ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3065/25 Справа № 214/3546/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 року м. Кривий Ріг

03 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривий Ріг матеріали кримінального провадження № 0000711 за ч. 2 ст. 286 КК України відносно ОСОБА_7 , за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_8 на вирок Саксаганського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 04 серпня 2025 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Саксаганського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 04 серпня 2025 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу, Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, неповнолітніх дітей не має, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі, без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку, визначеного судом в 1 рік, не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Відповідно до вироку суду, 09.03.2025 приблизно в 08 годин 40 хвилин в світлий час доби, водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним мопедом «Delta», реєстраційний номер НОМЕР_1 рухався по проїзній частині вул. Олексія Різниченка, та зупинився на червоний сигнал світлофора, перед перехрестям з пр. 200 років Кривому Рогу, в Саксаганському районі, м. Кривого Рогу, Дніпропетровської області.

Після того, як на світлофорі ввімкнувся зелений сигнал, водій ОСОБА_7 поновив рух керованого ним мопеду «Delta», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та почав виконувати маневр лівого повороту.

Водій ОСОБА_7 , під час повороту ним в ліво на пр. 200 років Кривого Рогу, в Саксаганському районі, м. Кривого Рогу, Дніпропетровської області, мав об`єктивну можливість бачити, що з ліва від нього по регульованому пішохідному переході, проїзну частину перетинають на зелений сигнал світлофору пішоходи, тому він повинен був, повинен був діяти відповідно до п.п. 2.3 (б), та 16.2 Правил дорожнього руху України.

Однак, водій ОСОБА_7 , діючи зі кримінальною протиправною недбалістю, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, виїхав на перехрестя з пр. 200 років Кривому Рогу, в Саксаганському районі, м. Кривого Рогу, та під час виконання ним маневру повороту в ліво, не надав дорогу пішоходу ОСОБА_9 , який в той момент перетинав проїзну частину пр. 200 років Кривому Рогу, в Саксаганському районі, м. Кривого Рогу, з права на ліво по ходу його руху, по регульованому пішохідному переході, на зелений сигнал світлофору, чим порушив вимоги п.п. 2.3 (б); 16.2 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких:

- «2.3 Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

... б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керуванням цим транспортним засобом у дорозі»;

- «16.2 На регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку».

В результаті порушення вказаних правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною умовою для запобігання події, водій ОСОБА_7 на регульованому перехресті, вул. Олексія Різниченка з пр. 200 років Кривому Рогу, виконував маневр повороту в ліво на зелений сигнал світлофору, при цьому не надав дорогу пішоходу ОСОБА_9 , який в той момент перетинав проїзну частину пр. 200 років Кривому Рогу, в Саксаганському районі, м. Кривого Рогу, з права на ліво по ходу його руху, по регульованому пішохідному переході, на зелений сигнал світлофору, та скоїв на нього наїзд.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно висновку експерта № 550/31 від 22.04.2025 року отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритих переломів 5-8 ребр ліворуч, ускладнені гемо- та пневмотораксом ліворуч, закритий перелом латерального виростку лівої великогомілкової кістки, закритий перелом малогомілкової кістки ліворуч, садна обличчя, нижніх кінцівок, які за своїм характером відносяться до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя.

Згідно висновку експерта СЕ-19/112-25/4966-ІТ від 11.04.2025 року між порушенням водієм ОСОБА_7 вимог п.п. 2.3 (б) та 16.2 Правил дорожнього руху України та настанням наслідків заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , є прямий причинний зв`язок.

Своїми діями ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ст. 286 ч. 2 КК України за ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 , правильність обраної судом кваліфікації, просить вирок Саксаганського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 04 серпня 2025 рокускасувати, постановити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік; відповідно до ст. 75 КК України, ОСОБА_7 звільнити від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік; в іншій частині вирок суду залишити без змін. Вважає, що суд І інстанції не в повній мірі врахував обставини даного правопорушення, а саме те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілому ОСОБА_9 завдано тяжкі тілесні ушкодження, а також, той факт, що наїзд на пішохода мав місце на пішохідному переході з пожвавленим рухом пішоходів, що є грубим порушенням Правил дорожнього руху України. Зазначає, що при обранні додаткової міри покарання, судом І інстанції не наведено достатніх підстав, що позбавлення права керування транспортним засобом призведе до втрати єдиного джерела доходу ОСОБА_7 , який за основною професією не є водієм. На думку прокурора, не застосування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, яке передбачене санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, може призвести до можливих правопорушень в подальшому та настанню суспільно - небезпечних наслідків.

Потерпілий ОСОБА_9 до Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг не з`явився, будучиповідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_5 , яка підтримала доводи своєї апеляційної скарги та наполягала на її задоволенні, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які заперечували проти доводів апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки фактичні обставини справи та доведеність вини ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення ніким не оскаржується, в тому числі і обвинуваченим, колегія суддів перевіряє законність вироку тільки в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто, його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, вказані вимоги судом І інстанції виконанні не в повному обсязі.

Що ж стосується покарання, призначеного судом першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що воно не відповідає вимогам Закону про кримінальну відповідальність та особі обвинуваченого ОСОБА_7 , внаслідок м`якості.

З вироку суду І інстанції вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засідання провину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав в повному обсязі, надав визнавальні покази.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначити покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Враховуючи роз`яснення, які містяться в п.п. 1, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Крім цього, відповідно до п. 20 Постанови № 14 Пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення», при призначенні покарання за ст. 286 КК суди мають ураховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень Правил безпеки дорожнього руху України.

Колегія суддів вважає, що при призначені саме додаткового покарання ОСОБА_7 , суд І інстанції не в повній мірі врахував обставини даного правопорушення, а саме те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілому ОСОБА_9 завдано тяжкі тілесні ушкодження, а також, той факт, що наїзд на пішохода мав місце на пішохідному переході з пожвавленим рухом пішоходів, що є грубим порушенням Правил дорожнього руху України.

На думку колегії суддів, при обранні додаткової міри покарання, судом І інстанції не наведено достатніх підстав, що позбавлення права керування транспортним засобом призведе до втрати єдиного джерела доходу ОСОБА_7 , який за основною професією не є водієм.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, що не застосування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, яке передбачене санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, може призвести до можливих правопорушень в подальшому та настанню суспільно - небезпечних наслідків.

Таким чином, з урахуванням викладеного та ступеня тяжкості скоєного кримінального правопорушення, який класифікується за ст. 12 КК України, як тяжкий злочин, суспільну небезпечність вчиненого діяння, особу винного, який провину визнав в повному обсязі, щиро покаявся, відшкодував завдані матеріальні збитки потерпілій стороні, раніше не судимий, відповідно до висновку КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» ДОР в стані сп`яніння не перебував, за допомогою до лікаря-психіатра, лікаря-нарколога не звертався, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора про призначення ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік є обґрунтованими, у зв`язку з чим вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначеного покарання.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду І інстанції і ухвалює новий вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Враховуючи викладене колегія суддів постановляє свій вирок та призначає покарання необхідне для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчинення нових злочинів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Саксаганського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 04 серпня 2025 року відносно ОСОБА_7 - скасувати в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Покласти на ОСОБА_7 обов`язки передбачені ст. 76 КК України, а саме:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця перебування.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді: