Справа № 720/295/25
Провадження № 1-кп/720/59/26
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року Новоселицький районний суд Чернівецької області

у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

перекладача ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому, підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Новоселиця Чернівецької області матеріали кримінального провадження №0000276 від 20 грудня 2024 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Молдова, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина Республіки Молдова, раніше не судимого, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

20 грудня 2024 року пиблизно о 08:50 год. ОСОБА_4 реалізуючи свій злочинний намір спрямований на носіння холодної зброї на транспортному засобі марки «Nissan» моделі «Qashqai» реєстраційний номер НОМЕР_1 (молдавської реєстрації) прибув на територію України, а саме на міжнародний пункт пропуску для автомобільного сполучення «Мамалига», НОМЕР_2 прикордонного загону, що розташований в с. Мамалига, Дністровського району Чернівецької області де мав при собі холодну зброю кистень, який перевозив у належному йому вищевказаному транспортному засобі, тобто носив біля себе з метою самозахисту без передбаченого законом дозволу, зокрема в порушення «Положення про дозвільну систему» затверджену Постановою КМУ від 12.10.1992 року №576, «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії та патронів до них а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів» затверджену наказом МВС України №622 від 21.08.1998 року та зареєстровану в Міністерстві юстиції України 7 жовтня 1998 року за № 637/3077.

В подальному, 20 грудня 2024 року приблизно о 09:00 год. під час проходження ОСОБА_4 паспортного контролю для подальшого пересування територією України оглядовою групою в складі інспектора прикордонної служби 1 категорії інструктора кінелогічного відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » штаб сержантом ОСОБА_7 , при огляді салону транспортного засобу марки «Nissan» моделі «Qashqai» реєстраційний номер НОМЕР_1 (молдавської реєстрації) в ніші водійських дверей було виявлено та в подальшому вилучено кистень загальною довжиною 502 мм, який є холодною зброєю ударно-дробильної дії та який ОСОБА_4 незаконно перевозив у вищевказаному транспортному засобі, тобто носив біля себе без передбаченого законом дозволу.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 263 КК України, тобто носіння іншої холодної зброї без передбаченого законом дозволу.

30 січня 2025 року між обвинуваченим та прокурором була укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог КПК України.

Згідно даної угоди обвинувачений та прокурор дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 263 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, а також покарання, яке повинен понести ОСОБА_4 .

Суд, заслухавши думку прокурора, який просив затвердити укладену угоду про визнання винуватості, обвинуваченого та його захисника, які також погодились на затвердження угоди, вважає, що угода підлягає затвердженню, а ОСОБА_4 слід визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення та призначити йому покарання, яке прокурор та обвинувачений запропонували суду та узгодили між собою.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між підозрюваним чи обвинуваченим та прокурором.

Згідно ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативи прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

В підготовчому судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, яке згідно ст. 12 КК України є нетяжким злочином.

Сторони добровільно уклали угоду про визнання винуватості, зміст угоди відповідає вимогам ст. 472 КПК України та закону.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права визначені п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам КПК України та КК України.

Виходячи з вище викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості обвинуваченим ОСОБА_4 та призначення йому узгодженої сторонами міри покарання.

Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 468, 469, 472, 474, 475 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду від 30 січня 2025 року про визнання винуватості обвинуваченим ОСОБА_4 .

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до відповідальності, встановленої законом.

Речові докази по справі, а саме:

-кистень який відповідно до квитанції про отримання на зберігання речових доказів переданий на відповідальне зберігання до камери зберігання речових доказів (а.с. 39) після вступу вироку в законну силу знищити;

-речові докази , а саме два CD диски, які згідно постанови про визнання та прилучення до матеріалів досудового розслідування речових доказів (а.с. 53, 57, 60) - залишити при матеріалах справи.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави понесені по справі судові витрати в розмірі 1193 (одна тисяча сто дев`яносто три) гривні 85 копійок.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, якщо не буде оскаржений.

Вирок може бути оскаржений з підстав передбачених ст. 394 КПК України, з врахуванням обмеження права оскарження даного вироку відповідно до ст. 473 КПК України, до Чернівецького апеляційного суду через Новоселицький районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку.

Суддя: ОСОБА_8