УХВАЛА

12 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 314/1106/15

провадження № 51-487ск26

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_4 у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_5 ,

встановив:

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя вироком від 22 листопада 2024 року визнав невинуватим та виправдав ОСОБА_5 , який органом досудового розслідування обвинувачувався у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185 і ч. 1 ст. 382 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Ухвалив відмовити у задоволенні цивільного позову ФГ «ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення майнової шкоди.

Запорізький апеляційний суд ухвалою від 5 листопада 2025 рокуапеляційні скарги прокурора та представника потерпілого ФГ «ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_4 залишив без задоволення, а вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_5 без змін.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями представник потерпілого подав касаційну скаргу у якій викладено порушення, які, на думку скаржника, допущені у справі № 314/1106/15.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог пунктів 3, 4, 5 ч. 2 цієї статті.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі зазначається судове рішення, що оскаржується.

У той же час, представник потерпілого посилаючись на порушення допущені судами попередніх інстанцій, у вступній частині скарги ставить питання про скасування рішень місцевого і апеляційного судів, а у її резолютивній частині про скасування лише ухвали апеляційного суду з призначенням нового розгляду справи у цьому суді. Таким чином, автор скарги допустив протиріччя.

Пунктами 4, 5 ч. 2 ст. 427 КПК передбачено, що касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із відображенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.

Так касатор посилаючись на допущені судом/судами істотні порушення вимог кримінального процесуального закону значну частину скарги відводить на аналіз фактичних обставин справи і оскарження невідповідності висновків суду фактичним обставинам.

Частина 1 ст. 438 КПК встановлює, що підставами для скасування чи зміни судових рішень судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).

Можливості скасування судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій через невідповідність висновків у них фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК) чинним законом не передбачено.

Невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, однобічність та неповнота судового розгляду самі собою можуть бути підставою для зміни чи скасування вироку місцевого суду апеляційним судом (статті 409, 410 КПК).

Крім того, оцінка доказів, як визначено ст. 94 КПК, є виключною компетенцією суду, який постановив рішення.

Тобто, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, як про це порушує питання у касаційній скарзі представник. Під час розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції керується фактичними обставинами, установленими судами першої та апеляційної інстанцій.

Особа, яка подає касаційну скаргу і заперечує законність судових рішень, має конкретно вказати, у чому полягають допущені, на її думку, порушення норм права, які відповідно до ст. 438 КПК є підставами для скасування чи зміни оспорюваного судового рішення, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог із відображенням того, яким чином такі порушення вплинули на законність та обґрунтованість прийнятого рішення.

Проте адвокат подав касаційну скаргу без додержання зазначених приписів кримінального процесуального закону.

Також, автор скарги обґрунтовуючи неправильне застосування судами закону України про кримінальну відповідальність також посилається на фактичні обставини справи і не ураховує, що Верховний Суд є судом права, а не факту.

З огляду на викладене, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати на конкретні порушення закону, передбачені ст. 438 КПК, що є підставою для зміни чи скасування рішення, а також уточнити та конкретизувати доводи своєї касаційної скарги і належним чином обґрунтувати її доводи.

У зв`язку із вищевикладеним, за наявності підстав, представнику потерпілого потрібно подати касаційну скаргу в новій редакції, взявши до уваги зазначене у цьому рішенні.

Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити її без руху й установити строк для усунення допущених недоліків.

Враховуючи викладене, керуючись ч. 1 ст. 429, ст. 441 КПК, Верховний Суд

постановив:

Касаційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_4 у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_5 залишити без руху та надати йому строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

У разі неусунення зазначених в ухвалі недоліків в установлений строк, скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3