Єдиний унікальний номер 205/9085/16-к
Номер провадження 1-кп/205/361/25
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська
Провадження №1-кп/205/361/25 Справа № 205/9085/16-к
У Х В А Л А

15 квітня 2025 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_3 про визнання доказу очевидно недопустимим під час розгляду кримінального провадження №0003228 від 06.06.2013 стосовно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 Кримінального кодексу України (далі КК),

за участю:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває вищевказане кримінальне провадження.

В судовому засіданні захисником обвинуваченого ОСОБА_4 заявлено клопотання про визнання протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 08.04.2014 та вилучених доказів очевидно недопустимим.

В обґрунтування свого клопотання захисник посилається на ту обставину, що ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2014 року надано слідчому СВ Ленінського РПВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_7 тимчасовий доступ до історії хвороби та іншої медичної документації хворого ОСОБА_6 з метою їх вилучення. В той же час, проведення тимчасового доступу до вказаних документів здійснено оперуповноваженим СДС БЕЗ Ленінського РВ ДМУ ОСОБА_8 , який не мав права на вилучення вказаних документів, що на переконання сторони захисту свідчить про очевидну недопустимість цього доказу.

Прокурор заперечував проти задоволення вказаного клопотання, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. В обґрунтування своє позиції зазначив, що слідчий у кримінальному провадженні не позбавлений можливості надавати доручення, в тому числі й працівникам оперативного підрозділу. Крім того, зазначає, що захисником не наведено які саме фундаментальні права та свободи обвинуваченого були порушені органом досудового розслідування, що давало б підстави для визнання доказу очевидно недопустимим.

Потерпілий та його представники, з аналогічних підстав, заперечували проти задоволення клопотання сторони захисту.

Суд, розглянувши заявлене клопотання, вислухавши думку учасників розгляду кримінального провадження, дослідивши їх доводи та обґрунтування, доходить таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КПК, кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 КПК, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 89 КПК, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

При цьому у ч. 1 ст. 87 цього Кодексу зазначається, що обов`язковою умовою для визнання доказів недопустимими є їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Отримання доказів завжди зумовлене вчиненням стороною кримінального провадження цілеспрямованих дій з метою їх збирання. Із системного аналізу норм кримінального процесуального закону вбачається, що вчинення з цією метою стороною обвинувачення діянь, які істотно порушують права та основоположні свободи людини, має наслідком визнання отриманих у такий неправомірний спосіб доказів недопустимими.

Верховний Суд в постанові від 29 січня 2025 року у справі № 751/503/22, зазначив, що критерії визнання доказів недопустимими обумовлюють диференційований порядок вирішення питання щодо їх недопустимості: під час будь-якого судового розгляду у разі встановлення очевидної недопустимості доказу (ч. 4 ст. 87, ч. 2 ст. 89 КПК) - у випадках, коли такі докази, отримані внаслідок істотного та очевидного порушення прав та свобод людини і їх недопустимість обумовлена такими обставинами, які у будь-якому випадку не можуть бути усунуті в ході подальшого судового розгляду; у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення по суті (ч. 1 ст. 89 КПК) - якщо при отриманні доказів допущено процесуальні порушення, які тягнуть інші порушення прав людини та потребують оцінки на підставі всієї сукупності доказів, що зумовлюють сумніви у достовірності здобутих відомостей та суд має вирішити питання щодо можливості усунення вказаного сумніву на підставі сукупності інших зібраних допустимих доказів.

При вирішенні питання щодо допустимості фактичних даних, отриманих з порушенням процесуального закону, суд в кожному конкретному випадку має встановити: чи спричинило це порушення появу обґрунтованих сумнівів у достовірності фактичних даних, отриманих в результаті проведення процесуальної дії; чи можливо усунути такі сумніви за допомогою інших доказів чи додаткових процесуальних засобів доказування. У цьому випадку докази, отримані з порушеннями КПК, можуть бути використані судом як допустимі лише у разі, якщо: ці порушення не є істотними, тобто не могли вплинути та не впливають на достовірність отриманих фактичних даних; порушення є суттєвими (такими, що породжують сумніви у достовірності доказів), втім такі сумніви можуть бути усунуті іншими зібраними допустимими доказами. Суд здійснює встановлення достовірності доказу шляхом дослідження та аналізу його змісту, перевірки та співставлення з іншими доказами на предмет об`єктивного взаємозв`язку та взаємоузгодження.

З огляду на ту обставину, що захисником у своєму клопотанні не наведено підстав, які б свідчили про істотне та очевидне порушення прав та свобод обвинуваченого ОСОБА_4 , а також, що недопустимість цього обумовлена саме такими обставинами та оскільки захисник у своєму клопотанні посилається виключно на порушення процесуального порядку отримання доказів, суд доходить висновку про відсутність підстав для визнання протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 08.04.2014 та вилучених доказів очевидно недопустимими доказами, а оцінку щодо відповідності вимог КПК при отриманні вказаного доказу, судом буде надано в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення за наслідками розгляду даного кримінального провадження, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання захисника у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 2, 22, 26, 89, 372 КПК, суд,

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_3 про визнання доказу очевидно недопустимим під час розгляду кримінального провадження №0003228 від 06.06.2013 стосовно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1