У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2025 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , розглянувши матеріали досудового розслідування, внесеного 30 травня 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000135 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України про накладення арешту на майно,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , розглянувши матеріали досудового розслідування, внесеного 30 травня 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000135 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України звернулася до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно.

В обгрунтування вимог клопотання прокурор посилається на те, що слідчою групою відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000135 від 30.05.2025, за фактами умисного використання службового становища посадовими особами Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, всупереч інтересам служби з метою одержання неправомірної вигоди для себе самих чи інших фізичних або юридичних осіб, що завдало тяжкі наслідки охоронюваним законом правам та інтересам держави, зокрема в особі Закарпатської обласної (державної) військової адміністрації та Адміністрації Державної прикордонної служби України, тобто за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Підставою внесення відомостей до ЄРДР являється рапорт прокурора Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , з якого вбачається, що за наслідками опрацювання документів пов?язаних із забезпеченням виконання рішення Господарського суду Закарпатської області від 03.12.2024 у справі № 907/689/24, яке набуло законної сили 07.01.2025, вирішено усунути перешкоди державі в особі Закарпатської обласної державної (військової) адміністрації та Адміністрації Державної прикордонної служби України у розпорядженні та користуванні землями оборони, зокрема, шляхом скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :06:001:0001 із закриттям Поземельної книги.

Згідно з довідкою про оціночну вартість об`єкта нерухомості № 210-08147953, сформованою в автоматизованому режимі на сайті Фонду державного майна України оціночна вартість земельної ділянки становить 513 873 553,21 грн.

3 метою забезпечення реального виконання рішення Господарського суду Закарпатської області від 03.12.2024 у справі № 907/689/24 Закарпатською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Західного регіону скеровано відповідні запити від 24.04.2025 № 30.52/02-2416ВИХ-25, №30.52/02-2417ВИХ-25 та №30.52/02-2418ВИХ-25, на які отримано відповіді від Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області (лист від 29.04.2025 №?10-7-0.2-2037/2-25), Тячівської районної державної (військової) адміністрації (лист від 06.05.2025 №03-36/592/457), а також Закарпатської обласної державної (військової) адміністрації (лист від 14.05.2025 №06-16/6104).

Зі змісту зазначених листів вбачається, що реальне виконання рішення Господарського суду Закарпатської області від 03.12.2024 у справі № 907/689/24 неможливо, оскільки 06.02.2025 Солотвинська селищна рада Тячівського району Закарпатської області (код ЄДРПОУ 0434691) здійснила державну реєстрацію права комунальної власності на земельну ділянку площею 46,319 га з кадастровим номером :06:001:0001.

Підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельну ділянку площею 46,319 га з кадастровим номером :06:001:0001 стало рішення 55 сесії VIII скликання Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області № 3475 від 30.01.2025 «Про прийняття земельної ділянки з державної власності у комунальну».

Прокурор зазначає, що Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 12.12.2017 у справі № 907/711/17, яке залишено без змін постановами Львівського апеляційного господарського суду від 02.04.2018 та Верховного Суду від 25.04.2019, задоволено позов заступника військового прокурора Ужгородського гарнізону Західного регіону України в інтересах держави в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України та ІНФОРМАЦІЯ_1 до Тячівської районної державної адміністрації, СФГ «Ростока» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 07.02.2005.

Зокрема, судами встановлено, що між Тячівською районною державною адміністрацією та СФГ «Ростока» укладено зазначений договір оренди землі, зареєстрований Тячівським районним відділом ЗРФ ДП «Центр ДЗК», про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 07.02.2005 № 040, за умовами якого Тячівська районна державна (військова) адміністрація, як орендодавець, надала СФГ «Ростока», як орендареві, а воно прийняло у строкове платне користування з цільовим призначенням «під фермерського господарства» земельні ділянки із «...земель запасу Тячівської районної ради в урочищі «Чонкаш» між 279-283 прикордонними стовпами контрольно-слідової смуги державного кордону» площею 99,9792 га (у тому числі: сінокоси, пасовища, ліси, чагарники, староріччя, кам?янисті місця).

Укладенню договору передувало виготовлення ДП «Закарпатський науково-дослідний інститут та проектний інститут землеустрою» проєкту відведення земельних ділянок ФГ «Ростока» у довгострокову оренду терміном до 50 років під розширення фермерського господарства із земель запасу Тячівської районної ради Закарпатської області. Відповідно до пояснювальної записки проєкту відведення запроєктовані до відведення земельні ділянки розміщені у двох масивах в урочищі «Чонкаш» за контрольно-слідовою смугою державного контролю.

Під час розгляду справи судами установлено, що Тячівською районною державною адміністрацією передано ФГ «Ростока» під розширення фермерського господарства земельні ділянки із земель запасу Тячівської районної ради в урочищі «Чонкаш» між 279-283 прикордонними стовпами контрольно-слідової смуги державного кордону загальною площею 99,9792 га, що віднесені до земель оборони.

Так, судом з?ясовано, що у проєкті відведення земельної ділянки площею 99,9792 га зазначено, що ділянка № 1 площею 46,4319 га межує на заході - з адміністративними межами Грушівської сільської ради, на півночі та сході - з контрольно-слідовою смугою держкордону, на півдні - з прибережною захисною смугою річки Тиса, ділянка № 2 площею 53,5473 га межує на заході, півночі та сході з контрольно-слідовою смугою держкордону, на півдні - з прибережною захисною смугою річки Тиса.

Таким чином, до складу цих земель оборони загальною площею 99,9792 га входять дві земельні ділянки, а саме ділянка № l з кадастровим номером :06:001:0001 площею 46,4319 га та ділянка № 2 з кадастровим номером :06:001:0002 площею 53,5473 га.

Також судами всіх інстанції було підтверджено, що передача Тячівською районною державною (військовою) адміністрацією в оренду СФГ «Ростока» земель оборони суперечить приписам Земельного кодексу України, Законам України «Про використання земель оборони» та «Про державний контроль».

За результатами розгляду справи № 907/711/17 судами зроблено висновок, що Тячівська районна державна (військова) адміністрація неправомірно розпорядилася землями площею 99,9792 га, до складу якої входить земельна ділянка площею 46,4319 га номером :06:001:0001, у межах прикордонної смуги, що віднесені до земель оборони, які за законом передаються в постійне користування військовим частинам Державної прикордонної служби України та щодо яких діє особливий режим використання.

Необхідно враховувати, що Солотвинська селищна рада Тячівського району Закарпатської області безпосередньої участі у судовому розгляді справи №907/711/17 не приймала, однак ознайомлена із змістом рішення Господарського суду Закарпатської області від 06.02.2024 у справі № 907/938/23 про усунення перешкод у розпорядженні та користуванні землями оборони шляхом скасування державної реєстрації та зобов`язання повернути земельну ділянку площею 53,5473 га з кадастровим номером :06:001:0002 з цільовим призначенням для ведення селянського (фермерського) господарства, яка розташована в урочищі Ростока с. Нижня Апша Тячівського району Закарпатської області, що підтверджується листом голови ОСОБА_4 від 09.07.2025 вих. № 05-22/1443.

Однією з підстав прийняття Господарським судом Закарпатської області рішення про задоволення вимог прокурора від 06.02.2024 у справі № 907/938/23 стали, серед іншого, судові рішення у справі №907/711/17, зокрема, судом було враховано, що постановою Верховного Суду від 25.04.2019 у справі №907/711/17, залишено без змін рішення судів попередніх інстанцій про визнання недійсним укладеного Тячівською районною державною адміністрацією, м. Тячів та фермерським господарством «Розтока», с. Діброва (тепер - с. Нижня Апша) Тячівського району договору оренди землі зареєстрованого Тячівським районним відділом ЗРФ ДП «Центр ДЗК», про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 07.02.2005 за № 040, щодо земельної ділянки площею 99,9792 га в урочищі «Чонкаш» між 279-283 прикордонними знаками контрольно-слідової смуги державного кордону.

Досудовим розслідуванням кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України встановлено, що підставою для прийняття рішення 55 сесії VIII скликання Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області № 3475 від 30.01.2025 про прийняття земельної ділянки з кадастровим номером :06:001:0001, площею 46,4319 га, з державної власності у комунальну являється клопотанням (вх. № 188/05-28 від 29.01.2025) ОСОБА_5 - начальника відділу земельних відносин Солотвинської селищної ради до голови Солотвинської селищної ради ОСОБА_6 з рекомендацією винести на розгляд сесії питання щодо прийняття указаної земельної ділянки з державної власності у комунальну. Свою рекомендацію ОСОБА_7 обґрунтувала положеннями Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» від 28.04.2021 № 1423-ІХ, який набрав чинності 27.05.2021, відповідно до яких «землями комунальної власності територіальних громад вважаються усі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах територіальних громад».

Але пунктом а) ст. 4 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» унормовано, що у державній власності залишаються земельні ділянки, розташовані в межах населених пунктів, зокрема: які належать до земель оборони.

З дня набрання чинності цим Законом землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими (ст. 7 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону).

Солотвинська селищна рада посилається на доповнений п. 24 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України, яким визначено, що з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, зокрема крім земель оборони (підпункт а), обґрунтовуючи, що земельна ділянка з кадастровим номером :06:001:0001 ніколи не відносилася до земель оборони.

Начальник відділу земельних відносин Солотвинської селищної ради, проігнорувала і приписи ст. 77 Земельного Кодексу України, якими визначено, що землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України (ч.1). Землі оборони можуть перебувати у державній та комунальній власності (ч.2). Навколо військових та інших оборонних об`єктів у разі необхідності створюються захисні, охоронні та інші зони з особливими умовами користування (ч.3). Порядок використання земель оборони встановлюється законом (ч.4).

До земель державної власності, які не можуть передаватись у комунальну власність, належать, серед іншого, землі оборони, крім земельних ділянок під об`єктами соціально-культурного, виробничого та житлового призначення (п. "б" ч.4 ст. 84 цього ж Кодексу).

Прокурор зазначає, що Доводи Солотвинської селищної ради Тячівського району у частині відмови від визнання факту віднесення земельної ділянки з кадастровим номером :06:001:0001, площею 46,4319 га, до земель оборони спростовуються і наступними фактичними даними, що підтверджують протиправність прийняття рішення 55 сесії VIII скликання Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області № 3475 від 30.01.2025 про прийняття земельної ділянки з державної власності у комунальну.

Так, 06.02.2024 Господарським судом Закарпатської області у справі №907/938/23 за позовом заступника Генерального прокурора в інтересах держави в особі Закарпатської обласної державної адміністрації (Закарпатської обласної військової адміністрації) та Адміністрації державної прикордонної служби України, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивачів ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) до ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області та Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області прийнято рішення про скасування державної реєстрації у ДЗК земельної ділянки площею 53,5473 га з кадастровим номером :06:001:002 з припиненням речових прав (права комунальної власності та права оренди); зобов`язано Солотвинську селищну раду повернути Закарпатській обласній державній (військовій) адміністрації.

Рішенням суду встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :06:001:002 площею 53,5473 га являється частиною земельної ділянки площею 99,9792 га, наданою Тячівською районною державною адміністрацією в оренду ФГ «Ростока» строком на 50 років за договором оренди землі. Другою ж частиною земельної ділянки загальною площею 99,9792 га являється земельна ділянка з кадастровим номером :06:001:0001, площею 46,4319 га.

З судового Рішення вбачається, на час проведення 02.11.2017 перевірки з питань дотримання вимог земельного законодавства при використанні земельної ділянки ФГ «Ростока» в урочищі «Чонкаш» на території Нижньоапшанської сільської ради Тячівського району Закарпатської області, земельна ділянка з кадастровим номером :06:001:0001, площею 46,4319 га значиться у державній власності, а земельна ділянка з кадастровим номером :06:001:0002, площею 53,5473 га у комунальній власності. (акт перевірки від 02.11.2017 №447-ДК/78/АП/09/01/-17, акт обстеження земельної ділянки від 02.11.2017 №447-ДК/78/АП/10/01/-17)

У Листі Солотвинської селищної ради від 09.07.2025 вих. №05-22/1443 (арк. 2) зазначено, що з причин допущеної Господарським судом Закарпатської області описки у п. 2.2. Рішення, 08.05.2024 скеровувалися листи до Закарпатської ОДА, ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області з рекомендацією звернутися з клопотанням про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з площею 53,5473 га в урочищі «Чонкаш» с. Нижня Апша, Тячівського району та подальшої її передачі у державну власність.

З урахуванням викладеного слідує висновок, що Солотвинській селищній раді, як учаснику судової справи № 907/938/23, було відомо про незаконність прийняття (реєстрації) земельної ділянки з кадастровим номером :06:001:0002, площею 53,5473 га у комунальну власність.

Всупереч зазначеного вище рішення суду та, ігноруючи рішення Господарського суду Закарпатської області від 03.12.2024 у справі № 907/689/24 Солотвинська селищна рада 30.01.2025 винесла рішення про прийняття у комунальну власність другої земельної ділянки з кадастровим номером :06:001:0001, площею 46,4319 га, яка була частиною земельної ділянки, площею 99,9792 га, що була предметом судового спору у справі №907/711/17, після чого забезпечила здійснення 06.02.2025 її державної реєстрації.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 24.11.2025 № інформаційної довідки: 453368258 земельна ділянка з кадастровим номером :06:001:0001, площею 46,4319 га, на підставі Рішення Солотвинської селищної ради від 30.01.2025 №3475 значиться у власності Солотвинської селищної ради.

Наразі, Солотвинська селищна рада, попри наявність ряду судових рішень, відмовляється визнати факт розташування земельної ділянки з кадастровим номером :06:001:0001, площею 46,4319 га в межах прикордонної смуги, землі якої передані у повне розпорядження прикордонних військ, а відтак, належать до земель оборони, що підтверджується листами від 30.04.2025 вих. № 05-12/843, 02.05.2025 вих. № 05-12/843/1, від 09.07.2025 вих. № 05-22/1443.

Крім того, селищна рада у вище згаданих листах обґрунтували необхідність поділу земельної ділянки з кадастровим номером :06:001:0001, площею 46,4319 га.

ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді начальника відділу земельних відносин Солотвинської селищної ради (лист вх. № 354/03-28 від 19.02.2025) звернулася з клопотанням до голови Солотвинської селищної ради ОСОБА_6 про винесення на розгляд сесії питання щодо поділу земельної ділянки комунальної форми власності, розташованої у с. Нижня Апша, урочище «Чонкаш», кадастровий номер :06:001:0001, площею 46,4319 га на дві земельні ділянки: ділянка № 1 площею 6,0 га та ділянка №2 площею 40,0 га.

При цьому, 0,4319 га вже начальником відділу земельних ресурсів не враховано і залишено поза загальною площею.

Наступного ж дня, 20.02.2025 відповідне Рішення 56 сесії VІІІ скликання Солотвинської селищної ради № 3583 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки комунальної власності» надано відповідний дозвіл на поділ земельної ділянки з кадастровим номером :06:001:0001 та 3 (три) окремі земельні ділянки площами: 0.20 га, 5.5 га, 40.7319 га.

Назвав Голова селищної ради ОСОБА_8 і 2 (дві) причини, що стали підґрунтям для вчинення таких дій, а саме:

1.укладення 01.07.2024 Солотвинською селищною радою з компанією за законодавством Англії лідером Міжнародного Консорціуму «Compact Syngas Solutions Limited» Меморандуму про взаємне співробітництво у сфері реалізації виробництва та постачання електричної енергії з використанням газотурбінної та газопоршневої електростанції. Орієнтовна площа необхідної земельної ділянки для укладення подальшої угоди становить 0.20 га.

2.04.07.2024 Солотвинською селищною радою укладено Меморандум із компанією за законодавством Англії 3S «Solar Storage System LTD» про взаємне співробітництво у сфері реалізації будівництва сонячних електростанцій з системою зберігання енергії. Орієнтовна площа необхідної земельної ділянки для укладення подальшої угоди становить 40.0 га.

3.01.08.2024 Солотвинською селищною радою укладено Меморандум із ТОВ «REM & CO» (Польща) про взаємне співробітництво у сфері реалізації проекту будівництва сміттєпереробного заводу. Орієнтовна площа земельної ділянки для укладення угоди становить 5,5 га.

Так, Солотвинська селищна рада вважає, що наявне рішення Господарського суду Закарпатської області порушує права територіальної громади на володіння та користування земельною ділянкою з кадастровим номером :06:001:0001, що робить неможливим реалізацію інвестиційних проектів та розвиток соціальної інфраструктури громади. (лист від 09.07.2025 вих. № 05-22/1443).

Не погодившись з рішенням Господарського суду Закарпатської області у справі №907/689/24 від 03.12.2024 Солотвинська селищна рада звернулася з апеляційною скаргою до Західного апеляційного господарського суду, посилаючись на те, що рішення суду порушує права територіальної громади на володіння та користування земельною ділянкою з кадастровим номером :06:001:0001, що робить неможливим реалізацію інвестиційних проектів та розвиток соціальної інфраструктури громади. (лист від 09.07.2025 вих. № 05-22/1443).

Однак, ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 05.11.2025 провадження у справі за апеляційною скаргою Солотвинської селищної ради було закрито, а судом апеляційної інстанції підтверджено висновок суду першої інстанції про те, що відповідно до частини 4 статті 84 та статті 77 Земельного кодексу України, землі оборони можуть перебувати лише у державній власності.

Таким чином, з комплексного аналізу судових рішень у справах №907/711/17, №907/938/23 та №907/689/24, які наявні в публічному доступі, оскільки їхній текст розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень, а також відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення посадовими особами Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, які наділені організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, умисного використання службового становища всупереч інтересам служби з метою одержання неправомірної вигоди для самих себе чи інших фізичних або юридичних осіб, що завдало тяжкі наслідки охоронюваним законом правам та інтересам держави, зокрема, в особі Закарпатської обласної (державної) військової адміністрації та Адміністрації Державної прикордонної служби України.

На даний час в рамках розслідування кримінального провадження виникла необхідність у накладенні арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :06:001:0001, площею 46,4319 га, розташованої в урочищі «Чонкаш» у с. Нижня Апша, Тячівського району, Закарпатської області з метою запобігання спроб відчужити вказану земельну ділянку на період здійснення досудового розслідування, так як дана земельна ділянка є об`єктом кримінально-протиправних дій і є речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 98 КПК України).

Постановою слідчого від 27.11.2025 земельна ділянка з кадастровим номером :06:001:0001, площею 46,4319 га, розташованої в урочищі «Чонкаш» у с. Нижня Апша, Тячівського району, Закарпатської області визнана речовим доказом.

Прокурор зазначає, що земельна ділянка з кадастровим номером :06:001:0001, площею 46,4319 га, розташованої в урочищі «Чонкаш» у с. Нижня Апша, Тячівського району, Закарпатської області, зареєстрована та належить на праві власності Солотвинській селищній раді, та являється об`єктом злочинного посягання.

Земельна ділянка з кадастровим номером :06:001:0001 може бути використана як доказ у даному кримінальному провадженні та відповідає критеріям, визначеним статтею 98 КПК України.

Наразі рішення Господарського суду Закарпатської області від 03.12.2024 у справі № 907/689/24 лишається без виконання, що підтверджено листами Тячівської районної військової адміністрації від 06.05.2025 вих. № 03-36/592/457, від 12.05.2025 вих. № 9478/06-16, листом відділу державної реєстрації Тячівської міської ради від 05.05.2025 вих. № 0304, листом Солотвинської селищної ради від 30.04.2025 вих. № 05-12/843, листом Солотвинської селищної ради від 02.05.2025 вих. № 05-12/843/1, листом ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області від 29.04.2025 вих. № 10-7-0.2-2037/2-25, листом ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області від 07.05.2025, листом Закарпатської обласної військової адміністрації від 14.05.2025 вих. № 06-16/6104.

Враховуючи плани Солотвинської селищної ради щодо розвитку міжнародних проектів з використанням земельної ділянки з кадастровим номером :06:001:0001, зважаючи на розпочату процедуру поділу даної ділянки, всупереч ряду судових рішень, вбачаються достатні та об`єктивні підстави у накладенні арешту на зазначену земельну ділянку у формі заборони розпоряджатися нею, оскільки даний захід забезпечення кримінального провадження, не дасть можливості вчиняти подальші протиправні дії направленні на зміну володільця земельної ділянки шляхом продажу, поділу, дарування, здійснення інших цивільно - правових угод щодо земельної ділянки з кадастровим номером :06:001:0001.

Прокурор зазначає, що вищевказане майно відповідно до статті 98 КПК України є речовим доказом даного кримінального провадження, а тому в органу досудового розслідування виникла необхідність у накладанні арешту на майно.

На даний час існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вищевказані речі є доказами у кримінальному провадженні, адже вони відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України (вони є матеріальні об`єкти, які могли зберегти на собі сліди злочину, містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження). У зв`язку із цим є необхідність у накладенні арешту на вказане майно з метою збереження речових доказів.

Позиція сторін:

В судове засідання прокурор не з`явилася. Прокурор подала до суду заяву, згідно якої просила розглянути клопотання без її участі. Зазначене клопотання підтримує та просить задовільнити.

Представник Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

У відповідності до ст. 172 КПК України неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Перевіривши докази, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Слідчим суддею встановлено, що слідчою групою відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000135 від 30.05.2025, за фактами умисного використання службового становища посадовими особами Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, всупереч інтересам служби з метою одержання неправомірної вигоди для себе самих чи інших фізичних або юридичних осіб, що завдало тяжкі наслідки охоронюваним законом правам та інтересам держави, зокрема в особі Закарпатської обласної (державної) військової адміністрації та Адміністрації Державної прикордонної служби України, тобто за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Постановою заступника начальника відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП в Закарпатській області підполковника поліції ОСОБА_9 від 27.11.2025 земельна ділянка з кадастровим номером :06:001:0001, площею 46,4319 га, розташованої в урочищі «Чонкаш» у с. Нижня Апша, Тячівського району, Закарпатської області визнана речовим доказом.

Слідчим суддею встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 453368258 від 24.11.2025 року вбачається, що земельна ділянка з кадастровими номером :06:001:0001, площею 46.4319 га, яка розташована за адресою: Закарпатська область, Тячівський район, с. Нижня Апша, на території урочища «Чонкаш» на праві приватної власності належить органу місцевого самоврядування Солотвинській селищній раді Тячівського району Закарпатської області.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160 - 166, 170 - 174 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Згідно ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до частини 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Таким чином арешт може бути накладено на майно у вигляді речей, документів (в тому числі цінних паперів, грошей (у будь якій валюті готівкою або безготівковому вигляді), на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, корпоративні права.

Згідно положень ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст. 170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

У кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) (п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК).

Застосовуючи положення п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК слідчий суддя зауважує, що стандарт доведення «достатні підстави», необхідність застосування якого у даній ситуації передбачає ч. 3 ст. 170 КПК, не вимагає від сторони обвинувачення надання безумовних та беззаперечних доказів, а передбачає необхідність наведення достатньо вагомих фактів та об`єктивних відомостей, аналіз яких у їх взаємозв`язку між собою дозволяє дійти висновку про відповідність вилученого майна критеріям речових доказів.

При цьому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Також, арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Отже, чинним КПК не заборонено з метою збереження речових доказів накладати арешт на майно у кримінальному провадженні, коли у ньому нікому, в тому числі й тим, на чиє майно накладається арешт, не повідомлено про підозру.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 11 ст. 170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст.173 КПК України).

Щодо відповідності майна ознакам речового доказу

Надаючи оцінку тому чи майно, на яке просить слідчий накласти арешт, відповідає ознакам речового доказу, слідчим суддею ураховуються зміст поняття «речові докази» та обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Так, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб (п. п. 1, 2, 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК).

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 98 КПК).

У кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) (п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК)

Метою накладення арешту на це майно, слідчим суддею є забезпечення кримінального провадження у частині збереження речових доказів.

Одночасно, слідчий суддя вважає, що прокурором дотримано вимог ст.ст. 170,171 КПК України і в клопотанні прокурора наявне обґрунтування необхідності арешту на вилучені речі в цій частині виявлені під час огляду місця події та конкретизовано підстави та мета накладення арешту на них.

Слідчим суддею встановлено, клопотанням та матеріалами доданими до клопотання доведено, що земельна ділянка у відповідності до ст. 98 КПК України, має значення у кримінальному провадженні як речовий доказ.

Згідно з практикою ЄСПЛ, який, проаналізувавши питання пропорційності втручання в право на мирне володіння майном, дійшов висновку, що ст.1 Протоколу №1 до Конвенції передбачає втручання в право мирного володіння майном за умови існування розумного взаємозв`язку пропорційності між використаними засобами, якими обмежується право, та ціллю заради досягнення якої застосовуються такі засоби (п. 203 рішення ЄСПЛ від 05.03.2019 у справі «Узан та інші проти Туреччини» / Uzan and others v. Turkey, заяви №19620/05, 41487/05, 17613/08, 19316/08). Тобто, обмежити особу в праві мирно володіти майном можна не просто, коли існує необхідність здійснення такого втручання в її право з метою виконання завдань кримінального провадження, а виключно, якщо виконати завдання кримінального провадження в інший спосіб, аніж через застосування такого обмеження, за наявних обставин неможливо.

Тимчасове накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, хоча власник і обмежується у реалізації всіх правомочностей права власності, такий захід є тимчасовим, відповідні обмеження за вищевказаних фактичних обставин є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження, з урахуванням чого слідчий суддя погоджується, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи осіб з метою виконання завдань кримінального провадження.

Слідчим суддею встановлена безумовна переконливість щодо застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, оскільки у разі його не застосуванні може призвести до зникнення та навіть втрати слідів, предметів як речових доказів, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, окрім того вилучення майна проведено згідно встановленої процедури, враховуючи правову підставу для арешту майна та достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, наслідки арешту майна для інших осіб, приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини та положення ст.1 Протоколу №1 до Конвенції, яка проголошує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, при цьому позбавлення цього права відбувається в суворому додержанні як національного, так і міжнародного законів, щоб не призводити до свавілля з боку правоохоронних органів не втручання в право власності, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, оскільки за його допомогою може бути виконане завдання досудового розслідування щодо встановлення та з`ясування всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, тому слідчий суддя вважає, що клопотання обґрунтоване й підлягає до задоволення з підстав та мотивів викладених вище.

Незастосування арешту майна може призвести до його зникнення, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, а тому наявні правові підстави для арешту майна шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування.

Затакихобставинслідчийсуддяприрозгляді даногоклопотання вбачає потенційну загрозу та шкодудля кримінального провадження вразівідмовиу накладенні арешту та повернення вилученого майна.

Така шкода може виразитись у втраті речового доказу стороною обвинувачення, дасть можливості вчиняти подальші протиправні дії направленні на зміну володільця земельної ділянки шляхом продажу, поділу, дарування, здійснення інших цивільно - правових угод щодо земельної ділянки та унеможливить подальше провадження досудового розслідування та встановленню істини у справі, що очевидно переважає на підсудність в даний час аовідомленої підозри винуватій у вчиненні злочину в особі, а також неможливістю власником (володільцем) тимчасово володіти, розпоряджатися та користуватися вказаним майном. Крім того, матеріали провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою попередження настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, тому підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження слідчий суддя не вбачає.

Застосування будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження, у тому числі арешт майна, є втручанням у права і свободи особи, проте таке втручання можливе, якщо потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання, обов`язковою ж умовою для такого втручання має бути встановлення обставин, які б не допустили до порушення принципу розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Роз`яснити, що згідно ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Таким чином, клопотання прокурора підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.170-173,309 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000135 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України про накладення арешту на майно задовольнити.

Накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :06:001:0001, площею 46,4319 га, розташовану в урочищі «Чонкаш» у с. Нижня Апша, Тячівського району, Закарпатської області, зареєстровану та належну на праві власності Солотвинській селищній раді Тячівського району Закарпатської області (), шляхом заборони користування та розпорядження нею, вчинення будь-яких інших реєстраційних дій, зокрема: поділу, об`єднання, відчуження, передачі в оренду, проведення будівельних робіт на її території.

Відповідно до п. 5 ч. 5 ст. 173 КПК України виконання ухвали в частині внесення відомостей про арешт майна до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно покласти на реєстратора центру надання адміністративних послуг (ЦНАП) Виконавчого комітету Ужгородської міської ради.

Копію ухвали вручити прокурору, а іншим учасникам направити не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.

Ухвала про накладення арешту виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1