Номер провадження: 11-кп/813/2569/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції під час трансляції з ДУ «Одеський слідчий ізолятор», виділені матеріали кримінального провадження №0000330 від 06.03.2025 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Хаджибейського районного суду м.Одеси від 02.10.2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному проваджені №0000330 від 06.03.2025 року,

встановив:

На розгляді Хаджибейського районного суду м.Одеси від 02.10.2025 року перебуває кримінальне провадження №0000330 від 06.03.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.2 ст.15 ч.2 ст.305, ч.3 ст.307 КК України.

Оскарженою ухвалою місцевого суду, в підготовчому судовому засіданні задоволено клопотання прокурора та обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до 30 листопада 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Не погоджуючись з ухвалою суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали, скасувати ухвалу та відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, застосувавши до нього запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Обґрунтовуючи поважність причини пропуску строку на апеляційне оскарження обвинувачений посилається на те, що копію оскарженої ухвали він отримав 06.10.2025 року.

Вимоги апеляційної скарги обвинувачений мотивує тим, що стороною обвинувачення не надано суду доказів, які б підтверджували існування в даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Обвинувачений зазначає, що має серйозні медичні захворювання, які унеможливлюють його перебування в умовах слідчого ізолятору та можуть призвести до фатальних наслідків.

Іншими учасниками кримінального провадження ухвала суду не оскаржується.

Відповідно до вимог ст.422-1 КПК (далі КПК) розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Апеляційний розгляд проведено за відсутності захисника та прокурора, які будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Обвинувачений не наполягав на участі захисника.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження; обговоривши доводи апеляційної скарги та клопотання; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Щодо клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду, колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями ч.1 ст.117 КПК України встановлено, що пропущений з поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Відповідно до п.1-1 ч.2 ст.395 КПК апеляційна скарга на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Частиною 3 ст.395 КПК передбачено, що для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Оскаржена ухвала постановлена судом першої інстанції 02.10.2025 року.

В матеріалах справи відсутні відомості про те, коли саме копія ухвали була вручена обвинуваченому ОСОБА_6 .

Вказані обставини не спростовують доводів обвинуваченого щодо дати отримання копії ухвали - 06.10.2025 року.

Апеляційна скарга подана засобами поштового зв`язку 09.10.2025 року, тобто в межах 5-ти денного строку на апеляційне оскарження, з моменту отримання копії ухвали.

За таких обставин, з метою забезпечення права обвинуваченого ОСОБА_6 на доступ до суду, яке випливає з п.1 ст.6 Європейської конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод» і є невід`ємною частиною права на справедливий судовий розгляд, апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження ухвали Хаджибейського районного суду м.Одеси від 02.10.2025 року був пропущений з поважних причин та підлягає поновленню.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина 1 ст. 404 КПК передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ч.1 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, з огляду на таке.

На теперішній час у кримінальному провадженні мають бути здійсненні дії, що передбачені процедурою судового розгляду для повного, об`єктивного та всебічного дослідження всіх обставин справи, зокрема суд має безпосередньо допитати свідків та дослідити всі докази в кримінальному проваджені.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжкого злочинів в сфері незаконного обігу наркотичних засобів (ч.2 ст.307, ч.2 ст.15, ч.2 ст.305, ч.3 ст.307 КК України), за які, у разі доведеності вини, останньому може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років, із конфіскацією майна.

Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, існуючи ризики, які не зменшилися та не відпали, оскільки останній усвідомлюючи тяжкість можливого покарання, може вдатися до спроб переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, апеляційний суд вважає, що продовжує існувати ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК, а саме, що перебуваючи на свободі обвинувачений може вчиняти нові злочини, оскільки діяльність ОСОБА_6 відповідно до обвинувачення носила цілеспрямований характер, була усвідомленою, прихованою та мала суспільну небезпеку.

Крім того, на думку суду, не можна виключати існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК, а саме, що обвинувачений може впливати на свідків у кримінальному провадженні, оскільки на даний час судом не були здійснені всі дії, що передбачені процедурою судового розгляду для повного, об`єктивного та всебічного дослідження всіх обставин справи, зокрема всі свідки не були допитані безпосередньо судом.

У свою чергу ч.4 ст.95 КПК передбачає, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.

За таких обставин ризики, передбачені пунктами 1, 3 та 5 ч.1 ст.177 КПК на теперішній час продовжують існувати.

Апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачена обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вона має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченої кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Оцінюючи викладені обставини в їх сукупності апеляційний суд вважає, що на даному етапі судового розгляду лише запобіжний захід у тримання під вартою є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігатиме існуючим ризикам.

Беручи до уваги, що інкриміновані ОСОБА_6 злочини характеризується надзвичайно високим ступенем суспільної небезпеки, яка визначається тим, що незаконні операції з наркотичними засобами та їх неконтрольований обіг завдають великої шкоди здоров`ю населення, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду, який керуючись п.5 ч.4 ст.183 КПК не визначив обвинуваченому розмір застави.

Пунктом 1 ч.3 ст.407 КПК встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.

Керуючись статтями 117, 177, 178, 182, 183, 194, 197, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК, апеляційний суд,

постановив:

Поновити обвинуваченому ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали Хаджибейського районного суду м.Одеси від 02.10.2025 року.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Хаджибейського районного суду м.Одеси від 02.10.2025 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 30.11.2025 року включно, без визначення розміру застави залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4