У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 січня 2026 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заявника ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 листопада 2025 року про відмову в задоволенні скарги заявника ОСОБА_5 на постанову дізнавача сектору дізнання Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області від 30.10.2025 р. про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000206, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 листопада 2025 року відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_5 на постанову дізнавача сектору дізнання Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000206, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

В апеляційній скарзі заявник ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою скасувати постанову дізнавача про закриття кримінального провадження № 0000206 та зобов`язати уповноважену особу продовжити досудове розслідування.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі заявник ОСОБА_5 зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, постановленою з істотним порушенням вимог КПК України.

На думку апелянта, слідчий суддя безпідставно погодився з висновком дізнавача про відсутність майнової шкоди, не перевіривши, яким чином та на підставі яких доказів зроблено такий висновок, тоді як обов`язок доказування виду та розміру шкоди згідно зі ст. ст. 91, 92 КПК України покладено на орган досудового розслідування. Крім того заявника не визнано потерпілим у провадженні.

Заявник наголошує, що дізнавач та суд фактично переклали на нього обов`язок доведення шкоди та звели оцінку значної шкоди лише до матеріального виміру, попри те, що ст. 356 КК України охоплює як матеріальну, так і нематеріальну шкоду, а порушення житлових і майнових прав співвласників може становити значну шкоду незалежно від розміру збитків.

ОСОБА_5 зазначає, що в матеріалах кримінального провадження наявні фотодокази демонтажу частини спільної огорожі, зміни конструкції паркану, облаштування окремого входу та хвіртки, пробурення отворів у стіні будинку з монтажем металевих елементів прибудови, що свідчать про фактичне втручання у спільне майно співвласників та зміну порядку користування прибудинковою територією, однак ці матеріали належним чином не досліджені ані дізнавачем, ані слідчим суддею.

На думку заявника, орган досудового розслідування не провів повноцінного огляду місця події, не зафіксував первісний та змінений стан об`єктів, не встановив обсяг і характер матеріальних пошкоджень, не призначив будівельно-технічної чи іншої експертизи, безпідставно дійшовши висновку, що споруда не є капітальною. Слідчий суддя, розглядаючи скаргу, не перевірив повноту цих дій, не оцінив фотодокази, не дав відповіді щодо демонтажу огорожі, зміни конструктивних елементів будинку та зникнення кованої секції паркану, обмежившись формальним посиланням на відсутність шкоди та можливість вирішення спору в порядку цивільного судочинства.

Окремо заявник наголошує, що самовільні дії ОСОБА_6 порушують права усіх 85 співвласників багатоквартирного будинку на спільну сумісну власність, доступ і користування прибудинковою територією та безпечні умови проживання, чим завдано нематеріальної шкоди, яка за практикою Верховного Суду може визнаватися «значною» у розумінні ст. 356 КК України.

Заявник вказує на ігнорування органом досудового розслідування й судом ризиків порушення вимог пожежної безпеки у зв`язку з розміщенням металевих конструкцій та навісу під вікнами житлових приміщень, без залучення спеціалістів ДСНС та будь-якої фахової оцінки. На підставі викладеного ОСОБА_5 вважає постанову дізнавача про закриття кримінального провадження №0000206 передчасною та необґрунтованою, а ухвалу слідчого судді такою, що постановлена без повного та всебічного дослідження доводів скарги і доказів.

Обставини, встановлені слідчим суддею.

До Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла скарга ОСОБА_5 на постанову старшого дізнавача СД Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000206 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України. Скарга обґрунтована, тим що постанова дізнавача є незаконною та необґрунтованою, винесеною передчасно, без дослідження всіх обставин справи.

Слідчим суддею встановлено, що дізнавачем в ході досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000206, здійснено належний аналіз отриманих доказів по даному провадженню і отримано обґрунтоване рішення про відсутність в діянні, складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, оскільки не встановлено, що внаслідок дій ОСОБА_6 будь-якій особі спричинено майнової або будь-якої іншої шкоди, а також не зафіксовано пошкодження майна заявника або інших осіб.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали кримінального провадження, матеріали надані судом та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

У ч. 2 ст. 9 КПК України передбачено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених рішень.

Крім того, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ч. 1 ст. 94 КПК України).

Доказуванню у кримінальному провадженні згідно ч. 1 ст. 91 КПК України підлягають, зокрема, подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Процесуальними джерелами доказів відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України є показання, речові докази, документи та висновки експертів.

В ст. 284 КПК України, визначені підстави та порядок закриття кримінального провадження, а також оскарження такого рішення.

Зокрема, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України, прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження й оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження у їх сукупності.

Як вбачається з аналізу норм кримінального процесуального закону, під час досудового розслідування обов`язково повинні бути дотриманні принципи повноти та об`єктивності, що є оціночними поняттями. Надаючи складові оцінки доказів у провадженні, законодавець, між тим, залишає за слідчим (прокурором або суддею) можливість прийняття (або неприйняття) рішення про наявність підстав для закриття кримінального провадження.

Положеннями ч. 1 ст. 2 КК України передбачено, що підставою для настання кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Складом кримінального правопорушення визнається сукупність закріплених у законі України про кримінальну відповідальність ознак, за наявності яких, реально вчинене суспільно небезпечне діяння визнається кримінальним правопорушенням.

Перевіряючи ухвалу слідчого судді про відмову у задоволенні скарги на постанову дізнавача про закриття кримінального провадження, апеляційний суд виходить з того, що предметом судового контролю є не вирішення спору по суті та не встановлення цивільно-правових наслідків правовідносин між співвласниками, а перевірка того, чи проведено досудове розслідування належним чином, чи зібрано достатній обсяг даних для висновку про відсутність складу кримінального правопорушення та чи відповідає оскаржувана постанова дізнавача вимогам закону.

Як убачається з матеріалів провадження, сектором дізнання Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000206 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України за заявою ОСОБА_5 , стосовно вчинення можливого самоправства, тобто самовільного всупереч установленому законом порядку, вчинення будь-яких дій, правомірність яких оспорюється окремим громадянином або підприємством, установою чи організацією, якщо такими діями була заподіяна значна шкода інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника.

Як встановлено органом дізнання, один із співвласників нежитлового приміщення встановив конструкції та здійснює дії, які, на думку заявника, є самовільними та порушують права інших співвласників, зокрема щодо користування прибудинковою територією та спільним майном.

В межах досудового розслідування дізнавачем 20.08.2025 р. проведено огляд місця події, з фотофіксацією конструкцій, відібрано пояснення від ОСОБА_6 , допитано заявника ОСОБА_5 , отримано відомості, які дали підстави дійти висновку, що встановлені елементи мають характер навісної металевої конструкції («маркізи»), бетонних вазонів та металевої основи, які не є капітальною забудовою та не мають прив`язки до землі, що стало підставою для прийняття рішення про закриття кримінального провадження.

Обов`язковою ознакою складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, є заподіяння значної шкоди інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника. Саме встановлення чи не встановлення такої шкоди є визначальним для оцінки наявності складу правопорушення.

З матеріалів провадження не вбачається, щоб унаслідок дій ОСОБА_6 було зафіксовано пошкодження майна заявника або інших співвласників багатоквартирного будинку, порушення доступу до приміщень чи території, фактичне позбавлення можливості користування спільним майном, або інші наслідки, які б об`єктивно свідчили про заподіяння значної шкоди у розумінні ст. 356 КК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що шкода може бути нематеріальною, самі по собі є правильними за змістом, однак у конкретних обставинах провадження заявник фактично посилається переважно на припущення щодо можливих майбутніх наслідків (ризик порушення конструктивної цілісності будинку, можливе обмеження доступу, потенційні порушення пожежної безпеки тощо), тоді як кримінальна відповідальність за ст. 356 КК України пов`язується з фактом заподіяння значної шкоди, а не з гіпотетичною можливістю її настання.

Посилання заявника на необхідність проведення додаткових слідчих дій, зокрема будівельно-технічної експертизи, встановлення меж самовільно зайнятої території, допит інших співвласників, залучення спеціалістів тощо не свідчать про незаконність закриття провадження у ситуації, коли з уже зібраних даних не вбачається об`єктивних наслідків у вигляді значної шкоди. При цьому, КПК України не встановлює вичерпного переліку процесуальних дій, обов`язкових для кожного провадження, а дізнавач є самостійним у визначенні тактики досудового розслідування (ст. ст. 40, 40-1 КПК України), за умови дотримання вимог повноти, всебічності та неупередженості.

Крім наведеного, апеляційний суд враховує, що у справі наявний виражений спір щодо порядку користування спільним майном і прибудинковою територією та оцінки правомірності встановлених конструкцій, що за своїм характером потребує врегулювання у відповідній процедурі, зокрема цивільно-правовій або адміністративній юрисдикції, а не підміни таких способів захисту кримінальним провадженням за відсутності даних про значну шкоду, як обов`язкової ознаки складу самоправства.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що дізнавачем зібрано достатні дані для прийняття рішення про відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, а постанова про закриття кримінального провадження відповідає вимогам ст. 110 КПК України та є належно вмотивованою. Доводи апеляційної скарги заявника не спростовують наведеного та не свідчать про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону при постановленні ухвали слідчого судді.

Отже, підстав для скасування ухвали слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 листопада 2025 року апеляційний суд не вбачає, у зв`язку з чим апеляційну скаргу заявника слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 листопада 2025 року про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_5 на постанову старшого дізнавача СД Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області від 30.10.2025 р. про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000042, залишити без змін, апеляційну скаргу заявника ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3