КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/3284/2025 Категорія: ч. 2 ст. 309 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 травня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 002191, внесеного до ЄРДР 22 серпня 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 309 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 23 грудня 2024 року, яким

ОСОБА_8

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сиротенки Глобинського району Полтавської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 8 лютого 2008 року Подільським районним судом міста Києва за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, звільненого 28 вересня 2010 року умовно-достроково, невідбутий строк покарання 1 рік 10 місяців 28 днів,

- 15 січня 2014 року Жашківським районним судом Черкаської області за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КК України до 2 років 10 днів обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 2 роки, ухвалою Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 15 травня 2014 року звільнений з іспитовим строком скасовано та направлено останнього для відбуття покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки 10 місяців з моменту його затримання, ухвалою Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 19 травня 2017 року направлений до місць відбування покарання, згідно ст. 72 КК України зарахований час, попереднього ув`язнення з 11 квітня 2017 року по час доставлення до місця відбування покарання, звільнений 28 грудня 2017 року на підставі ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 20 грудня 2017 року від подальшого відбування покарання у виді обмеження волі на підставі ст. 3 Закону України «Про амністію у 2016 році»,

- 7 листопада 2023 року Дніпровським районним судом міста Києва за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді 1 місяця арешту,

- 17 листопада 2023 року Дніпровським районним судом міста Києва за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді 3 місяців арешту, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю вироків призначено остаточне покарання у виді 4 місяців арешту, яке замінено ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 травня 2024 року на покарання у виді пробаційного нагляду на строк 8 (вісім) місяців, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 59-1 КК України, не відбув,

визнано винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, та йому призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 17 листопада 2023 року від 26 березня 2024 року, заміненого ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 травня 2024 року на покарання у виді пробаційного нагляду на строк 8 (вісім) місяців, остаточно призначено покарання у виді 1 року 1 місяця позбавлення волі,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що 22 серпня 2024 року близько 17 год. ОСОБА_7 , знаходячись поблизу пляжної зони біля озера за адресою: місто Київ, вул. Закревського, 87, на землі знайшов, тим самим незаконно придбав для особистого вживання без мети збуту, один поліетиленовий зіп-пакет з кристалічною речовиною білого кольору, що містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, - PVP, масою не менше 0,319 г, з якої у подальшому частину вжив за допомогою предметів з гуми і скла, від чого на їх внутрішніх поверхнях утворились нашарування речовин коричневого кольору, які містять у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, - PVP, масою 0,048 г та 0,030 г, після чого поклав їх до рюкзаку чорного кольору, який мав при собі, а іншу частину утримував в правій кишені шортів, в які він був одягнутий, тим самим почав незаконно зберігати вказану психотропну речовину, без мети збуту.

Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_7 , незаконно зберігаючи вказану психотропну речовину при собі, 22 серпня 2024 року приблизно о 17.30 год., знаходячись за адресою: місто Київ, вул. Закревського, 87-Б, був зупинений працівниками поліції.

У подальшому, 22 серпня 2024 року в період часу з 18.40 год. до 19.01 год. в ході проведення огляду місця події за адресою: місто Київ, вул. Закревського, 87-Б, у ОСОБА_7 виявлено та вилучено працівникам поліції один поліетиленовий зіп-пакет з кристалічною речовиною білого кольору, що містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, - PVP, масою 0,241 г, а також два предмети із гуми та скла із нашаруваннями на внутрішніх поверхнях речовин коричневого кольору, які містять у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, - PVP, масою 0,048 г та 0,030 г, яку ОСОБА_7 незаконно придбав та зберігав без мети збуту.

Цим же вироком вирішено питання судових витрат та доля речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду в частині призначеного покарання, обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким обрати йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі, з випробувальним терміном та більш м`яке.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що призначене покарання не відповідає тяжкості інкримінованого йому злочину, а також не враховано, що він вину визнав повністю, активно сприяв слідству та повністю розкаявся у вчиненому. Також обвинувачений наголосив на тому, що злочин є небезпечним тільки для нього, не несе загрози оточуючим, що зберігав він наркотичні засоби для власного вживання. На даний час він не вживає наркотичні засоби, не буде їх вживати у майбутньому.

Захисник, повідомлений про день, час та місце апеляційного розгляду у встановленому законом порядку, до суду апеляційної інстанції не з`явився, направивши до суду заяву, відповідно до змісту якої він не може більше здійснювати представництво інтересів ОСОБА_7 , оскільки строк дії контракту з центром надання вторинної правничої допомоги закінчився.

Враховуючи позицію учасників апеляційного розгляду про можливість його проведення за відсутності захисника, зважаючи на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає можливим проведення апеляційного розгляду за відсутності захисника.

Заслухавши доповідь судді,

- позицію обвинуваченого на підтримку доводів апеляційної скарги, який додатково просив застосувати до нього положення Закону України № 4093-ІХ від 21 листопада 2024 року та зарахувати строк позбавлення волі під вартою з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі у зв`язку з неналежними умовами тримання його під вартою у слідчому ізоляторі;

- прокурора, який категорично заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим та наголошуючи на тому, що судом враховані обставини, на неврахування яких посилався обвинувачений,

- дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Відповідно до матеріалів судового провадження під час судового розгляду фактичні обставини кримінального правопорушення ніким не оспорювалися, і дослідження доказів щодо цих обставин судом визнано недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України. Зазначені обставини кримінального правопорушення ніким з учасників судового розгляду не оспорюються як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного розгляду кримінального провадження, а тому висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального правопорушення, з урахуванням положень ч. 2 ст. 394 КПК України, перевірці апеляційним судом не підлягають.

За визнаних судом першої інстанції встановленими та доведеними фактичні обставини кримінального правопорушення дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 2 ст.309 КК України, як незаконне придбання та зберігання психотропної речовини, вчинене протягом року після засудження за цією ж статтею, без мети збуту.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про призначення йому суворого покарання, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Так, вирішуючи питання призначення обвинуваченому виду і розміру покарання судом враховані ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке кримінальний закон відносить до нетяжкого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення аналогічного кримінального правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, зі слів неофіційно працює; обставину, яка пом`якшує покарання, - щире каяття, відсутність обставин, що його обтяжують.

З урахуванням наведеного, даних про особу обвинуваченого, а також враховуючи вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення протягом року після засудження за попереднє кримінальне правопорушення, суд дійшов висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі.

Також судом встановлено, що ОСОБА_7 засуджений вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 17 листопада 2023 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді арешту на строк чотири місяці. Надалі цей вирок суду був приведений у відповідність до зміненого законодавства та ухвалою суду від 20 травня 2024 року це покарання обвинуваченому замінено на пробаційний нагляд на строк вісім місяців.

Вказане покарання у виді пробаційного нагляду обвинуваченим не відбуто та не було розпочато.

З посиланням на положення ст. 71, ст. 72 КК України, суд призначив обвинуваченому покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до покарання за цим вироком невідбутого покарання за вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 17 листопада 2023 року та ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 20 травня 2024.

Саме таке покарання, на думку суду, забезпечить дотримання засад призначення покарання, в тому числі його індивідуалізації, буде справедливим, адекватним і співмірним, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та додатково враховує, що санкція ч. 2 ст. 309 КК України передбачає покарання у виді штрафу від двох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк до трьох років. Оскільки обвинувачений не працює, не має джерел доходу, суд першої інстанції призначив обвинуваченому мінімальне покарання у виді позбавлення волі, передбачене санкцією ч. 2 ст. 309 КК України.

Окрім того, колегія суддів приймає до уваги, що з урахуванням того, що вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 17 листопада 2023 року до покарання у виді арешту на строк чотири місяці, заміненого ухвалою суду від 20 травня 2024 року це покарання обвинуваченому замінено на пробаційний нагляд на строк вісім місяців, яке не відбуто та не було розпочато, обвинуваченому покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71, 72 КК України також призначене у мінімальному розмірі, а саме у виді позбавлення волі на строк 1 рік 1 місяць.

Згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

За змістом ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з ч. 2 вказаної статті особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

При цьому відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п. 3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину й його обставин. Виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався наведених вимог закону, і призначене судом першої інстанції обвинуваченому покарання, з урахуванням встановлених на час судового розгляду обставин та даних про особу обвинуваченого, відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним для досягнення його мети, тобто, необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

Що стосується доводів обвинуваченого про застосування до нього положень Закону України № 4093-ІХ від 21 листопада 2024 року та зарахування строку позбавлення волі під вартою з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі у зв`язку з неналежними умовами тримання його під вартою у слідчому ізоляторі, то вони не ґрунтуються на вимогах Закону, оскільки Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заходів, спрямованих на поновлення прав засуджених осіб та осіб, взятих під варту, у зв`язку з неналежними умовами тримання» № 4093-ІХ від 21 листопада 2024 року передбачені заходи відшкодування за неналежні умови тримання засудженого, які застосовуються у разі засудження таких осіб за вчинення кримінальних правопорушень та полягають у скороченні строку, з якого може бути застосовано умовно-дострокове звільнення, заміні призначеного судом покарання більш м`яким або зняття судимості в порядку, передбаченому Кримінальним кодексом України, а також порядок їх застосування, які вирішуються адміністрацією місця попереднього ув`язнення за певних встановлених обставин.

При перевірці законності вироку суду першої інстанції колегія суддів дійшла висновку, що місцевим судом були встановлені дійсні обставини справи та надана належна оцінка зібраним доказам, правильно застосовані норми матеріального права та не допущено порушень норм процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку суду, а тому апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 376,404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 23 грудня 2024 року щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст. 309 КК України - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, обвинуваченим ОСОБА_7 , який утримується під вартою, - у той же строк з дня вручення копії ухвали.

Судді:

______________________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4