Житомирський апеляційний суд
Справа №935/4146/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/44/26
Категорія ст.331 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

прокурора: ОСОБА_8

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області від 23 грудня 2025 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 до 21 лютого 2026 року включно, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області

від 23 грудня 2025 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 21 лютого 2026 року включно. Суд дійшов висновку, що продовжують існувати ризики можливості переховуватися від суду та незаконного впливу обвинуваченого ОСОБА_6 на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні. ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні, кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 152, ч.2 ст. 152, ч.3 ст.153, ч.2 ст.153, ч.2 ст. 152 КК України.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, поклавши на ОСОБА_6 обов`язки, передбачені п.2, 3, 4 ч.5 ст.194 КПК України.

Вважає винесену ухвалу незаконною та необґрунтованою.

Зазначає, що ОСОБА_6 не має на меті переховуватись від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, як це зазначено прокурором.

Посилається на те, що згідно довідки - характеристики виконавчого комітету Глибочицької сільської ради, Житомирського р-ну, Житомирської області, Студеницького старостинського округу від 20.07.2023р. №213, ОСОБА_6 зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , що належить його матері ОСОБА_9 . За період проживання скарг на ОСОБА_6 , в письмовій чи усній формі до старостинського округу не надходило. Інших компроментуючих матеріалів на ОСОБА_6 старостинський округ не має.

*

Згідно рапорту-характеристики Дільничного офіцеру поліції Сектору провенції відділу поліції №1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_10 за місцем проживання ОСОБА_6 характеризується посередньо, спиртними напоями не зловживає, наркотичні засоби не вживає, спокій не порушує, з сусідами не конфліктує, і знаходиться в нормальних відносинах, до адміністративної відповідальності не притягувався. Заяв чи скарг відносно останнього до відділу поліції №1 Житомирського районного управління поліції не надходило.

ОСОБА_6 проживав за вказаною адресою разом із цивільною дружиною, яка має проблеми із серцем, має хворих батьків похилого віку, зокрема батько також має проблеми із серцем, про що були надані відповідні довідки, батькам потрібна постійна підтримка та допомога по господарству.

Звертає увагу на те, що у зв`язку із перебуванням обвинуваченого під вартою майже два роки порушені його конституційні права, погіршився психологічний стан дітей, про що свідчать надані характеристики зі школи, що є прямим порушенням Європейської конвенції про здійснення прав дітей. ОСОБА_6 не має змоги працювати та забезпечувати свою сім`ю, піклуватися про дітей.

Крім того, зазначає про те, що відносно її підзахисного ОСОБА_6 було застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, який останній не порушував, завжди з`являвся за першим викликом до органів досудового розслідування та до суду.

Наголошує на тому, що потерпіла у даному кримінальному провадженні на даний час є повнолітньою, має інше місце проживання, а в матеріалах справи міститься заява потерпілої, що вона не має претензій до обвинуваченого та не наполягає на утриманні останнього під вартою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, заперечення прокурора щодо доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. В провадженні Коростишівського районного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні, кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 152, ч.2 ст. 152, ч.3 ст.153, ч.2 ст.153, ч.2 ст. 152 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа. Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Колегія суддів вважає що, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону. ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 152, ч.2 ст. 152, ч.3 ст.153, ч.2 ст.153, ч.2 ст. 152 КК України, які відносяться до категорії тяжких злочинів та особливо тяжкого злочину, пов`язаних із застосуванням насильства до малолітньої потерпілої, міра покарання за які, у разі визнання його винуватим, передбачає позбавлення волі на строк від 7 до 12 років. Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи апелянта щодо відсутності підстав для продовження тримання під вартою, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_6 . Враховуючи, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом з урахуванням особи обвинуваченого та тяжкості можливого покарання, яке загрожує у разі доведеності вини та визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за рішенням суду, з урахуванням положень Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини та практики Європейського суду з прав людини, суд прийшов до вірного висновку про наявність по справі реальних ознак суспільного інтересу. Доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки не наведено доказів щодо зменшення ризиків, які існували під час постановлення судом попередніх ухвал про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 . Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , суддя достатньо обґрунтував свої висновки про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК, а саме, можливість обвинуваченого переховуватися від суду, зважаючи на тяжкість покарання у разі визнання його винним, існує ризик незаконного впливу на потерпілу, свідків, оскільки допит їх ще не розпочато та останні проживають з обвинуваченим в одній місцевості. Крім того, хоча потерпіла і не проживає в будинку обвинуваченого але навідується до нього, оскільки там залишилася проживати її мама. Колегія суддів також звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний чи обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваних чи обвинувачених кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК. Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного чи обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогнозованості характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому. При вирішенні питання про законність оскарженого рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції бере до уваги, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, потерпіла та свідки не надали свої показання, що обумовлює наявність певних особливостей та істотно відрізняє порядок перевірки судового рішення від аналогічних рішень суду, які ухвалені на стадії досудового розгляду кримінального провадження. Зокрема, на стадії судового провадження, такий стандарт доказування як «обґрунтована підозра» втрачає свою актуальність і при оцінці доказів повинен бути застосований критерій доведеності «поза розумним сумнівом», який випливає із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду про необхідність застосування запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , виходячи з вимог ст.ст. 177, 178, 183 КПК, в тому числі і з огляду на правову кваліфікацію інкримінованих останньому кримінальних правопорушень, а тому вважає, що інший вид запобіжного заходу обвинуваченому, з великою вірогідністю, не зможе запобігти існуючим ризикам, та унеможливить завершення судового розгляду кримінального провадження, що в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК. Колегія суддів зважає і на те, що при розгляді питання щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого. Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. Доводи апелянта про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту до обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки судом першої інстанції при розгляді клопотання прокурора не встановлено достатніх стримуючих факторів від порушень з боку обвинуваченого своїх зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу. Не наведено доводів, які б вказували на належну процесуальну поведінку обвинуваченого в разі обрання йому запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою і в апеляційній скарзі. Також, колегія суддів враховує і те, що на даний час в Україні введено воєнний стан, що також є відповідним ризиком, який з врахуванням даних про особу обвинуваченого, характером злочинів у яких він обвинувачується додатково свідчить про правильність висновків суду, оскільки в зазначених умовах здійснення контролю за обвинуваченим правоохоронними органами, в разі застосування до нього інших більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі домашнього арешту, є ускладненим. Доводи захисника про те, що судом не враховано, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання, раніше не судимий, має на утриманні цивільну дружину, батьків, які хворіють, дітей, позитивно характеризується за місцем проживання та реєстрації, під час досудового розслідування до суду не надано доказів про наявність у нього негативної репутації, не є переконливим аргументом для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт. На думку колегії суддів, навіть у разі документального підтвердження вказаних обставин, вони не можуть нівелювати наявність встановлених ризиків та не були б для обвинуваченого стримуючим фактором. Тривалий розгляд кримінального провадження викликаний об`єктивними чинниками які неспростовані захисником, складністю провадження, заміна захисників, розгляд великої кількості клопотань, а приймаючи рішення про відкладення розгляду справи суд визначав судові засідання в найкоротші терміни враховуючі, що кримінальне провадження щодо осіб, які тримаються під вартою має бути здійснено невідкладно та розглянуто першочергово. Одночасно апеляційний суд звертає увагу суду першої інстанції про необхідність дотримання вимог щодо розумності строків визначених ст.28 КПК України, оскільки обвинувальний акт згідно до виділених матеріалів провадження затверджений ще 22.12.2023 року, а ОСОБА_6 змінено запобіжний захід з цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою 24.10.2023, і саме суд зобов`язаний реагувати на поведінку учасників кримінального провадження, здійснення прокурором своїх повноважень щодо забезпечення присутності свідків обвинувачення та допиту потерпілої. Доводи захисника про те, що обвинувачений ОСОБА_6 в даному кримінальному провадженні перебував на домашньому арешті, який не порушував, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки саме запобіжний захід у виді тримання під вартою запобігає встановленим судом ризикам. За таких обставин доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК, а також про недоведеність існування підстав для продовження стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відсутність будь-яких обґрунтувань того, що більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого, є безпідставними та суперечать матеріалам кримінального провадження.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали суду колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 331, 376, 418, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області від 23 грудня 2025 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 21 лютого 2026 року включно- без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4