисного тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, враховуючи встановлення існування ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ст.177 КПК України: вірогідність переховування від органів досудового слідства та суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення; та оцінюючи сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винним у кримінальному правопорушенні, а також враховуючи особу підозрюваного, його агресивну поведінку в залі судового засідання, спрямовану на порушення порядку судового засідання, яка полягала в висловлюванні нецензурної лайки тощо, не виконанні розпоряджень головуючого, вважаю, що застосування до ОСОБА_4 більш м`яких запобіжних заходів буде недостатнє для запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, а тому, зважаючи на наявні ризики, враховуючи підвищену суспільну небезпеку інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, суд дійшов висновків, що необхідність досягнення завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України, та зальносуспільний інтерес у даному випадку, переважають інтереси підозрюваного ОСОБА_4 , у зв`язку із чим слідчий суддя задовольняє клопотання слідчого та обирає запобіжний захід ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою та відмовляє у задоволенні клопотання захисника про обрання запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання.

Крім того, слідчий суддя враховує, що відповідно до правової позиції, викладеної у п.80 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2011 року у справі «Марченко проти України» при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

Враховуючи вимоги ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя вважає правильним не визначати розмір застави, оскільки інкримінований ОСОБА_4 злочин полягає у вчиненні з метою ослаблення держави шляхом перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період.

Керуючись ст.ст.177,182,183,194,369-372,395 КПК України, слідчий суддя -

постановив:

Клопотання старшого слідчого - задовольнити.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Верхня Самара, Лозівського району Харківської області, по кримінальному провадженню №0000187 від 05.02.2025, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

Строк тримання під вартою визначити до шістдесяти днів, до 12 квітня 2026 року.

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про обрання підозрюваному ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання - відмовити.

Копію даної ухвали негайно вручити підозрюваному.

Копію даної ухвали негайно направити начальнику Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» для виконання, слідчому та прокурору, для відома.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня оголошення ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_11