КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/145/26
Провадження № 1-кс/552/167/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2026 м. Полтава

Слідчий суддя Київського районного суду м. Полтави ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , власника майна ОСОБА_3 , слідчої ОСОБА_4 , розглянувши клопотання т.в.о. заступника начальника СВ відділу поліції № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 , погоджене прокурором Полтавської окружної прокуратури ОСОБА_6 , про накладення арешту на майно,

встановив:

До слідчого судді Київського районного суду м. Полтави 22.01.2026 звернувся т.в.о. заступника начальника СВ відділу поліції № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області старший лейтенант поліції ОСОБА_5 з клопотанням, погодженим прокурором Полтавської окружної прокуратури ОСОБА_6 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000715 від 14.08.2025 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України, в якому просить накласти арештна вилучені в ході проведення обшуку 21.01.2026 за адресою: АДРЕСА_1 , речі та предмети, а саме: мобільний телефон марки «Samsung» S20 (з паролем 0036), IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , з сім-картками № НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , копії медичної документації на 2 арк, корінець медичного висновку №2127/І про дитину-інваліда віком до 18 років від 30.06.2025 щодо ОСОБА_7 на 1 арк, медичний висновок №2127/І про дитину-інваліда віком до 18 років від 30.06.2025 щодо ОСОБА_7 на 1 арк, аркуш паперу з рукописним текстом, блокнот у коричневій обкладинці «TANIS» з рукописним текстом.

Своє клопотання обґрунтовує тим, що СВ ВП №1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області в групі із слідчими відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Полтавській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000715 від 14.08.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України.

Із матеріалів поданого клопотання встановлено, що відомості до ЄРДР унесено на підставі матеріалів правоохоронних, судових та контролюючих державних органів про виявлення фактів вчинення чи підготовки до вчинення кримінальних правопорушень про те, що до відділу СУ ГУНП в Полтавській області із УСР в Полтавській області ДСР Національної поліції України, надійшла інформація та матеріали перевірки проведеної спільно з ВБ Збройних сил України за фактом діяльності групи осіб, які діючи за попередньою змовою здійснюють підробки медичних документів, довідок, висновків ЛКК (а.с. 3).

Досудовим розслідуванням встановлено, що до ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 , протягом 2025 року з письмовими заявами про отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 5 частини першої ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» звертались ряд громадян, які до заяв серед інших документів, долучили копії медичних висновків про дитину інваліда віком до 18 років, видані КП «Золотоніський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» Золотоніської міської ради.

04.07.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_3 з письмовою заявою звернувся ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що він відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, та надав підтверджуючі документи - медичний висновку №2127 від 20.06.2025, виданий КП «Золотоніський міський центр ПМСД (СМ)» ЗМР про те, що його дитина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є дитиною-інвалідом віком до 18 років. Відстрочку від призову даній особі було надано за результатами розгляду вказаного пакету документів.

Окрім того встановлено, що в Пенсійному фонді України в Полтавській області перебуває на обліку та призначена допомога особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Під час перевірки вказаних матеріалів згідно відповіді КП «Золотоніський міський центр ПМСД (СМ) ЗМР» висновок про встановлення статусу дитини інвалід віком до 18 років ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , не видавався.

До вчинення вищевказаного кримінального правопорушення крім інших, може бути причетний ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

21.01.2026 на виконання ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Полтави проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено мобільний телефон марки «Samsung» S20 (з паролем 0036), IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , з сім-картками № НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , копії медичної документації на 2 арк, корінець медичного висновку №2127/І про дитину-інваліда віком до 18 років від 30.06.2025 щодо ОСОБА_7 на 1 арк, медичний висновок №2127/І про дитину-інваліда віком до 18 років від 30.06.2025 щодо ОСОБА_7 на 1 арк, аркуш паперу з рукописним текстом, блокнот у коричневій обкладинці «TANIS» з рукописним текстом.

Постановою слідчого від 21.01.2026 вищевказане майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, оскільки відповідають критеріям визначеними ст. 98 КПК України та мають істотне значення для кримінального провадження.

Оскільки вищевказані речі мають значення речових доказів по кримінальному провадженню, з метою збереження речових доказів, з метою виявлення інформація, яка може мати важливе значення для кримінального провадження та буде в подальшому доказом вини причетних до вчинення кримінального правопорушення осіб, проведення експертизи, слідчий просить накласти арешт на вилучене майно.

Слідча в судовому засіданні клопотання підтримала та просила слідчого суддю задовольнити.

Власник майна ОСОБА_3 заперечив щодо задоволення клопотання.

Дослідивши матеріали клопотання слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Згідно з пунктом 7 частини 2 статті 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до частини 5 статті 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до частини 1 статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з вимогами пункту 1 частини 2 статті 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

За змістом частини 3 статті 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до частини 2 статті 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Згідно з частиною 11 статті 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно з частиною 1 статті 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

У поданому до суду слідчим клопотанні доведено наявність достатніх підстав вважати, що дійсно було вчинено кримінальне правопорушення, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000715 від 14.08.2025 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України.

З протоколу обшуку від 21.01.2026 проведеного на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 12.01.2026 вбачається, що під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено ряд майна, яке в подальшому постановою слідчого від 21.01.2026 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000715 від 14.08.2025. Щодо вилученого мобільного телефону «Samsung» S20 (з паролем 0036) також призначена судова комп`ютерно-технічна експертиза.

Отже вилучене майно має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом кримінального правопорушення, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України та підлягає арешту, оскільки не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню.

Суд також враховує, що згідно зі ст. 160 КПК України доступ до електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку здійснюється шляхом зняття копії інформації, що міститься в таких електронних інформаційних системах, комп`ютерних системах або їх частинах, мобільних терміналах систем зв`язку, без їх вилучення.

Водночас, слідчий у клопотанні та доданих матеріалах належним чином обґрунтував необхідність арешту вилученого мобільного телефону «Samsung» S20 (з паролем 0036), IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , з сім-картками № НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , а тому збереження цього речового доказу, разом з інформацією, що на ньому міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також, те що вказане майно може бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається з клопотання, накладення арешту на вилучене майно слідчий вважає необхідною мірою для досягнення повноти, всебічності та неупередженості розслідування вказаного кримінального правопорушення та з метою збереження речових доказів.

Водночас, відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України обмеження користування майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування може призвести до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, тощо.

Отже, суд дійшов висновку, що на виконання вимог частини 1 статті 173 КПК України слідчий у своєму клопотанні довів необхідність арешту майна та наявність ризиків, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 170 КПК України.

Таке рішення виходить з позиції розумності та співмірності обмеження права власності, права користування та наслідків такого арешту майна.

На даному етапі досудового розслідування його потреби виправдовують втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки, сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що клопотання про накладення арешту на майно підлягає задоволенню.

Крім того, слідчий суддя роз`яснює, що відповідно до статті 174 КПК України, за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника чи володільця майна, якщо вони доведуть, що потреба у застосуванні такого заходу відпала, арешт майна може бути скасовано повністю або частково.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 98, 131, 132, 167, 170-173, 309, 372 КПК України,

ухвалив:

Клопотання т.в.о. заступника начальника СВ відділу поліції № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 , погоджене прокурором Полтавської окружної прокуратури ОСОБА_6 , про накладення арешту на майно, задовольнити.

Накласти арешт на вилучені в ході проведення обшуку 21.01.2026 за адресою: АДРЕСА_1 , речі та предмети, а саме: мобільний телефон марки «Samsung» S20 (з паролем 0036), IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , з сім-картками № НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , копії медичної документації на 2 арк, корінець медичного висновку №2127/І про дитину-інваліда віком до 18 років від 30.06.2025 щодо ОСОБА_7 на 1 арк, медичний висновок №2127/І про дитину-інваліда віком до 18 років від 30.06.2025 щодо ОСОБА_7 на 1 арк, аркуш паперу з рукописним текстом, блокнот у коричневій обкладинці «TANIS» з рукописним текстом.

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів до Полтавського апеляційного суду з моменту її проголошення.

Повний текст ухвали оголошений судом 23.01.2026 о 13 год 00 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1