ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 596/1780/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/817/18/26 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - арешт майна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2026 р.

Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5

представника володільця

майна ТОВ АКРІС АГРО ГРУП адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі, в режимі відеоконференцзв`язку, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах володільця майна ТОВ «АКРІС АГРО ГРУП», на ухвалу слідчого судді Гусятинського районного суду Тернопільської області від 29 грудня 2025 року про арешт майна, в кримінальному провадженні, відомості про яке внесеному до ЄРДР за №0000195 від 26 грудня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Гусятинського районного суду Тернопільської області від 29 грудня 2025 року задоволено клопотання прокурора Заліщицького відділу Бучацької окружної прокуратури ОСОБА_7 про накладення арешту на тимчасово вилучене під час проведення огляду місця події 26.12.2025 року майно, в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000195 від 26 грудня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, а саме: автомобіль марки «TOYOTA HILUX» р.н. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 належить ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» адреса Київ, Оболонський район, пр-т Оболонський, 35-А ОФ.3ОО, який зберігається на території відділення поліції №4 (м.Заліщики) Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області, що за адресою: м. Заліщики, вул. С. Крушельницької 25.

Ухвалюючи рішення про арешт майна, слідчий суддя виходив з того, що вказане майно є предметом кримінально протиправних дій, знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі сліди злочину та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому є необхідність у подальших процесуальних діях та його збереженні.

В апеляційній скарзі представник володільця майна ТОВ «АКРІС АГРО ГРУП» адвокат ОСОБА_6 вважає оскаржувану ухвалу такою, що прийнята з порушенням норм процесуального права та не відповідає застосуванням норм матеріального права, внаслідок чого підлягає скасуванню.

В обґрунтування своїх доводів апелянт вказує, що автомобіль «Toyota Hilux», д.н.з. НОМЕР_1 , є об?єктом фінансового лізингу та перебуває у законному володінні та користуванні апелянта на підставі договору фінансового лізингу №21117/06/25-В від 09.06.2025 року. Таким чином, вважає, що арешт майна безпосередньо втручається у речові та майнові права апелянта, який не є стороною кримінального правопорушення.

Стверджує, що накладення арешту на тимчасово вилучене під час проведення огляду місця події 26.12.2025 року майно спричиняє прямі збитки сільськогосподарському виробнику в умовах воєнного стану в Україні, оскільки накладення арешту на автомобіль ТОВ «АКРІС АГРО ГРУП» унеможливлюють виконання господарських зобов`язань перед контрагентами та підрядниками та, як наслідок, може спричинити подальше зупинення сільськогосподарської діяльності ТОВ «АКРІС АГРО ГРУП»

Вказує, що неповернення автомобіля для експертної оцінки та відновлення призведе до прямих фінансових збитків ТОВ «АКРІС АГРО ГРУП», оскільки за договором лізингу передбачено штраф у розмірі 10% від невідшкодованої вартості автомобіля у разі його невідновлення протягом двох місяців з моменту ДТП.

Зазначає, що слідчим суддею не дотримано вимоги ч.4 ст.173 КПК України щодо застосування найменш обтяжливого способу арешту майна, який не призведе до інших наслідків, які суттєво позначаться на інтересах третіх осіб.

На переконання апелянта, оспорюваною ухвалою арешт накладено без встановлення доведених ризиків, передбачених ст. 170 КПК України, а саме без підтвердження ризику відчуження, знищення чи пошкодження автомобіля та без перевірки можливості застосування менш обмежувальних заходів. Фактично арешт накладено формально, лише з огляду на участь автомобіля у ДТП, що не відповідає вимогам пропорційності.

Крім того, вказує, що слідчий суддя не встановив та не оцінив правовий статус апелянта, не залучив власника автомобіля ТОВ «УЛФ-ФІНАНС», не надав оцінки перебуванню автомобіля у фінансовому лізингу та не врахував наслідки арешту для законного користувача та/або власника майна, чим порушив вимоги п. 6 ч. 2 ст. 173 КПК України.

Зазначає, що ч.6 ст.7 ЗУ «Про фінансовий лізинг» передбачена пряма заборона на накладення арешту на об`єкт лізингу.

Окрім того, вказує, що автомобіль не підлягає спеціальній конфіскації, оскільки санкція ч.1 ст.286-1 КК України не передбачає спеціальної конфіскації транспортного засобу, що належить третій добросовісній особі, а тому подальше обмеження права власності є непропорційним.

Звертає увагу колегії суддів, що на час подання цієї апеляційної скарги мета арешту досягнута: транспортний засіб оглянуто; його технічний стан та пошкодження зафіксовано; можливі сліди кримінального правопорушення задокументовано. Таким чином, не існує ризику втрати чи знищення доказової інформації у разі скасування арешту.

Зазначає, що суд дійшов формального висновку про відповідність майна ст. 98 КПК України без належного обґрунтування. Не встановлено, які сліди неможливо зафіксувати без арешту, чому експертні дослідження неможливі без вилучення автомобіля та чому інтереси слідства не можуть бути забезпечені без позбавлення власника права користування майном.

Просить скасувати ухвалу слідчого судді Гусятинського районного суду Тернопільської області від 29.12.2025 року, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на автомобіля «Toyota Hilux», р.н. НОМЕР_1 , зобов`язати компетентних осіб Заліщицького відділу Бучацької окружної прокуратури Тернопільської області та/або компетентних осіб відділення поліції № 4 (м. Заліщики) Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області у кримінальному провадженні №0000195 від 26.12.2025 року, повернути ТОВ «АКРІС АГРО ГРУП» вищевказаний автомобіль.

Одночасно просить поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки ТОВ «АКРІС АГРО ГРУП» не було залучено до участі при розгляді справи, а з повним текстом ухвали слідчого судді Гусятинського районного суду Тернопільської області від 29.12.2025р. ознайомився 15.01.2026 року при моніторингу Єдиного державного реєстру судових рішень.

Заслухавши суддю-доповідача; представника володільця майна ТОВ «АКРІС АГРО ГРУП» адвоката ОСОБА_6 , який підтримав подану апеляційну скаргу і, з наведених у ній мотивів, просить її задовольнити; думку прокурора, який вважає ухвалу слідчого судді місцевого суду законною та обґрунтованою і просить її залишити без змін; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Як вбачається з матеріалів провадження, ухвала слідчого судді Гусятинського районного суду Тернопільської області від 29 грудня 2025 року, постановлена за відсутності ТОВ «Акріс Агро Груп».

За змістом ч. 1 ст. 117 КПК строк виконання процесуальних дій може бути поновлений в тому випадку, якщо його пропущено з поважних причин.

Поважними причинами є ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.

Такими поважними причинами може бути необізнаність заінтересованих осіб про мотиви прийнятого слідчим суддею рішення, що є підставою для поновлення строку апеляційного оскарження за відповідним клопотанням в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 117 КПК.

В матеріалах провадження відсутні відомості про ознайомлення ТОВ «Акріс Агро Груп», у визначений на апеляційне оскарження строк, із змістом судового рішення, ухваленого 29.12.2025 року.

Як вбачається з матерілаів провадження, зі змістом судового рішення представник ТОВ «Акріс Агро Груп» ознайомився 15.01.2026 року.

Апеляційна скарга подана представником ТОВ «Акріс Агро Груп» адвокатом ОСОБА_6 16.01.2026 року.

За таких обставин, колегія судді вважає, що строк на апеляційне оскарження апелянтом пропущено з поважних причин і тому слід його поновити.

Як слідує з матеріалів справи, слідчим відділенням відділення поліції № 4 (м. Заліщики) Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, дані про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 грудня 2025 року за №0000195.

Органом досудового розслідування встановлено, що 25.12.2025 року близько 23 год. 30 хв. водій ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителька с. Новосілка, Чортківського району, Тернопільської області, керуючи в стані алкогольного сп`яніння автомобілем «TOYOTA HILUX», р.н. НОМЕР_1 та рухаючись автодорогою Т-20-15 16 км «Висічка-Дзвиняч» в напрямку від с. Королівка до с.Новосілка, Чортківського району на заокругленій ділянці дороги праворуч не впоралась з керуванням внаслідок чого здійснила з`їзд в кювет де відбулось перекидання транспортного засобу. Внаслідок ДТП пасажирка автомобіля ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ, струс головного мозку, закритий перелом лівої ноги.

26 грудня 2025 року в ході огляду місцевості було виявлено та вилучено автомобіль марки «TOYOTA HILUX», р.н. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 належить ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» адреса Київ, Оболонський район, пр-т Оболонський, 35АОФ.3ОО з механічними пошкодженнями.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому зазначеним Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно вимог ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

В силу вимог ч.2 ст. 170 КПК України слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя, розглядаючи клопотання прокурора, дійшов правильного висновку про необхідність накладення арешту на автомобіль марки «TOYOTA HILUX», р.н. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 належить ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» адреса Київ, Оболонський район, пр-т Оболонський, 35-А ОФ.3ОО .

Так, постановою слідчого СВ ВП №4 (м. Заліщики) Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_10 від 26 грудня 2025 року вищезгаданий транспортний засіб визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Клопотання про накладення арешту на майно прокурор мотивує тим, що вилучений транспортний засіб із пошкодженнями пов`язаний із кримінальним правопорушенням, являється засобом вчинення кримінально - протиправних дій, зберіг на собі сліди кримінального правопорушення, а його використання може призвести до зникнення, втрати, пошкодження чи інших наслідків, що може створити перешкоду у розслідуванні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, дані про яке внесені до ЄРДР 26.12.2025 р.

Колегія суддів погоджується із висновками слідчого судді, що доданими до клопотання документами прокурор довів, що зазначений у клопотанні транспортний засіб «TOYOTA HILUX», р.н. НОМЕР_1 , є речовим доказами у кримінальному провадженні, оскільки міг зберегти на собі його сліди вчинення кримінального правопорушення, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідають критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, та у випадку не накладення арешту на вказане майно, це може призвести до подальшого його приховування, знищення, відчуження та до інших наслідків, які можуть перешкоджати досудовому розслідуванню.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально- протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, з урахуванням обставин кримінального провадження, колегія суддів вважає, що автомобіль «TOYOTA HILUX», р.н. НОМЕР_1 , має суттєве значення для встановлення об`єктивних обставин дорожньо-транспортної пригоди, та відповідно до вимог ч.1 ст.98 КПК України, є речовим доказом у кримінальному провадженні, та потребує детального дослідження за участю відповідних спеціалістів під час проведення необхідних експертиз, що можливо забезпечити шляхом застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Як передбачено п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою збереження речових доказів.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані в повному обсязі.

Так, вирішуючи питання про накладення арешту на вищевказане майно, слідчий суддя, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України обґрунтував сукупність підстав та розумних підозр вважати, що це майно відповідає критеріям, визначеним у статті 98 КПК України.

З огляду на положення ч. 1, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у статті 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000195 про накладення арешту на майно, слідчий суддя дослідив матеріали, додані до клопотання і прийшов до правильного висновку, що з метою збереження вказаного майна, яке відповідає ознакам речових доказів згідно ст. 98 КПК України, застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження повністю узгоджуються з положеннями ст.132 КПК України.

Таким чином, викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що вилучене майно не відповідає критеріям речових доказів, є безпідставними, оскільки встановлені прокурором фактичні обставини кримінальних правопорушень у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що вилучене майно може містити інші відомості, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а отже відповідає ознакам речових доказів, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для його арешту як речових доказів з метою збереження.

З огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, може вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Також не можуть бути безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді доводи апелянта про те, що слідчим суддею не було залучено власника автомобіля ТОВ УЛФ-ФІНАНС, оскільки із матеріалів справи вбачається, що слідчим суддею здійснювалось судове повідомлення ТОВ УЛФ-ФІНАНС, шляхом надсилання на електронну адресу повідомлення про розгляд справи, а отже судом були прийняті всі процесуальні заходи задля повідомлення власника майна про розгляд клопотання прокурора про арешт майна, яке є їх власністю. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Те, що ТОВ «АКРІС АГРО ГРУП» не є стороною у даному кримінальному провадженні, на що звертає увагу апелянт, жодним чином не перешкоджає вирішенню питання щодо накладення арешту на майно, яке перебуває у його користуванні на підставі договору фінансового лізингу №21117/06/25-В від 09.06.2025 року, за умови відповідності такого майна критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, його межі у часі окреслені строками досудового розслідування, які в свою чергу чітко регламентуються нормами статті 219 КПК України, суд апеляційної інстанції роз`яснює, якщо в подальшому відпаде потреба в застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, власник майна або його представник може звернутись до слідчого судді, в порядку статті 174 КПК України з клопотанням про скасування арешту майна.

Доводи апелянта про те, що накладення арешту на тимчасово вилучене під час проведення огляду місця події 26.12.2025 року майно, а саме транспортний засіб «TOYOTA HILUX», р.н. НОМЕР_1 , унеможливлює виконання ТОВ «Акріс Агро Груп» своїх господарських зобов`язань перед контрагентами та підрядниками та, як наслідок, може спричинити подальше зупинення сільськогосподарської діяльності ТОВ «Акріс Агро Груп», не знаходять свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, оскільки не наведено доказів, яким саме чином арешт вказаного транспортного засобу унеможливить виконання сільськогосподарським підприємством своїх функцій.

Доводи апелянта про те, що на вказане майно не може бути накладено арешт, оскільки воно є предметом лізингу, заявником не обґрунтовані, а посилання заявника на положення ч. 6 ст. 7 Закону України "Про фінансовий лізинг" є непереконливі з огляду на приписи кримінального процесуального законодавства, яким регламентом питання арешту майна у кримінальному провадженні.

Так, частиною ч. 6 ст. 7 цього Закону об`єкт фінансового лізингу не може бути конфісковано, на нього не може бути накладено арешт третіми особами у зв`язку з будь-якими діями або бездіяльністю лізингоодержувача, крім випадків, встановлених законом.

Як уже зазначалося, відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті (збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах власників майна, колегією суддів не встановлено.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність того чи іншого майна до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що відповідно до ст.170 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінивши в сукупності всі обставини, з метою досягнення дієвості кримінального провадження, беручи до уваги, що обмеження права власності є розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження - існують правові підстави для арешту майна, тому підстав для скасування ухвали слідчого судді колегія суддів не вбачає.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що слідчим суддею правильно, у відповідності до вимог ст.ст.170-173 КПК України вирішено клопотання прокурора про арешт майна, а тому підстав для скасування вищевказаної ухвали слідчого судді Гусятинського районного суду Тернопільської області від 29 грудня 2025 року, про що ставить питання апелянт, не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.117, 132, 170-173, 404, 405,407, 422 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Поновити адвокату ОСОБА_6 , який діє в інтересах володільця майна ТОВ АКРІС АГРО ГРУП, строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Гусятинського районного суду Тернопільської області від 29 грудня 2025 року.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах володільця майна ТОВ АКРІС АГРО ГРУП, залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Гусятинського районного суду Тернопільської області від 29 грудня 2025 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000195 від 26 грудня 2025 р. без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді