Справа № 336/6110/25
Пр.1-кп/336/1335/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2025 року м. Запоріжжя

Шевченківский районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді: ОСОБА_1 , за участі секретарки судового засідання: ОСОБА_2 , розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Запоріжжі в режимі відеоконференцзв`язку матеріали кримінального провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000601 від 19.04.2025, яке надійшло до суду на підставі обвинувального акта, складеного відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Жовтневе Токмацького району Запорізької області, громадянина України, який отримав неповну середню освіту, адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , на утриманні дітей та інших осіб не має, раніше судимого,

за ознаками скоєння кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст. 186 КК України,-,

за участі сторін кримінального провадження: з боку обвинувачення: прокурора ОСОБА_4 , з боку захисту: обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , -

ВСТАНОВИВ:

01.07.2025 керівник Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_6 звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з обвинувальним актом за матеріалами кримінального провадження відносно ОСОБА_3 за ознаками скоєння кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.186 КК України. Справу 01.07.2025 передано в провадження визначеного головуючого судді після здійснення автоматизованого розподілу судової справи між суддями за допомогою автоматизованої системи документообігу суду. Ухвалою судді від 01.07.2025 призначено за матеріалами кримінального провадження підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 20.08.2025 постановлено призначити судовий розгляд кримінального провадження на 20 серпня 2025 року на 12 годину 30 хвилин, який відбудеться у приміщенні Шевченківського районного суду м.Запоріжжя, справу розглядати суддею одноособово, у відкритому судовому засіданні. Також клопотання сторони обвинувачення задоволено, продовжено строк дії запобіжного заходу, застосованого до ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою з утриманням в Державній установі "Запорізький слідчий ізолятор" з 21 серпня 2025 року по 19 жовтня 2025 року.

13.10.2025 прокурор подав клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого від 09.10.2025, яке 10.10.2025 скеровано за допомогою засобів електронного зв?язку обвинуваченому та вручено йому. Згідно з клопотанням прокурор просить продовжити строк дії застосованого запобіжного заходу строком на 60 днів, без визначення розміру застави.

За змістом клопотання ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого корисливого злочину, раніше неодноразово засуджений. Під час проведення досудового розслідування встановлено відповідно до п.4 ч.1 ст.184 КПК України існування ризиків, передбачених п. 1, 2, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, що підтверджується зібраними матеріалами досудового розслідування. Враховуючи наведене, а також мету застосування запобіжного заходу, як заходу забезпечення, прокурор просить продовжити строк дії запобіжного заходу з утриманням вказаної особи в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» строком на 60 днів, адже інші альтернативні запобіжні заходу не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки.

Неявка потерпілого, який скерував заяву про розгляд справи за його відсутності, вже допитаний судом, не перешкоджає розгляду клопотання.

Сторона захисту (обвинувачений ОСОБА_3 , адвокат ОСОБА_5 ) під час обговорення клопотання проти його задоволення заперечувала. На переконання сторони захисту, вважається за можливе застосувати запобіжний захід, не позбавлений із обмеженням волі, зокрема, у вигляді домашнього арешту.

Обвинувачений та захисник підтвердили своєчасне отримання копії клопотання щодо запобіжного заходу.

Суд, розглянувши клопотання прокурора щодо запобіжного заходу, вислухавши думку учасників кримінального провадження, приходить до висновку про наявність підстав для його задоволення, у зв`язку із таким.

Відповідно до ч.1-3 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

За змістом ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у справі № 336/6019/25, пр. 1-кс/336/582/2025 від 27.06.2025, яка набрала законної сили 03.07.2025 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/128454503), до ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 25.08.2025 включно. Строк дії запобіжного заходу відповідно до ухвали суду від 20.08.2025 завершується 19.10.2025.

Клопотань про зміну або скасування обраного запобіжного заходу згідно з ч.7 ст.176 КК України до суду від сторони захисту не надходило.

При розгляді клопотання суд виходить з таких нормативних приписів.

Ч.1 ст.5 Конвенції встановлює, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність і нікого не може бути позбавлено свободи, крім певних випадків (наприклад, законний арешт особи, яка підозрюється у вчиненні правопорушення) і відповідно до процедури, встановленої законом. Згідно зі ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. При розгляді клопотання слідчий суддя враховує, що, як неодноразово підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

За змістом ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання певним ризикам.

Згідно зі ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності ряд обставин, наведених у переліку даної норми.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що обвинувачений вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Суд, серед іншого, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Так, за результатами розгляду клопотання, з урахуванням наведених положень, суд дійшов висновку про збереження на даний час суттєвих ризиків та достатніх підстав, які свідчать про необхідність продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, що відповідає ч.1 ст.197 КПК України, з 15.10.2025, адже питання застосовності запобіжного заходу до цієї дати охоплюється вищевказаною ухвалою суду від 20.08.2025.

Під час розгляду клопотання суд враховує наявність постійного місця проживання обвинуваченого, правомірність підстав проживання ОСОБА_3 по вул.Магістральній, при цьому, не підтверджена. Також матеріалами справи не підтверджено наявність соціальних зв`язків у ОСОБА_3 . Суд зауважує, що обвинувачений раніше неодноразово засуджений, обвинувачується у вчиненні злочину під час іспитового строку (три роки) за вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 25.09.2024, яким дії засудженого кваліфіковані за ч.4 ст.185 КК України.

Суд враховує, що місце реєстрації обвинуваченого територіально віддалене від місця розгляду справи, а саме розташоване у Токмацькому районі Запорізької області, який перебуває під тимчасовою окупацією.

Про наявність ризику переховуватись від органів досудового розслідування (п.1 ч.1 ст.177 КПК України) відповідно до ч.1 ст.178 КПК України свідчить тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання його винуватим у вчиненні злочинів із вказаною вище кваліфікацією. Так, розуміючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення (злочину), суворість та невідворотність можливого покарання, ОСОБА_3 може переховуватись від суду.

Ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, про наявність якого стверджує прокурор, дійсно може обґрунтовуватись тим, що на даний час, у зв`язку із початковим етапом розгляду судового провадження, свідки сторони обвинувачення судом не допитані, в разі наявності такої необхідності та за умови встановлення відповідного порядку дослідження доказів. Суд може обґрунтувати свої висновки за загальним правилом на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 КПК України, тобто, допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею.

Проте, даний ризик згідно з п.3 ч.1 ст.177 КПК України належним чином не обґрунтований, зв`язки та знайомство обвинуваченого із іншими учасниками провадження не підтверджені. Відповідно, даний ризик не визнається судом доведеним, як і ризик відповідно до п.2 ч.1 ст.177 КПК України (ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення).

Відповідно до п.5 ч.1 ст.177 КПК України, враховуючи воєнний стан, кваліфікацію діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, дані про попередні судимості, відсутність постійного доходу у ОСОБА_3 , дійсно можна засвідчити існування такого ризику як можливість вчинення ним іншого кримінального правопорушення.

Наведені обставини дають достатні підстави для висновку, що обвинувачений, будучи обізнаним про суворість покарання, яке може бути йому призначене у разі визнання його винуватим, опинившись на волі, потенційно може ухилитися від суду шляхом переховування з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміноване правопорушення.

Саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на переконання суду, перешкоджатиме ухиленню обвинуваченого від суду та вчиненню іншого кримінального правопорушення.

Судом встановлено, що за станом здоров`я обвинувачений може утримуватися в закладі тимчасового обмеження волі. Доказів протилежного суду не надано.

В розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення, у сукупності з іншими обставинами, збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів (справа «Ілійков проти Болгарії» (Ilijkov v. Bulgaria, Заява №33977/96, від 26 липня 2001 року).

Тримання під вартою є виправданим, якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи (справа «Лабіта проти Італії» (Labita v. Italy, Заява №26772/95, від 06 квітня 2000 року).

У п.51 справи «Летелье проти Франції» (Letellier v. France, Заява №12369/86, від 26 червня 1991 року) Європейський суд з прав людини зазначив: суд визнає, що особлива тяжкість деяких правопорушень може визвати таку реакцію суспільства та соціальні наслідки, які роблять виправданим попереднє утримання в крайньому разі на протязі певного часу. При виключних обставинах цей момент може бути врахований в світлі Конвенції, в крайньому разі в такій мірі, в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину.

Відтак, з урахуванням конкретних обставин даного кримінального провадження, суд вважає, що прокурор довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого перебувати на волі, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання ризиків, передбачених п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, які є реальними та зберігають свою актуальність.

На переконання суду клопотання прокурора відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченому та не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, а також відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Зберігає свою актуальність й те, що продовження строку дії запобіжного заходу забезпечить можливість особистої участі обвинуваченого під час судового провадження. Застосування більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки та домашнього арешту, не забезпечить належної процесуальної поведінки та нормативно не передбачено (ч.8 ст.176 КПК України).

Крім того, на переконання суду, враховуючи встановлені обставини, застосування домашнього арешту, як і інших, більш м`яких, запобіжних заходів за наведених умов не є доцільним, місце фактичного проживання обвинуваченого, наявність доходу не є підтвердженими.

За змістом ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч.4 цієї статті.

Враховуючи, що ОСОБА_3 обвинувачений у скоєнні злочину із застосуванням насильства, суд, у відповідності до положень ч.4 ст.183 КПК України, не визначає розмір застави як альтернативного запобіжного заходу.

Відповідно до ст.205 КПК України ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Керуючись ст. 115, 177-178, 182-183, 193, 194, 196-197, 205-206, 219, 309, 331, 369-372 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання сторони обвинувачення задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу, застосованого до ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою з утриманням в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» з 15 жовтня 2025 року по 13 грудня 2025 року.

Строк дії ухвали визначити до 13 грудня 2025 року включно.

Копію ухвали суду надіслати Державної установи « Дніпровська установа виконання покарань (№4)», вручити обвинуваченому, захиснику обвинуваченого та прокурору.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню.

Дати розпорядження секретарю судового засідання про виклик учасників судового провадження в судове засідання в порядку, передбаченому ст.135-139 КПК України.

Ухвала суду може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Повний текст ухвали суду складений та проголошений 17.10.2025 о 08-10 годині.

Суддя ОСОБА_1