Житомирський апеляційний суд
Справа №289/2526/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/434/25
Категорія ч. 1 ст. 125 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2025 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000129 за апеляційною скаргою прокурора Хорошівського відділу Коростишівської окружної прокуратури Житомирської області ОСОБА_9 на вирок Радомишльського районного суду Житомирської області від 01 січня 2025 року та ухвалу Радомишльського районного суду Житомирської області від 07 січня 2025 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Радомишль, Житомирської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз :

- 04.05.2022 року Радомишльським районним судом Житомирської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, 13.08.2024 умовно-достроково звільнений від відбування покарання на строк 10 місяців 25 днів ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області,

якого визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання у виді 120 (ста двадцяти) годин громадських робіт.

На підставі статей 71 та 72 КК України до покарання призначеного за цим вироком суду у виді 120 годин громадських робіт, що відповідає 15 дням позбавлення волі, частково приєднано невідбуте ним покарання, призначене вироком Радомишльського районного суду Житомирської області від 04.05.2022 року, та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 10 (десяти) місяців 15 (п`ятнадцяти) днів позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 встановлено обчислювати з дня виконання вказаного вироку.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 до набрання вироком суду законної сили не обирався.

Ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 07 січня 2025 року виправлено арифметичні помилки, допущені у п`ятнадцятому, шістнадцятому абзацах мотивувальної частини та другому абзаці резолютивної частини вироку Радомишльського районного суду Житомирської області від 01.01.2025, у зв`язку із чим:

- п`ятнадцятий абзац мотивувальної частини вироку викладено в такій редакції:

«Враховуючи вказане, на підставі ч. 1 ст. 71, ч. 1 ст. 72 КК України, за сукупністю вироків, шляхом складання невідбутого покарання за попереднім вироком, до покарання ОСОБА_7 у виді 120 годин громадських робіт, що відповідає 15 дням позбавлення волі, слід частково приєднати невідбуте покарання у виді 10 місяців 15 днів позбавлення волі.»;

- шістнадцятий абзац мотивувальної частини вироку викладено в такій редакції:

«Відтак, остаточне покарання ОСОБА_7 за правилами ст. ст. 71, 72 КК України, слід визначити у виді 10 місяців 30 днів позбавлення волі»

-другий абзац резолютивної частини вироку викладено в такій редакції:

«На підставі статей 71 та 72 КК України до покарання призначеного за цим вироком суду у виді 120 годин громадських робіт, що відповідає 15 дням позбавлення волі, ОСОБА_7 частково приєднати невідбуте ним покарання, призначене вироком Радомишльського районного суду Житомирської області від 04.05.2022, остаточно призначити покарання у виді 10 (десяти) місяців 30 (тридцяти) днів позбавлення волі»,

в с т а н о в и в:

За обставин встановлених судом та зазначених у вироку, 16.12.2024 року близько 02 години у ОСОБА_7 , який перебував у спальній кімнаті житлового будинку по АДРЕСА_2 , під час словесного конфлікту із ОСОБА_10 , в який втрутився її малолітній син - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виник протиправний умисел на заподіяння тілесних ушкоджень останньому.

У вищевказаний день, час та місці ОСОБА_7 , реалізуючи свій протиправний умисел, будучи невдоволеним поведінкою малолітнього ОСОБА_11 , з метою показати свою перевагу в силі, підійшов до останнього та схопивши його за верхній одяг, кинув на ліжко, після чого, тримаючи в руках «чотки», наніс ними удар по тулубу малолітнього ОСОБА_11 . Після чого, ОСОБА_7 продовжив суперечку з присутньою ОСОБА_10 , тримаючи останню за руки. В цей час малолітній ОСОБА_11 , з метою захисту матері, підійшов та вдарив ОСОБА_7 рукою по спині. Надалі, ОСОБА_7 розвернувся до малолітнього ОСОБА_11 та кулаком правої руки наніс йому один удар по обличчю в ділянку лівого ока, спричинивши тим самим тілесні ушкодження у вигляді синця та садна обличчя, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Умисні дії ОСОБА_7 знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які настали у вигляді отримання потерпілим ОСОБА_11 легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, тобто спричинив потерпілому умисне легке тілесне ушкодження.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_12 не оспорюючи фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, установлених судом, кваліфікації дій та доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 , просить вирок суду скасувати в частині призначення покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.125 КК України у вигляді 200 годин громадських робіт. На підставі ч.1 ст.71, ч.1 ст.72 КК України, з урахуванням ч.4 ст.81 КК України, до цього покарання частково приєднати невідбуту частину покарання, яке призначене вироком Радомишльського районного суду Житомирської області від 04.05.2022, з розрахунку одному дню позбавлення волі відповідає всім годин громадських робіт, і остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді 11 (одинадцять) місяців 10 (десять) днів позбавлення волі.

Ухвалу Радомишльського районного суду Житомирської області від 07.01.2025 про виправлення арифметичних помилок у вироку Радомишльського районного суду Житомирської області від 01.01.2025 - скасувати.

Включити до мотивувальної частини вироку обставину, яка обтяжує покарання ОСОБА_7 - рецидив злочинів. У решті вирок залишити без змін.

Вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначає, що призначаючи остаточне покарання ОСОБА_7 у вигляді 10 місяців 15 днів позбавлення волі суд першої інстанції не дотримався вимог ст.71 КК України, зокрема призначив покарання обвинуваченому менше за невідбуте покарання визначене попереднім вироком Радомишльського районного суду Житомирської області від 04.05.2022 року, у виді 10 місяців 25 днів позбавлення волі. Вказує, що усунення судом першої інстанції ухвалою від 07.01.2025 року вказаного недоліку шляхом виправлення арифметичної помилки є неприпустимим, оскільки таким шляхом суд фактично змінив вирок. Вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано не вказав в мотивувальній частині вироку обставину, яка обтяжує покарання обвинуваченого - рецидив злочину, яка зазначена в обвинувальному акті.

Потерпілий ОСОБА_11 та його представник ОСОБА_13 будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду в судове засідання апеляційного суду не з`явилися. Просили проводити апеляційний розгляд без їх участі.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора в підтримання апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_7 , який погодився з апеляційною скаргою прокурора, та його захисника ОСОБА_8 , який покладався на розсуд суду, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції на підставі ч.2 ст. 382 КПК України за письмовою згодою учасників судового провадження, розглянув обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 у спрощеному проваджені без проведення судового розгляду в судовому засіданні, за відсутності учасників судового провадження, на підставі вивчення обвинувального акту та доданих до нього матеріалів із ухваленням вироку без зазначення доказів на підтвердження встановлених обставин.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 в умисному нанесенні потерпілому ОСОБА_11 легких тілесних ушкоджень, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому апеляційним судом не переглядається. Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст.125 КК України кваліфіковані правильно.

Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Так, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є кримінальним проступком, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Пом`якшуючими покарання обвинуваченого ОСОБА_7 обставинами, відповідно до ст.66 КК України, суд визнав щире каяття.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, відповідно до ст.67 КК України, суд визнав вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини.

Крім того, суд першої інстанції врахував дані про особу ОСОБА_7 , який раніше судимий, за місцем проживання характеризується, як такий щодо якого скарг не надходило, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не працює та не має постійного джерела доходу.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_7 покарання у виді 120 годин громадських робіт в межах санкції ч.1 ст.125 КК України та вважав, що саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції та вважає, що судом не в достатній мірі враховано дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше неодноразово судимий, не працює, вчинив даний умисний злочин в нічну пору доби відносно малолітньої дитини, будучи умовно-достроково звільненим від відбування покарання за попереднім вироком Радомишльського районного суду Житомирської області від 04.05.2022 року, яким його було засуджено за вчинення умисного корисливого злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, а також безпідставно не врахував обтяжуючу покарання обвинуваченого ОСОБА_7 обставину рецидив злочину, яку в обвинувальному акті зазначив прокурор (а.п.2-4).

Враховуючи наведені дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , наявність двох обтяжуючих покарання обставин, а також фактичні обставини вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, колегія суддів вважає, що при ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції було допущено невідповідність призначеного покарання за ч.1 ст.125 КК України ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, через м`якість та неправильно застосовано Закон України про кримінальну відповідальність при призначенні остаточного покарання на підставі ч.1 ст.71 КК України, без врахування вимог ч.4 ст.71 КК України.

Окрім цього, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про те, що судом першої інстанції в порушення вимог КПК України виправлено даний недолік ухвалою про виправлення арифметичної помилки, що є неприпустимим, оскільки вказаною ухвалою фактично погіршено становище обвинуваченого.

Так, відповідно п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 у разі, коли особа була засуджена до позбавлення волі та була звільнена від відбування покарання умовно-достроково (статті 81, 107 КК України) і в період строку умовно-дострокового звільнення вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м`які види покарання.

У відповідності до ч. 4 ст. 81 КК України у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового кримінального правопорушення суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 цього Кодексу.

Відповідно ч. 1 та ч.4 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Відповідно до п. «г» ч.1 ст.72 КК України при складанні покарань за сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення : одному дню позбавлення волі відповідають вісім годин громадських робіт.

З матеріалів провадження вбачається, що згідно вироку Радомишльського районного суду Житомирської області від 04.05.2022 року ОСОБА_7 було засуджено за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 13.08.2024 року ОСОБА_7 було звільнено від відбування зазначеного покарання умовно-достроково на строк 10 місяців 25 днів позбавлення волі.

Призначаючи остаточне покарання ОСОБА_7 на підставі ст.ст. 71 та 72 КК України судом першої інстанції до покарання призначеного за оскаржуваним вироком суду було частково приєднано невідбуте ним покарання, призначене вироком Радомишльського районного суду Житомирської області від 04.05.2022 року, та остаточно призначено покарання у виді 10 (десяти) місяців 15 (п`ятнадцяти) днів позбавлення волі, тобто менше за невідбуте покарання призначене попереднім вироком Радомишльського районного суду Житомирської області від 04.05.2022 року, у виді 10 місяців 25 днів позбавлення волі, що суперечить вимогам ч.4 ст.71 КК України, та в порушення вимог кримінального процесуального закону виправлено вказану помилку в частині призначення покарання ухвалою від 07.01.2025 року шляхом виправлення арифметичної помилки, що є неприпустимим, оскільки погіршує становище обвинуваченого та змінює суть вироку суду.

Отже, враховуючи наведені обставини, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду скасуванню в частині призначення покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, як і ухвала Радомишльського районного суду Житомирської області від 07.01.2025 року про виправлення арифметичних помилок, яка суперечить вимогам ст.379 КПК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно ст.65 КК України колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України, відноситься до кримінальних проступків, дані про особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують його покарання.

Пом`якшуючими покарання обвинуваченого ОСОБА_7 обставинами, відповідно до ст.66 КК України, колегія суддів визнає щире каяття.

Обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.67 КК України, колегія суддів визнає рецидив злочину та вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини.

Відповідно до ст.34 КК України рецидивом кримінальних правопорушень визнається вчинення нового умисного кримінального правопорушення особою, яка має судимість за умисне кримінальне правопорушення.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_7 має судимість за умисне кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України, яка не погашена, та вчинив нове умисне кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України, що відповідно до ст.35 КК України повинно враховуватися при призначенні покарання, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги прокурора щодо наявності обставини, яка обтяжує покарання обвинуваченого рецидив злочинів. А тому, відповідно до ст.67 КК України визнає обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 рецидив злочинів.

Також, апеляційним судом враховано дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше неодноразово судимий, за місцем проживання характеризується, як такий щодо якого скарг не надходило, утриманців не має, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не працює та не має постійного джерела доходу.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_7 слід призначити покарання за ч.1 ст.125 КК України у виді 200 годин громадських робіт, тобто в максимальному розмірі, передбаченому санкцією ч.1 ст.125 КК України.

Окрім того, на підставі ч.1 ст.71, ч.1 ст.72 КК України, остаточне покарання ОСОБА_7 слід призначити за сукупністю вироків, частково приєднавши до покарання за даним вироком у виді 200 годин громадських робіт, що відповідає 25 дням позбавлення волі, невідбуту частину покарання, призначеного вироком Радомишльського районного суду Житомирської області від 04.05.2022 року у виді 10 місяців 25 днів позбавлення волі.

Саме таке покарання, на переконання колегії суддів, буде достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого, а також для запобігання вчиненню нових злочинів.

На підстави наведеного, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції, який не відповідає вимогам матеріального та процесуального права підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з ухваленням нового вироку в цій частині та змінити в частині визнання обставин, які обтяжують покарання. Відповідно підлягає скасуванню і ухвала Радомишльського районного суду Житомирської області від 07.01.2025 про виправлення арифметичних помилок, яка не відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу прокурора Хорошівського відділу Коростишівської окружної прокуратури Житомирської області ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Радомишльського районного суду Житомирської області від 01 січня 2025 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині визнання обставин, які обтяжують покарання та скасувати в частині призначеного покарання.

На підставі п.1 ч.1 ст.66 КК України визнати обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_7 рецидив злочинів.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.125 КК України у виді 200 годин громадських робіт.

На підставі ч.1 ст.71, ч.1 ст.72 КК України, до покарання призначеного за цим вироком суду у виді 200 годин громадських робіт, що відповідає 25 дням позбавлення волі, частково приєднати невідбуте покарання, призначене вироком Радомишльського районного суду Житомирської області від 04.05.2022 року, та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 11 (одинадцять) місяців 10 (десять) днів позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Ухвалу Радомишльського районного суду Житомирської області від 07 січня 2025 року про виправлення арифметичних помилок скасувати.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді: