Справа № 756/3389/22 Суддя в І-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2497/2025 Суддя в 2-й інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючої - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар - ОСОБА_5 , ОСОБА_6

за участю:

прокурора - ОСОБА_7

обвинуваченого - ОСОБА_8

захисника - ОСОБА_9

потерпілих - ОСОБА_10 , ОСОБА_11

представника потерпілої ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0001385 від 24.11.2021 року за апеляційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_12 на вирок Печерського районного суду м. Києва від 27 вересня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Печерського районного суду м. Києва від 27 вересня 2024 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 286-1 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років;

цивільний позов ОСОБА_11 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_8 на її користь суму відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 814 027 (вісімсот чотирнадцять тисяч двадцять сім) гривень 88 копійок та моральної шкоди у розмірі 250 000 (двісті п`ятдесят тисяч) гривень;

цивільний позов ОСОБА_10 про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_8 на його користь суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 75 000 (сімдесят п`ять тисяч) гривень;

цивільний позов ОСОБА_13 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_8 на його користь суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 295 000 (двісті дев`яносто п`ять тисяч) гривень;

вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

Відповідно до вироку, ОСОБА_8 24.11.2021 приблизно о 16 год. 45 хв., керуючи у стані алкогольного сп`яніння автомобілем марки «Hyundai Tucson», д.н.з. НОМЕР_1 на проїзній частині Мінського шосе у м. Києві зі сторони Великої кільцевої дороги в напрямку площі Шевченка, в порушення вимог пунктів 1.3, 1.5, підпункту «б» п 2.3, підпункту «а» п 2.9, 10.1, 11.4та п.1.3 додатку № 2 ПДР України, змінив напрямок руху керованого ним транспортного засобу ліворуч, перетнув подвійну суцільну лінію дорожньої розмітки 1.3 (перетинати яку категорично забороняється) в районі будинку № 4, розташованому по Мінському шосе у м. Києві та виїхав на призначений для зустрічного руху бік дороги, де здійснив зіткнення з автомобілем марки «Honda CR-V», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_10 , в салоні автомобіля якого перебувала ОСОБА_11 , автомобілем марки «Ford Fiesta», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_13 та автомобілем марки «Kia Soul», д.н.з. НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_14 , які рухались назустріч, в межах своєї смуги.

Порушення вказаних вимог ПДР України водієм ОСОБА_8 знаходиться в причинному зв`язку із виникненням ДТП та її наслідкамиу виді заподіяння ОСОБА_10 тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості та заподіяння ОСОБА_11 та ОСОБА_13 тяжких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_11 - адвокат ОСОБА_12 , не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій, вказав, що вирок суду підлягає скасуванню в частині призначеного покарання та в частині частково задоволеного цивільного позову про відшкодування моральної шкоди. Так, на обґрунтування своєї позиції зазначив, що при ухваленні оскаржуваного вироку суд не в повній мірі врахував всі дані про особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого кримінального правопорушення, а також всю глибину психологічних страждань потерпілої при визначенні розміру моральної шкоди. На думку апелянта, суд не врахував, що потерпіла тривалий час перебувала на лікуванні, дивом залишилася живою, обвинувачений жодного разу не вибачився за свої дії, окрім виступу в суді, не розкаявся у вчиненому, не вчинив жодних дій для встановлення істини, не намагався виправитися з моменту ДТП до моменту засудження, а тому призначення мінімального строку покарання не відповідає обставинам справи і ризику небезпеки для життя двох потерпілих, тобто є занадто м`яким. Також звернув увагу на те, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування завданої ОСОБА_11 моральної шкоди не відповідає понесеним нею психологічним стражданням, адже наслідки цієї ситуації обумовили негативні зміни в її фізичному та психологічному стані, а тому, враховуючи ст. 1166, 1167 ЦК України, які передбачають, що майнова та моральна шкода, завдана фізичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, то саме 500 000 грн. моральної шкоди підлягають стягнення з обвинуваченого. Просить суд оскаржуваний вирок скасувати в частині призначеного покарання та в частині частково задоволеного цивільного позову про відшкодування моральної шкоди. Ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286-1 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки, а цивільний позов ОСОБА_11 про відшкодування моральної шкоди задовольнити повністю, стягнувши з обвинуваченого моральну шкоду в розмірі 500 000 гривень. В решті вирок суду залишити без змін.

Також до суду апеляційної інстанції представник потерпілої ОСОБА_11 - адвокат ОСОБА_12 подав зміни до апеляційної скарги, в яких вказав, що визначене ним в апеляційній скарзі додаткове покарання є занадто м`яким, просив суд оскаржуваний вирок скасувати в частині призначеного основного і додаткового покарання та в частині частково задоволеного цивільного позову про відшкодування моральної шкоди. Ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286-1 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 6 років 6 місяців, а цивільний позов ОСОБА_11 про відшкодування моральної шкоди задовольнити повністю, стягнувши з обвинуваченого моральну шкоду в розмірі 500 000 гривень.

Заслухавши доповідь судді, думку представника потерпілої, який подані зміни до апеляційної скарги просив не розглядати та відкликав, а також уточнив вимоги поданої апеляційної скарги, просив засудити ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286-1 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років, а цивільний позов ОСОБА_11 про відшкодування моральної шкоди задовольнити повністю, стягнувши з обвинуваченого моральну шкоду в розмірі 300 000 гривень; думку потерпілих, які підтримали позицію представника потерпілої; думку прокурора, який не заперечував щодо задоволення апеляційної скарги представника потерпілої; думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги представника потерпілої; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судовий розгляд вказаного кримінального провадження проводився в суді першої інстанції в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому висновки суду щодо фактичних обставин справи, які не оспорювались і стосовно яких докази судом не досліджувались, апеляційним судом не перевіряються. Рішення суду в частині доведеності вини ОСОБА_8 , правильності кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286-1 КК України, а також правильності призначеного йому додаткового покарання у виді 5 років позбавлення права керувати транспортними засобами учасниками судового провадження не оспорюється. Підстав для виходу за межі апеляційної скарги в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України колегія суддів не вбачає.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції є, у тому числі, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Також підставою для скасування вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

За змістом ч. 1 ст. 420 КПК України, підставою для ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції є, зокрема, необхідність застосування більш суворого покарання.

Так, доводи апеляційної скарги представника потерпілої про невідповідність призначеного ОСОБА_8 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості колегія суддів вважає обґрунтованими.

Так, відповідно до положень ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, конкретні обставини його вчинення, наявність обставин, які пом`якшують покарання винного, якими суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та часткове добровільне відшкодування шкоди, наявність обставини, яка обтяжує покарання винного, якою суд визнав керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а також дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, є громадянином України, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має задовільний стан здоров`я.

Однак, на думку колегії суддів, суд першої інстанції неналежним чином врахував дані про особу обвинуваченого та конкретні обставини вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, у тому числі його ступінь тяжкості та наслідки, що настали.

Так, суд першої інстанції, незважаючи на прийняті ним до уваги дані про особу обвинуваченого, належним чином не врахував того, що ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286-1 КК України, яке є тяжким злочином проти безпеки руху та експлуатації транспорту, вчинене ним у стані алкогольного сп`яніння із заподіянням потерпілим ОСОБА_13 та ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень, а потерпілому ОСОБА_10 тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що вказує про підвищену суспільну небезпечність вчиненого ним кримінального правопорушення, оскільки воно є одним із найнебезпечніших правопорушень на транспорті при керуванні джерелом підвищеної небезпеки.

Також судом неналежно враховано дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який хоч і визнав свою вину, однак не вибачився перед потерпілими та не вчинив жодних дій, які б свідчили про його намагання примиритися з ними, а також хоч і вчиняв певні дії, спрямовані на узгодження з потерпілими суми до відшкодування, однак активних дій, спрямованих на відшкодування заподіяної потерпілим шкоди під час розгляду справи в суді першої інстанції не вчинив і покладався виключно на розсуд суду в цьому питанні, що призвело до того, що в повному обсязі шкода так і не була відшкодована. Крім того, колегія суддів враховує, що матеріали кримінального провадження не містять таких позитивних даних про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , які б свідчили про зниження ступеню суспільної небезпеки вчиненого ним діяння та можливості призначення йому основного покарання у виді 3 років позбавлення волі, тобто у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 286-1 КК України, а висловлене в суді апеляційної інстанції вибачення обвинуваченого та його захисника перед потерпілими колегія суддів вважає наміром ухилитися від більш тяжкого покарання, а не про його щирість та дійсне, відверне усвідомлення ним своєї протиправної поведінки.

Таким чином, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, які містяться в матеріалах провадження, поведінка обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення та під час судового розгляду в суді апеляційної інстанції, спосіб та характер вчиненого ним кримінального правопорушення та його наслідки, на думку колегії суддів, вказують на підвищену суспільну небезпеку обвинуваченого ОСОБА_8 та неможливість досягнення мети покарання, зокрема виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень за умови призначення йому основного покарання, яке визначене судом першої інстанції, тобто у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією статті, за якою він засуджений.

Таким, що буде відповідати особі обвинуваченого та меті покарання, передбаченій ч. 2 ст. 50 КК України, на думку колегії суддів, буде покарання за ч. 2 ст. 286-1 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, а тому вимоги апеляційної скарги представника потерпілого в цій частині є обґрунтованими.

Щодо доводів апеляційної скарги представника потерпілої ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_12 про неправильне вирішення цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди, то колегія суддів також вважає їх обґрунтованими.

У п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Рішення суду першої інстанції про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_15 на користь потерпілої ОСОБА_11 моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в розмірі 250 000 грн. не відповідає обставинам справи та наданим суду доказам, вимогам розумності та справедливості, та не є адекватним ступеню моральних страждань потерпілої та вимушених змін у її житті внаслідок перенесеного потрясіння, її емоційним переживанням та переживанням її родини, а також не є пропорційним тому фізичному болю, який вона отримала внаслідок заподіяння їй тяжких тілесних ушкоджень, через які вона перебувала на лікуванні, піддавалась операціям, втратила внутрішній орган та була позбавлена можливості рухатися, вимушена була проходити довготривалу реабілітацію та витрачати свій час та зусилля на відновлення погіршеного стану здоров`я, а тому колегія суддів вважає, що з обвинуваченого ОСОБА_15 на користь потерпілої ОСОБА_11 слід стягнути 300 тис грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, задовольнивши частково вимоги апеляційної скарги представника потерпілої в цій частині, що є обґрунтованим розміром заподіяної моральної шкоди та таким, що відповідає глибоким душевним переживанням потерпілої, з урахуванням того, що життя та здоров`я людини є найвищою соціальною цінністю, а ті глибокі емоційні та фізичні страждання, які вона перенесла внаслідок заподіяння їй тяжких тілесних ушкоджень через ДТП, призвели до порушення її нормальної життєдіяльності та її особистих соціальних зв`язків, а також змусили здійснити додаткові зусилля з організації свого подальшого життя.

Колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах кримінального провадження міститься заява потерпілої ОСОБА_11 про збільшення розміру позовних вимог (т.1 а.с.191-194), з якої вбачається, що потерпіла в суді першої інстанції просила стягнути з обвинуваченого в рахунок відшкодування моральної шкоди 300000 грн., а тому вимоги апеляційної скарги представника потерпілої про необхідність стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_11 500000 в рахунок відшкодування моральної шкоди виходять за межі заявлених в суді першої інстанції вимог, а тому не можуть бути задоволені судом апеляційної інстанції.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_12 задовольнити частково, в частині призначеного покарання вирок Печерського районного суду м. Києва від 27 вересня 2024 року щодо ОСОБА_8 скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок, а в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_11 вирок Печерського районного суду м. Києва від 27 вересня 2024 року змінити, задовольнивши вимоги в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі, заявленому в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_12 задовольнити частково.

Вирок Печерського районного суду м. Києва від 27 вересня 2024 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286-1 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років.

Вирок Печерського районного суду м. Києва від 27 вересня 2024 року в частині вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди потерпілій ОСОБА_11 і змінити.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_11 300 000 (триста тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В решті вирок Печерського районного суду м. Києва від 27 вересня 2024 року залишити без змін.

Вирок може бути оскаржено у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4