Справа № 162/541/25
Провадження № 1-кп/162/104/2025
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2025 року селище Любешів

Любешівський районний суд Волинської області у складі

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 01.04.2025 за №0000215 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, непрацюючого, одруженого, несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України (далі КК України)

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 31.03.2025 близько 13 год 10 хв у порушення пунктів

2.3 б), 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, керуючи технічно справним автомобілем марки «VOLKSWAGEN», моделі «TRANSPORTER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою по вул. Центральній с. Цир Камінь-Каширського району Волинської області, неподалік домогосподарства № 86, діючи з необережності у формі кримінальної протиправної самовпевненості, тобто передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій і легковажно розраховуючи на їх відвернення на даній ділянці дороги, проявив безпечність та неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам руху, здійснив зміну напрямку руху, виконавши поворот ліворуч, виїхав на зустрічну смугу руху, не надавши перевагу в русі зустрічному транспортному засобу - мотоциклу марки «KOVI», без реєстраційного номерного знака, під керуванням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався вказаним мотоциклом по своїй смузі руху в зустрічному напрямку, як наслідок допустив зіткнення з останнім.

У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди водій мотоцикла ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді поєднаної тупої травми тіла: субапоневротичного крововиливу правої тім?яної ділянки волосистої частини голови, внутрішньошкірного крововиливу правої лобно-скроневої ділянки обличчя; поверхневих осаднень шкіри лобної ділянки обличчя зліва, лобної ділянки обличчя зліва, латеральній третині основи верхньої повіки правого ока, спинки носа та підборілля; осаднення шкіри латерального кута правої параорбітальної ділянки обличчя; закритої тупої травми грудної клітки (підшкірний крововилив медіальної половини правого надпліччя, правих ключичної, над- і підключичної ділянок грудної клітки; закритий передом діафізу правої ключиці; забої м?яких тканин передньої і задньої грудної стінок); закритої тупої травми заочеревинного простору справа (черезкапсулярний розрив нижньої третини задньої поверхні правої нирки, поширений крововилив заочеревинного простору справа); множинних (до 15 шт.) поверхневих саден задньої поверхні нижньої третини правого передпліччя і тильної поверхні правої кисті; саден і поверхневого садна задньої поверхні межі верхньої і середньої третин лівого передпліччя; множинних (7 шт.) саден передньої поверхні нижньої третини правого стегна і верхнього відділу ділянки правого колінного суглобу; поширених підшкірних крововиливів лівої нижньої кінцівки і лівої половини ділянки тазу; забійно-рваних ран латеральної поверхні нижньої половини лівого стегна з переходом на передньо-латеральну поверхню верхнього відділу ділянки лівого колінного суглобу, латеральної поверхні нижньої третини того ж (лівого) стегна; осаднення шкіри і забійно-рваної рани передньої поверхні ділянки лівого колінного суглобу; осаднення шкіри передньої і передньо-бокових поверхонь верхньої третини лівої гомілки із забійно-рваними ранами (2 шт.) передньої поверхні верхньої третини тієї ж (лівої) гомілки; осаднення шкіри передньої і передньо-медіальної поверхонь середньої третини лівої гомілки; осаднення шкіри передньої поверхні ділянки лівого гомілково-ступневого суглобу і тильної поверхні передплюснової частини лівої ступні; закритого багатовідламкового перелому середньої третини діафізу лівої великогомілкової кістки; садна задньої поверхні нижньої третини лівої гомілки, які за ознакою небезпеки для життя належали би до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

У подальшому, 03.04.2025 близько 02 год 30 хв ОСОБА_7 в результаті тромбоемболії легеневої артерії, яка виникла на фоні посттравматичного тромбозу глибоких вен лівої нижньої кінцівки останнього, що розвинувся у результаті отримання ним закритого багатовідламкового перелому лівої великогомілкової кістки як складової вищеописаної поєднаної тупої травми тіла, помер у хірургічному відділенні КП «Любешівська багатопрофільна лікарня» Любешівської селищної ради.

У прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали, стало грубе порушення водієм ОСОБА_5 вимог Правил дорожнього руху України, а саме:

- п. 2.3 (б) для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміни;

- п. 10.1 перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

- п. 10.4 водій, що виконує поворот ліворуч з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, визнав повністю, повідомив суду про обставини та мотиви вчиненого ним кримінального правопорушення. Підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, та вказав, що відшкодував потерпілій завдані збитки, просив суворо не карати та не позбавляти його права керування транспортними засобами.

Потерпіла ОСОБА_4 підтвердила відшкодування обвинуваченим збитків, будь-яких претензій до нього не має, просила не позбавляти його волі.

Суд, з`ясувавши, що фактичні обставини справи, місця та часу події, про які зазначено в обвинувальному акті, обвинуваченим ОСОБА_5 та його захисником не оспорюються, беручи до уваги думку прокурора та потерпілої, які не заперечили проти проведення скороченого судового розгляду, дійшов висновку про недоцільність за таких обставин дослідження доказів відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України і судовий розгляд обмежено допитом обвинуваченого та дослідженням документів, що стосуються його особи.

Разом з тим, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України, у тому числі, щодо позбавлення права оскарження обставин в апеляційному порядку, суд перевірив, що учасники судового провадження та обвинувачений ОСОБА_5 , зокрема, правильно розуміють їх зміст. Крім того, враховуючи, що вищевикладені показання обвинуваченого є чіткими та послідовними, у суду немає жодних сумнівів у добровільності позиції, яка ствердно висловлена обвинуваченим.

За таких обставин, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, і кваліфікує його дії як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання, не встановлено.

Відповідно до ст. 50 і 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

При призначенні покарання, суд враховує, що кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_5 , згідно зі ст.12 КК України, є тяжким злочином, характер та ступінь суспільної небезпеки вказаного кримінального правопорушення, спосіб вчинення, конкретні обставини справи. З урахуванням змісту допущених порушень ПДР, форми, виду, ступеня вини, незворотних наслідків (смерті людини), з огляду на положення ч.1 ст.69-1 КК України, суд дійшов висновку, що ОСОБА_5 слід призначити покарання ближче до мінімальної межі санкції за санкцією ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Разом з тим, суд бере до уваги обставини, що безпосередньо пов`язані із вчиненням кримінального правопорушення та характеризують поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, повне визнання вини обвинуваченим у вчиненому, характеризуючі дані вказаної особи, зокрема, ОСОБА_5 раніше не судимий, за місцем проживання характеризується добре, документальні дані про звернення за наркологічною та психіатричною допомогою відсутні. Відповідно до висновку, викладеного в досудовій доповіді про обвинуваченого у кримінальному провадженні, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства оцінюється як низький, відділ з питань пробації вважає, що виправлення особи можливе без позбавлення волі. На підставі викладеного, враховуючи позицію потерпілої, пом`якшуючі обставини, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, суд вважає можливим його виправлення без реального відбування покарання, із звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, яке буде достатнім для виправлення ОСОБА_5 та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

При вирішенні питання про доцільність позбавлення ОСОБА_5 права керувати транспортними засобами суд виходить з наступного.

Згідно з п.20, 21 Постанови №14 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року зазначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною статті 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, але й мотиви допущених особою порушень правил дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного, і з огляду на ці обставини визначати доцільність застосування до обвинуваченої додаткового покарання, зокрема позбавлення права керувати транспортними засобами.

Отож, суд виходить із того, що хоча злочин ОСОБА_5 вчинений з необережності, однак спричинив незворотні наслідки смерть людини саме в результаті порушення обвинуваченим ПДР України, а тому вважає за необхідне застосувати до обвинуваченого додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

Призначення такого додаткового покарання буде перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого злочину, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства, правами потерпілої та особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 не застосовувався.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України, скасувавши накладений на них арешт.

Цивільний позов не заявлявся.

Відповідно до положень ч.2 ст.124 КПК України стягнути з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Керуючись ст. 50, 65-67 КК України, ст. 349, 373, 374, 392-395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.75, 76 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_5 в дохід держави витрати за проведення:

- судової інженерно-транспортної експертизи №1587-Е від 07.05.2025 у розмірі 12722 (дванадцять тисяч сімсот двадцять дві) гривні 40 копійок;

- судової інженерно-транспортної експертизи №1586-Е від 06.05.2025 у розмірі 12722 (дванадцять тисяч сімсот двадцять дві) гривні 40 копійок;

- судової інженерно-транспортної експертизи №1589-Е від 09.05.2025 у розмірі 10177 (десять тисяч сто сімдесят сім) гривень 92 копійки;

- судової інженерно-транспортної експертизи №1588-Е від 06.08.2025 у розмірі 12722 (дванадцять тисяч сімсот двадцять дві) гривні 40 копійок;

- судової інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/103-25/6298-ІТ від 27.05.2025 у розмірі 4457 (чотири тисячі чотириста п`ятдесят сім) гривень.

Арешт на майно, накладений на підставі ухвали слідчого судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 02.04.2025, скасувати.

Речові докази, які знаходяться на відповідальному зберіганні на штраф-майданчику тимчасово затриманих транспортних засобів ВПД №1 (сел. Любешів) Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області, а саме:

- легковий автомобіль марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER» білого кольору, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , - повернути власнику ОСОБА_5 ;

- мотоцикл марки «KOVI», чорного кольору, без реєстраційного номерного знака, номер рами НОМЕР_2 , - повернути власнику ОСОБА_8 .

Копію вироку негайно після його оголошення вручити обвинуваченому, прокурору. Інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Любешівський районний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим - з дня отримання його копії.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Любешівського районного суду Волинської області ОСОБА_9