ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/817/222/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - інші скарги
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2025 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тернопільського апеляційного суду матеріали кримінального провадження №11-сс/817/222/25 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 серпня 2025 року про відмову у відкритті провадження за скаргою захисника ОСОБА_8 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на рішення слідчого в ОВС СВ УСБУ в Тернопільській області ОСОБА_9 від 11 серпня 2025 року та рішення прокурора відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_10 від 15 серпня 2025 року у кримінальному провадженні №0000040, -

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 серепня 2025 року відмовлено у відкритті провадження за скаргою захисника ОСОБА_8 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на рішення слідчого в ОВС СВ УСБУ в Тернопільській області ОСОБА_9 від 11 серпня 2025 року та рішення прокурора відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_10 від 15 серпня 2025 року у кримінальному провадженні №0000040.

Не погоджуючись із рішенням слідчого судді, захисник підозрюваного подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Посилається на те, що слідчий суддя першої інстанції, приймаючи оскаржувану ухвалу, допустив істотне порушення вимог процесуального закону, проявив надмірний формалізм, унаслідок чого сторона захисту підозрюваного була безпідставно позбавлена доступу до правосуддя, а також права оскаржувати рішення слідчого органу та керівництва прокуратури.

Мотивує скаргу тим, що суд першої інстанції відмовою у відкритті провадження не забезпечив повного з`ясування обставин скарги та дослідження доданих до неї матеріалів, чим діяв виключно в інтересах органу досудового розслідування та прокуратури, нехтуючи вимогами об`єктивності та неупередженості.

Вказує на те, що предметом оскарження було не лише питання відмови у закритті кримінального провадження, а й бездіяльність керівника обласної прокуратури, яка полягала у невчиненні процесуальних дій та нерозгляді клопотання захисника підозрюваного від 15 серпня 2025 року, що підлягає оскарженню відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України.

Вважає, що висновки слідчого судді є помилковими, передчасними та такими, що суперечать нормам КПК, оскільки суд не надав оцінки доводам скарги, неправильно витлумачив норми процесуального закону, виніс рішення, не передбачене законодавством, чим обмежив право підозрюваного на судовий захист.

Звертає увагу, що суд першої інстанції допустив упередженість щодо підозрюваного ОСОБА_7 , створив нерівність сторін у процесі, а також своїм надмірним формалізмом фактично унеможливив доступ сторони захисту до правосуддя. При цьому апелянт посилається на практику Верховного Суду (постанова у справі № 937/1059/20 від 24.03.2021), де аналогічні порушення були визнані обмеженням права на судовий захист.

Вказує, що продовження тримання під вартою у статусі підозрюваного без належного судового контролю значно погіршує його правовий статус, порушує право на свободу пересування, доступ до інформації по справі, медичне лікування та належне досудове розслідування.

Заслухавши суддю-доповідача, підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів, прокурора, який заперечив щодо її задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних міркувань.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, змагальність сторін, диспозитивність та розумність строків розгляду справи.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченим нормами КПК, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантується право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права та свободи людини і громадянина захищаються судом, при цьому кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з положеннями ст. 24 КПК України, які узгоджуються з приписами ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Разом з цим, специфіка кримінальної процесуальної діяльності визначає особливу процедуру оскарження дій (бездіяльності) і рішень осіб, які її здійснюють, водночас право на оскарження у кримінальному процесі забезпечується встановленням у нормах КПК порядку і строків принесення (у деяких випадках і розгляду) скарг на дії (бездіяльність) і рішення суду, слідчого судді, прокурора, слідчого.

Тому главою 26 КПК України і передбачений інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності на стадій досудового розслідування, який служить вихідною гарантією захисту прав учасників кримінального провадження і є однією із засад кримінального провадження.

При цьому, стаття 303 КПК України наводить вичерпний перелік випадків оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора на досудовому розслідуванні.

Зокрема, в ч. 1 ст. 303 КПК України передбачено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування; рішення слідчого, прокурора про зупинення досудового розслідування - потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження; рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником; рішення прокурора про закриття кримінального провадження та/або провадження щодо юридичної особи - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження; рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою; рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора при застосуванні заходів безпеки - особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом; рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником; рішення слідчого, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу, - підозрюваним, його захисником чи законним представником, потерпілим, його представником чи законним представником; рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування - особою, якій відмовлено у задоволенні скарги, її представником, законним представником чи захисником; повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником; відмова слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, - стороною захисту, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, її представником.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, захисник ОСОБА_8 звертався до слідчого ОСОБА_11 із клопотанням про закриття кримінального провадження №0000040 від 31.05.2025р. у частині підозри відносно ОСОБА_7 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1 КК України, у зв`язку із відсутністю в діях підозрюваного складу цього злочину. Вирішуючи подане клопотання слідчий ОСОБА_12 у постанові від 11 серпня 2025 року відмовив у задоволенні клопотання захисника та вказав, що наявні у справі докази свідчать про наявність об`єктивної та суб`єтивної сторони складу інкримінованого ОСОБА_7 злочину.

Не погоджуючись із винесеною слідчим постановою від 11 серпня 2025 року, захисник оскаржив її до керівника Тернопільської обласної прокуратури, на що отримав відповідь прокурора відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_6 про те, що рішення слідчого про відмову в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, під час досудового розслідування не оскаржуються.

Відмовляючи у відкритті провадження за скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 , слідчий суддя вказав, що норми ч. 1 ст. 303 КПК України не передбачають права на оскарження відмови в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, і як наслідок відмови прокурора у перегляді цього рішення.

З огляду на вищенаведене, слідчий суддя вірно відповідно до ч. 4 ст. 304 КПК України відмовив у відкритті провадження оскільки скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Колегія суддів погоджується із таким висновком слідчого судді, оскільки зі змісту ч. 1 ст. 303 КПК України вбачається, що оскаржуване рішення прокурора та слідчого, які полягають у відмові в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 284 КПК України та відмові прокурора у перегляді цього рішення, не можуть бути предметом розгляду слідчим суддею, у зв`язку з чим доводи захисника підозрюваного про необґрунтовану відмову у відкритті провадження у справі є безпідставним.

Водночас ч. 2 ст. 303 КПК України передбачено, що скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

Перевіряючи доводи апелянта про те, що ухвала слідчого судді обмежила доступ підозрюваного до правосуддя та позбавила його права на оскарження рішень слідчого і прокурора, колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності, які можуть бути оскаржені на стадії досудового розслідування, чітко визначений у ч. 1 ст. 303 КПК України. Оскільки рішення слідчого від 11.08.2025 р. та відповідь прокурора від 15.08.2025 р. до цього переліку не відносяться, суд першої інстанції правомірно відмовив у відкритті провадження.

З приводу тверджень апелянта про те, що бездіяльність керівника обласної прокуратури, яка полягала у нерозгляді клопотання підлягає оскарженню за п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, колегія суддів зазначає, що наведена норма стосується лише випадків, коли слідчий, дізнавач або прокурор зобов`язані вчинити процесуальні дії у визначений законом строк (наприклад, внесення відомостей до ЄРДР чи повернення тимчасово вилученого майна). У даній справі йдеться про відмову в задоволенні клопотання щодо закриття провадження, яка прямо виключена з предмета судового контролю на цій стадії.

Перевіряючи доводи апелянта про те, що слідчий суддя не надав оцінки всім доводам скарги та діяв упереджено, колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки слідчий суддя розглянув питання в межах наданих йому законом повноважень, відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України. Виходячи з того, що скарга була подана на рішення, яке не підлягає оскарженню, суд не мав правових підстав досліджувати інші матеріали чи оцінювати додаткові аргументи сторони захисту.

З приводу тверджень апелянта про те, що суд першої інстанції проявив надмірний формалізм і створив нерівність сторін, колегія суддів зазначає, що дії слідчого судді ґрунтувалися виключно на вимогах КПК України, який не передбачає можливості розширеного тлумачення ст. 303 КПК. Відмова у відкритті провадження у такому випадку не є проявом упередженості, а є прямим виконанням процесуального закону.

Перевіряючи доводи апелянта про те, що продовження тримання під вартою без належного судового контролю порушує права підозрюваного, колегія суддів вважає їх такими, що не стосуються предмета даного апеляційного розгляду, оскільки ухвала слідчого судді від 29.08.2025 р. стосувалася виключно питання допустимості оскарження постанови слідчого від 11.08.2025 р. і відповіді прокурора від 15.08.2025 р. Питання продовження запобіжного заходу регулюється окремими нормами КПК (глави 18, 21).

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржувана ухвала слідчого судді про відмову у відкритті провадження за скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 постановлена з дотриманням вимог статей 303, 304 КПК України.

Тому апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ним ухвалу слідчого судді - без змін.

Керуючись вимогами статтями 303, 304, 376, 404, 405, 407, 409, 413, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 серпня 2025 року про відмову у відкритті провадження за скаргою захисника ОСОБА_8 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на рішення слідчого в ОВС СВ УСБУ в Тернопільській області ОСОБА_9 від 11 серпня 2025 року та рішення прокурора відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_10 від 15 серпня 2025 року у кримінальному провадженні №0000040, - без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді