Номер провадження: 11-сс/813/2386/25
Справа № 504/4278/25 1-кс/504/464/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Доброславського районного суду Одеської області від 24.11.2025 року відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернопіль, українця за національністю, громадянина України, з повною середньою освітою, не одруженого, який проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді мінометного взводу т.в.о. командира взводу, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

підозрюваного у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000219 від 29.08.2025 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України, -

установив

Зміст оскарженого судового рішення

Ухвалою слідчого судді Доброславського районного суду Одеської області від 24.11.2025 року задоволено клопотання органу досудового розслідування та відносно ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 29.01.2026 року без визначення розміру застави.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що прокурором надано матеріали (докази), які обґрунтовують повідомлену підозру та є достатніми для переконання що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам.

Крім того, ухвалою слідчого судді від 24.11.2025 року було виправлено описку та визначено строк дії ухвали до 29.12.2025 року.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій, не оскаржуючи обґрунтованості пред`явленої підозри, просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або визначити розмір застави, як альтернативний запобіжний захід у розмірі 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що:

-слідчий суддя не виклав самі обставини, які свідчили б про існування ризиків у розумінні ч. 1 ст. 177 КПК України, про недостатність застосування до підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого, аніж тримання під вартою, запобіжного заходу для запобігання ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, з посиланням саме на конкретні докази, зокрема сторони обвинувачення, які обґрунтовували б вказані обставини;

- підозрюваний ОСОБА_7 має постійне місце проживання, військовослужбовець, учасник бойових дій, має позитивну характеристику з військової частини, на обліку в наркодиспансері та психдиспансері не перебуває, раніше не судимий.

Прокурор Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_9 також подала апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді, в обґрунтування якої зазначає, що оскаржуваною ухвалою неправомірно було визначено строк дії ухвали до 29.12.2025 року.

Також зазначає, що прокурор у своєму клопотанні просив продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» на 60 днів (два місяці), посилаючись на те, що за вказаними матеріалами досудового розслідування необхідно у передбачений ст. 219, ч. 4 ст. 294 КПК України строк, у зв`язку з особливою складністю провадження, та для прийняття законного та обґрунтованого рішення у вказаних матеріалах досудового розслідування виконати певний обсяг роботи та дій.

Крім того наголошує, що прокурору необхідно через 36 днів з дня винесення оскаржуваної ухвали знов звертатись до слідчого судді з клопотанням про продовження запобіжного заходу, а враховуючи особливу складність кримінального провадження, особу підозрюваного, а також виключну необхідність послідовного проведення ряду судових експертиз на стадії досудового розслідування, це є недоречним, адже вимагає значної витрати як часу усіма учасниками кримінального провадження, в тому числі суду, так і ресурсів держави на забезпечення насамперед доставки підозрюваного до суду та інших дій, пов`язаних з процесуальною організацією продовження запобіжних заходів.

Просить скасувати ухвалу слідчого судді від 24.11.2025 про часткове задоволення клопотання прокурора та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора та продовжити тримання під вартою ОСОБА_7 на 60 днів без визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника ОСОБА_8 та підозрюваного ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу захисника та заперечували на задоволенні апеляційної скарги прокурора; думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення скарги захисника та підтримала свою апеляційну скаргу; дослідивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Мотиви апеляційного суду

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Зі змісту ч.5 ст.199 КПК України вбачається, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Частиною 4 ст.199 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

При розгляді зазначеного кримінального провадження відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Згідно з ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях (зокрема «Харченко проти України», «Єлоев проти України», «Фельдман проти України») неодноразово акцентував увагу на тому, що доцільність продовження строків тримання під вартою як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу. Таким чином, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і орган досудового розслідування чи прокурор мають навести інші підстави. До того ж, такі підстави мають бути чітко вказані.

Апеляційним судом встановлено, що СВ ВП № 3 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000219 від 29.08.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України.

30.08.2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України.

01.09.2025 року ухвалою слідчого судді Доброславського районного суду Одеської області застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 28.10.2025 року, без визначення розміру застави.

24.10.2025 року ухвалою слідчого судді Доброславського районного суду Одеської області підозрюваному ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, до 29.11.2025 року, без визначення розміру застави.

22.10.2025 року постановою в.о. керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону продовжено строк досудового розслідування кримінального провадження №0000219 від 29.08.2025 року до трьох місяців, до 29.11.2025 року.

24.11.2025 року ухвалою слідчого судді Доброславського районного суду Одеської області продовжено строк досудового розслідування кримінального провадження до 5 (п`яти) місяців, тобто до 29.01.2026 року.

24.11.2025 року ухвалою слідчого судді Доброславського районного суду Одеської області підозрюваному ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, до 29.12.2025 року, без визначення розміру застави.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя в частині наявності підстав, передбачених ст.199 КПК України для продовження строку тримання підозрюваного під вартою, прийняв обґрунтоване рішення, з огляду на таке.

Так, з матеріалів судового провадження вбачається, що на стадії розгляду слідчим суддею питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , останній обґрунтовано підозрюється в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України.

Питання обґрунтованості підозри детально досліджувалось при обранні слідчим суддею запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного, в ході якого було встановлено, що докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра причетності ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому злочину.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК України.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Апеляційний суд вважає, що тяжкість та обґрунтованість пред`явленої на даній стадії досудового розслідування ОСОБА_7 підозри, необхідність завершення досудового розслідування на час розгляду клопотання слідчим суддею, а також існування ризиків, а саме те, що: підозрюваний, перебуваючи на свободі, усвідомлюючи тяжкість можливого покарання у разі доведеності його вини у вчиненні особливо тяжкого злочину, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду; здійснити незаконний вплив на свідків в кримінальному провадженні; виправдовує необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного.

Доводи сторони захисту в частині відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК, апеляційний суд визнає необґрунтованими, з огляду на таке.

Підставою застосування та продовження застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК України.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується та продовжується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати її до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Питання щодо існування ризику переховування підозрюваного ОСОБА_7 детально досліджувалось при обранні відносно останнього запобіжного заходу, а тому з урахуванням обставин інкримінованого злочину, тяжкості можливого покарання та особи підозрюваного, станом на даний час ризик переховування підозрюваного, на думку апеляційного суду, не знизився та продовжує існувати.

Таким чином, обставини даного кримінального провадження, дані про особу підозрюваного, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_7 , який на теперішній час підозрюється у скоєні особливо тяжкого злочину, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення, розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, останній зможе здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним та він продовжує існувати.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК, - впливу на свідків та потерпілої в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками та потерпілими у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

Апеляційний суд визнає неспроможними доводи сторони захисту щодо відсутності ризику незаконного впливу підозрюваного ОСОБА_7 на потерпілу та свідків, оскільки їх покази, які станом на даний час ще не допитані в судовому засіданні, або можливо виникне необхідність в їх додатковому допиті, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, а перебуваючи на свободі, підозрюваний може здійснювати незаконний вплив на свідків, схиляючи до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Ризики вчинення інших кримінальних правопорушень та ризик перешкоджанню кримінальному провадженні іншим чином, також наявні в даному кримінальному провадженні, оскільки досудове розслідування ще триває та не проведено всіх необхідних слідчих (розшукових) дій, тому з метою уникнення від притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності, останній може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Мотивуючи неможливість застосування до підозрюваного ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано врахував те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні ще не завершено, що неможливо буде здійснити у разі ухилення підозрюваного від досудового розслідування при обранні відносно нього іншого запобіжного заходу.

Доводи сторони захисту про те, що слідчим суддею не враховано те, що підозрюваний ОСОБА_7 раніше не судимий, має постійне місце проживання, військовослужбовець, учасник бойових дій, має позитивну характеристику з військової частини, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не спростовують наявності існуючих ризиків у кримінальному провадженні та не нівелюють такі ризики.

Матеріали справи не містять даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою за станом здоров`я. Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування підозрюваного під вартою.

Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновок слідчого судді про існування достатніх підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні злочину, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують застосування запобіжного заходу у виді тримання підозрюваного під вартою.

Разом з цим, апеляційним судом встановлені обставини, які відповідно до положень п.2 ч.3 ст.407 КПК, тягнуть за собою скасування ухвали суду та прийняття апеляційним судом нової ухвали.

Так, відповідно до ч.4 ст.196 КПК слідчий суддя, суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання/продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою або домашнього арешту дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч.4 ст.197 КПК України.

Згідно ст.197 КПК строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

Ухвалою слідчого судді Доброславського районного суду Одеської області від 24.11.2025 року, продовжено строк досудового розслідування кримінального провадження до 5 (п`яти) місяців, тобто до 29.01.2026 року.

Так, слідчий суддя, визначаючи строк продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 36 діб, при цьому, встановивши значний обсяг необхідних слідчих дій для закінчення досудового розслідування (закінчення слідчо-розшукових дій, отримання висновків призначених експертиз), не мотивував належним чином свого висновку в частині продовження запобіжного заходу саме на такий строк, що майже в два рази менший, чим просив слідчий у своєму клопотанні.

Водночас, згідно змісту клопотання, слідчий просив продовжити строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 на 60 діб, без визначення розміру застави.

Задовольняючи клопотання слідчого слідчий суддя продовжив строк тримання під вартою на 36 діб, що в даному випадку є недоцільним, в межах вказаного кримінального провадження, з огляду на значний обсяг та необхідність послідовного проведення ряду судових експертиз.

При цьому, апеляційний суд вважає, що у клопотанні слідчий навів обґрунтовані обставини, на підставі яких завершити досудове розслідування до закінчення дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 неможливо, оскільки для завершення досудового розслідування у кримінальному провадженні необхідно виконати певний обсяг обов`язкових слідчих та процесуальних дій, а також скласти обвинувальний акт, на що потрібен час.

Натомість, апеляційний суд наголошує на тому, що обсяг дій, необхідних для завершення досудового розслідування визначається слідчим та прокурором, та не може бути предметом апеляційного розгляду під час розгляду клопотання про продовження дії запобіжного заходу.

Скасовуючи оскаржену ухвалу та ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд враховує наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України та доведеність існування ризиків (п.п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК), особу підозрюваного, який є громадянином України, військовослужбовець, а також те, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні ще не завершене, що свідчить про необхідність забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, тому вважає за необхідне задовольнити частково клопотання слідчого та продовжити відносно підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення альтернативного запобіжного заходу у виді застави, до 16.01.2026 року.

Щодо вимог апеляційної скарги захисника про можливість визначення підозрюваному ОСОБА_7 застави, як альтернативного запобіжного заходу, апеляційний суд визнає їх необґрунтованими, з огляду на характер та спосіб скоєння інкримінованого кримінального правопорушення, вчиненого із застосуванням над потерпілою насильства та погроз, що у відповідності до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України надає суду право не визначати розмір застави.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу.

З урахуванням встановлених судом обставин, апеляційна скарга захисника підлягає залишенню без задоволення, натомість, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, оскаржена ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, з постановленням нової ухвали.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Доброславського районного суду Одеської області від 24.11.2025 року відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000219 від 29.08.2025 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання т.в.о. заступника начальника СВ ВП № 3 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , погоджене прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 , про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000219, внесеному до ЄРДР 29.08.2025 відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152, ч.1 ст. 263 КК України, задовольнити частково.

Продовжити відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор», в межах строку досудового розслідування, до 16.01.2026.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4