Справа № 466/40/26
Провадження № 1-кп/466/503/26
У Х В А Л А

16 січня 2026 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретаря с/з ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження за за № 0000193 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.08.2024 року відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, раніше не судимого, відносно якого на розгляді Пустомитівського районного суду Львівської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000014 від 13.01.2020, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.4 ст. 28, ч.3 ст. 307 КК України, який утримується у державній установі «Львівська установа виконання покарань №19»

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, раніше не судимого, відносно якого на розгляді Шевченківського районного суду м.Львова перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000150 від 27.04.2022, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 307 КК України, який утримується у державній установі «Львівська установа виконання покарань №19»

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянки України, раніше не судимої, відносно якої на розгляді Жовківського районного суду Львівської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000200 від 14.06.2022, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 307 КК України, та на розгляді Шевченківського районного суду м.Львова, перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001668 від 29.09.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307 КК України, яка утримується у державній установі «Львівська установа виконання покарань №19»,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 307, ч.4 ст.369 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_7

в с т а н о в и в:

14.01.2026 прокурор Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 подав до суду клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів без визначення застави, враховуючи, що строк тримання обвинувачених під вартою завершується 21.01.2025 року включно.

Клопотання вручено обвинуваченим та захисникам.

В обгрунтування клопотання зазначає, що строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 завершується 21.01.2026 року, а тому виникла необхідність у продовженні вищевказаного строку, оскільки ризики, зазначені в ухвалах слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 15.05.2025 року про застосування ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовжені ухвалою слідчого судді востаннє 23.12.2025 року, не зменшились та продовжують існувати. Докази, які дають підстави обвинувачувати ОСОБА_3 у вчиненні особливо тяжкому злочині є вагомими, допустимими та отриманими у встановленому КПК України порядку; вік і стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_3 дозволяє застосування до нього запобіжного заходу, пов`язаного із позбавленням волі; ОСОБА_3 не працевлаштований; у разі визнання винуватим ОСОБА_3 загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років; ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, повязаного з обігм наркотиків. На даний час ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які були встановлені під час досудового розслідування, продовжують існувати. Беручи до уваги те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні умисних тяжкого та особливо тяжкого злочинів передбачених ч.4 ст.369 та ч.3 ст. 307 КК України, санкція статті яких передбачає позбавлення волі на строк від 9 до 12 років, вагомість та обґрунтованість наявних доказів про вчинення ним кримінального правопорушення, є підстави вважати що ризики, передбачені ст.177 КПК України, які слугували підставою для обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є актуальними та не відпали.

Прокурор вказує, що згідно ст.183 КПК України заборон щодо застосування до ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою немає. З урахуванням викладених ризиків та особи обвинуваченого, обставин вчинення та суспільної небезпеки кримінальних правопорушень, у скоєнні яких обвинувачується ОСОБА_3 , прокурор зазначає про необхідність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого не в силі. Також наголошує, що при виконанні судом вимог ч.3 ст.183 КПК України щодо визначення розміру застави, враховуючи те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 307, ч.4 ст.369 КК України, тому просить не визначати розмір застави.

Разом з тим, враховуючи, що строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 завершується 21.01.2026 року, а тому виникла необхідність у продовженні вищевказаного строку, оскільки ризики, зазначені в ухвалі від 08.07.2025 слідчого судді Галицького районного суду м.Львова про застосування та продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та в ухвалах про продовження строку запобіжного заходу, не зменшились та продовжують існувати. Під час оцінки обставин, передбачених ст.178 КПК України, досудове розслідування прийшло до висновків, що наявні докази, які дають підстави обвинувачувати ОСОБА_4 у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів є вагомими, допустимими та отриманими у встановленому КПК України порядку. Це зокрема: вік і стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_4 дозволяє застосування до нього запобіжного заходу, пов`язаного із позбавленням волі; ОСОБА_4 не працевлаштований; у разі визнання винуватим ОСОБА_4 загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років. Такі обставини продовжують існувати, що також зазначено в ухвалах суду про продовження строку тримання під вартою.

На даний час ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були встановлені під час досудового розслідування та на початку розгляду справи по суті продовжують існувати. Беручи до уваги те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні умисних тяжкому та особливо тяжкому злочинах передбачених ч.3 ст. 307, ч.4 ст.369 КК України, санкція статті яких передбачає позбавлення волі на строк від 9 до 12 років, вагомість та обґрунтованість наявних доказів про вчинення ним кримінального правопорушення, є підстави вважати що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які слугували підставою для обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є актуальними та не відпали.

Прокурор вказує, що згідно ст.183 КПК України заборон щодо застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою немає. З урахуванням викладених ризиків та особи обвинуваченого, обставин вчинення та суспільної небезпеки кримінальних правопорушень, у скоєнні яких обвинувачується ОСОБА_4 , прокурор зазначає про необхідність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого не в силі. Також наголошує, що при виконанні судом вимог ч.3 ст.183 КПК України щодо визначення розміру застави, враховуючи те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 307, ч.4 ст.369 КК України, тому просить не визначати розмір застави.

Строк тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_5 завершується 21.01.2026 року, а тому, як зазначає прокурор, виникла необхідність у продовженні вищевказаного строку, оскільки ризики, зазначені в ухвалі від 15.05.2025 слідчого судді Галицького районного суду м.Львова про застосування та продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та в ухвалах про продовження строку запобіжного заходу, не зменшились та продовжують існувати. При оцінці обставин, передбачених ст.178 КПК України, досудове розслідування прийшло до висновків, що наявні докази, які дають підстави обвинувачувати ОСОБА_5 у вчиненні тяжкого особливо тяжкого злочинів є вагомими, допустимими та отриманими у встановленому КПК України порядку, це зокрема: вік і стан здоров`я обвинуваченої ОСОБА_5 дозволяє застосування до неї запобіжного заходу, пов`язаного із позбавленням волі; ОСОБА_5 не працевлаштована; у разі визнання винуватою ОСОБА_5 загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років. На даний час ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які були встановлені під час досудового розслідування, підтверджені про існування під час судового розгляду продовжують існувати. Беручи до уваги те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні умисних тяжкому та особливо тяжкому злочинах, передбачених ч.4 ст.369, ч.3 ст.307 КК України, санкція статті яких передбачає позбавлення волі на строк від 9 до 12 років, вагомість та обґрунтованість наявних доказів про вчинення нею кримінальних правопорушень, є підстави вважати що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які слугували підставою для обрання їй запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є актуальними та не відпали.

Згідно ст.183 КПК України заборон щодо застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою немає. З урахуванням викладених ризиків та особи обвинуваченої, обставин вчинення та суспільної небезпеки кримінальних правопорушень, у скоєнні яких обвинувачується ОСОБА_5 , прокурор вказує про необхідність продовження обвинуваченій запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої не в силі. Також наголошує, що при виконанні судом вимог ч.3 ст.183 КПК України щодо визначення розміру застави, враховуючи те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопо рушеннях, передбачених ч.4 ст.369, ч.3 ст.307 КК України, тому просить не визначати розмір застави.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 підтримав доводи, наведені у письмових клопотаннях просив такі задовольнити, а також просив відмовити у задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_8 про зміну міри запобіжного заходу, визначивши заставу для обвинувачених. Просив також призначити справу до судового розгляду, оскільки обвинувальний акт відповідає вимогам закону та справа підсудна Шевченківському районному суду м.Львова.

Обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 просили підтримати думку захисника адвоката ОСОБА_7 .

Захисник обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_8 заперечив щодо клопотання прокурора та подав письмове клопотання про зміну запобіжного заходу щодо кожного обвинуваченого та просив змінити запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , визначивши заставу як альтернативний запобіжний захід, у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Не заперечував щодо призначення справи до судового розгляду.

Зокрема захисник у клопотанні щодо зміни запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_3 з посиланням на норми права та практику ЄСПЛ зазначає, суд під час розгляду клопотання про обрання чи продовження запобіжного заходу у виді триманні під вартою має розглянути питання про застосування більш м`якого запобіжного заходу та/або визначити розмір застави. Спростовуючи ризики, які зазначає прокурор у клопотання, вказує на те, що обвинувачений ОСОБА_3 має стійкі соціальні зв`язки, з 2004 року перебуває у фактичних шлюбних відносинах та має двох дітей, а також постійне місце проживання. З ним проживають інші члени сім`ї а він є єдиним чоловіком, який утримує сім`ю. Перебуваючи довший час під вартою в обвинуваченого прогресують захворювання. Як ознака належної поведінки також зазначає, що ОСОБА_3 не пропускав судових засідань в Пустомитівському районному суді Львівської області впродовж кількох років, а тому належну поведінку буде мати і в цьому кримінальному провадженні. З урахуванням майнового стану просить визначити мінімальний розмір застави.

Щодо обвинуваченого ОСОБА_9 зазначає, що останній має стійкі соціальні зв`язки, з 1993 року перебуває у зареєстрованому шлюбі та має трьох дітей, один син був інвалідом з дитинства та тепер потребує сторонньої допомоги, має ряд серйозних захворювань. З 2019 року мають постійне місце проживання. До затримання обвинувачений страждав на ряд тяжких захворювань та перебуваючи в ДУ «ЛУВК № 19» стан здоров`я його погіршився, про що до клопотання долучено виписки. Також щодо ОСОБА_9 у Шевченківському районному суді м.Львова здійснюється кримінальне провадження, однак його поведінка в цьому провадженні є позитивною. З огляду на зазначене, обвинувачений буде належно виконувати обов`язки, тому просить визначити мінімальний розмір застави.

Як на підтвердження належної поведінки та відсутність ризиків захисник вказує, що ОСОБА_5 має стійкі соціальні зв`язки, з 2010 року перебуває у зареєстрованому шлюбі та має двох малолітніх дітей. Згідно наданої інформації має тяжке захворювання. Також не ухилялася від явки в судові засідання, в інших кримінальних провадженнях нею внесені застави і її поведінка є належною. З огляду на зазначене, обвинувачена буде належно виконувати обов`язки, тому просить визначити мінімальний розмір застави.

Вивчивши клопотання, заслухавши доводи та заперечення учасників процесу щодо заявлених клопотань, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу суд враховує вимоги п.п.3,4,5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно із якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Водночас, відповідно по п.36 Рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі «Москаленко проти України», Європейський суд зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Як зазначає Європейський суд з прав людини, питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення у справі "Єчюс проти Литви" (Jecius v. Lithuania), N 34578/97, п.93, ECHR 2000-IX).

Обвинуваченим ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Строк тримання обвинувачених під вартою без визначення розміру застави неодноразово продовжувався у встановленому порядку та завершується 21.01.2026 р.

Вирішуючи питання доцільності продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує те, що такі обвинувачуються у вчиненні, в тому числі, умисного тяжкого та особливо тяжкого передбаченого ч.4 ст.369, ч.3 ст.307 КК України, санкція частини статті якої передбачає позбавлення волі на строк від дев`яти і до 1дванадцяти років.

Так, за злочини, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі. Суд вважає, що з врахуванням тяжкості інкримінованих обвинуваченим злочинів і суворості покарання, яке може бути призначено судом в разі доведення їх винуватості, зважаючи на принцип безпосередності дослідження доказів, існують обґрунтовані ризики можливості переховування обвинувачених від суду з метою уникнення покарання, незаконного впливу на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та можливості вчинення іншого умисного злочину, продовження злочинної діяльності.

Такі ризики не зменшилися та продовжують мати місце на даний час.

Суд виходить із принципу забезпечення захисту інтересів суспільства, які переважують правило поваги до особистої свободи, оскільки життя людини є найвищою цінністю, а ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 обвинувачуються, в тому числі, у вчиненні злочину, як незаконний збут наркотичних засобів в особливо великих розмірах, вчиненому повторно, організованою групою.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» №12369/86 від 26.06.1991 вказав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Із вказаного рішення Європейського суду вбачається, що попереднє ув`язнення може бути застосоване стосовно до особи, яка обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, виходячи із самої тяжкості обвинувачення.

Так, судом завершене підготовче судове засідання та призначено розгляд кримінального провадження по суті. Отже, розгляд кримінального провадження не розпочато, не досліджені письмові докази та допити потерпілих і свідків.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою буде відповідати характеру суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року).

Окрім цього, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим не суперечить вимогам ст.5 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод», вказаним у рішенні Європейського суду з прав людини від 09.10.2014 у справі «Чанєв проти України», оскільки в матеріалах справи існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів у відношенні до обвинувачених з визначенням застав як альтернативний запобіжний захід, у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, чи зменшення ризиків заявлених прокурором на даний час не встановлено.

Суд вважає доцільним продовження обвинуваченим ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою. На переконання суду, застосування щодо обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не зможе запобігти вказаним ризикам.

Враховуючи особу обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , документи, що їх характеризують, відомості про стан здоров`я, приймаючи до уваги, що ризики, які стали підставою для обрання щодо обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовження такого на стадії початку судового розгляду, існують на даний час і не зменшилися, є підстави вважати, що обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 можуть переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків: не допитано усіх свідків, показання яких будуть мати важливе значення для встановлення усіх обставин вчинення кримінального правопорушення, а також не встановлено усіх осіб, які можуть бути причетними до вчинення злочину. Також існує ризик вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачуються. Цей ризик обґрунтовується і тим, що відносно ОСОБА_3 на розгляді Пустомитівського районного суду Львівської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000014 від 13.01.2020, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, відносно ОСОБА_10 на розгляді Шевченківського районного суду м.Львова перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000150 від 27.04.2022, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 307 КК України та відносно ОСОБА_5 на розгляді Жовківського районного суду Львівської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000200 від 14.06.2022, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 307 КК України і на розгляді Шевченківського районного суду м.Львова - обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001668 від 29.09.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307 КК України, які не зважаючи на це, на шлях виправлення не стали та повторно обгрунтовано обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів, повязаних з незаконним обігом наркотиків. З огляду на таке, суд дійшов висновку, що їм слід продовжити строк тримання під вартою.

Застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинувачених.

Пояснення захисника адвоката ОСОБА_7 , які викладені в письмовому клопотанні про не обгрунтованість доведення ризиків, зазначені в клопотанні та на даній стадії зменшення наявних ризиків, суд оцінює критично. Як зазначено вище судовий розгляд кримінального провадження по суті не розпочатий. Сторона захисту не спростувала обставин, які б перешкоджали утриманню обвинувачених під вартою, в т.ч. і щодо їх стану здоров`я. Щодо належної поведінки, то слід заначити, що кожен з обвинувачених є учасниками інших кримінальних проваджень, які розглядаються судами. Однак, обставини вчинення кримінальних правопорушень в цьому провадженні мали місце вже після направлення обвинувальних актів до суду щодо обвинувачених.

Також суд зазначає, що ухилення від суду відбувається не тільки шляхом виїзду за межі міста Львова, а будь-яке унеможливлення виконувати обов`язки, як то переховування в Україні.

Згідно вимог п.5 ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави: щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

З урахуванням наведеного клопотання прокурора підлягають до задоволення, а у задоволенні клопотання захисника обвинувачених слід відмовити.

Керуючись ст. 2, 7, 331, 369, 372, 376 КПК України,суд,-

п о с т а н о в и в :

клопотання від 14.01.2026 року прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб без визначення застави, з 17 січня 2026 року і до 17 березня 2026 року включно.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб без визначення застави, з 17 січня 2026 року і до 17 березня 2026 року включно.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб без визначення застави, з 17 січня 2026 року і до 17 березня 2026 року включно.

Для виконання копії ухвали скерувати у Державну установу «Львівська установа виконання покарання (№19) за місцем утримання обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

У задоволенні клопотання від 16.01.2026 захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвину- вачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу-відмовити.

Копії ухвали вручити обвинуваченим, захиснику.

Копію ухвали вручити прокурору Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 . Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення

Повний текст ухвали виготовлений 21.01.2026 року.

Суддя ОСОБА_1