Справа № 367/7833/15-к Головуючий в 1 інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3539/2025 Доповідач: ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

19 травня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі

суддів: ОСОБА_2 (головуюча), ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар - ОСОБА_5

за участю:

прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

захисника (в режимі ВКЗ) - ОСОБА_8

представника потерпілої - ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0000134від 15.05.2015 року за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Ірпінського міського суду Київської області від 23 січня 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Ірпінського міського суду Київської області від 23 січня 2025 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Гостомель Київської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, проживаючого за адресою:АДРЕСА_1 , раніше не судимого, засуджено:

за ч. 1 ст. 135 КК України до покарання у виді позбавлення волістрокомна 2 (два) роки;

за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки;

відповідно до положень ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_7 звільнено від призначеного судом покарання за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності;

до набрання вироком законної сили ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор»;

строк відбування покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі визначено обчислювати з 23 січня 2025 року;

цивільний позов ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину, задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 3121 (три тисячі сто двадцять одна) грн. 00 коп. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 300 000 (триста тисяч) грн. 00 коп., а у задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 в іншій частині - відмовлено;

вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

Відповідно до вироку, ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 2108», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 14 травня 2015 року близько 23 години 30 хвилин на проїзній частині вулиці Вокзальна в м. Буча Київської області, в районі будинку № 58-а, в напрямку селища Гостомель Київської області, в порушення вимог п. 2.3 б) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002 (далі - ПДР), відповідно до якого водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не був уважним під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою та не реагував на її зміну, грубо порушуючи вимоги п.12.4 ПДР, згідно з яким у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 60 км/год, рухався на вул. Вокзальна в м. Буча Київської області зі швидкістю 100-120 км/год, порушуючи вимоги п. 10.1 ПДР, відповідно до яких перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, перед здійсненням маневру обгону автобуса «IVAN», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку, не переконався у безпечності своїх дій, та маючи можливість об`єктивно виявити пішохода ОСОБА_11 , яка рухалася по зустрічній смузі руху в попутному напрямку, ближче до правого, по напрямку руху до м. Ірпінь краю проїзної частини, здійснив наїзд на останню, у результаті чого ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження, від яких загинула на місці пригоди.

Грубе порушення водієм ОСОБА_7 вимог п.п. 2.3 б), 10.1, 12.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002, перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді смерті потерпілої ОСОБА_11 .

Таким чином, своїми діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_11 .

Крім того, ОСОБА_7 14 травня 2015 року близько 23 години 30 хвилин після наїзду на пішохода ОСОБА_11 автомобілем «ВАЗ 2108», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким він керував, в районі будинку № 58-а, на вул. Вокзальній в м. Буча Київської області, усвідомлюючи те, що своїми протиправними діями поставив потерпілу ОСОБА_11 в небезпечний для її життя та здоров`я стан, оскільки остання в результаті дорожньо-транспортної пригоди отримала тяжкі тілесні ушкодження і була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, маючи змогу надати потерпілій ОСОБА_11 допомогу, не виконав свого громадського обов`язку, що покладав на нього закон і загальновизнані норми моралі: не переконався чи потерпіла ОСОБА_11 потребує допомоги, байдуже поставився до наслідків для останньої, не викликав карету швидкої медичної допомоги, не доставив потерпілу до медичного закладу, ніяких заходів з надання допомоги не вжив і з метою уникнення відповідальності залишив місце пригоди, хоча мав можливість і повинен був прийняти міри з надання допомоги потерпілій ОСОБА_11 , чим порушив вимоги п.п. 2.10. а), г), д) ПДР, в яких зазначено, що в разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди; г) вжити можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілим, викликати карету швидкої медичної допомоги, а якщо це неможливо, звернутися за допомогою до присутніх і відправити потерпілих до лікувального закладу; д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду органи чи підрозділи міліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати на прибуття працівників міліції.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 135 КК України, а саме завідоме залишення без допомоги особи, яка перебувала в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той хто залишив без допомоги, мав змогу надати їй допомогу, а також коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

В апеляційній скарзі захисник вважає, що оскаржуваний вирок не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та при його проголошенні було істотно порушено вимоги кримінального процесуального закону України. В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказав, що стороною обвинувачення не доведено вину обвинуваченого у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України, а судом у вироку зроблені висновки, які не відповідають фактичним обставинам справи, та було допущено грубе порушення норм кримінального процесуального законодавства України. Так, зазначив про те, що покази свідків та потерпілої не підтверджують, що обвинувачений на автомобілі ВАЗ 2108 починав рух, перестроювався чи змінював напрямок руху, а навпаки вбачається, що ОСОБА_7 продовжував їхати на вул. Вокзальній в м. Буча, не змінюючи напрямку руху. Крім того, маневр обгону не є тотожнім із маневром перестроювання і регулюється вимогами п. 14 ПДР, однак у порушенні правил обгону ОСОБА_7 не обвинувачується. Разом з тим, вказав про те, що згідно з висновком експерта від 02.06.2025 № 5-01/427 неможливо встановити де відносно елементів дороги та на якій смузі руху відбувся наїзд автомобіля ВАЗ 2108 на пішохода через відсутність слідової інформації. Також зазначив, що під час проведення слідчого експерименту 01.10.2015 року в період з 19 год. 50 хв. до 20 год. 30 хв. до участі в такій процесуальній дії не було залучено потерпілу, а під час проведення слідчого експерименту 01.10.2015 року в період з 20 год. 35 хв. до 21 год. 30 хв. до участі в ньому не було залучено обвинуваченого, що порушує їх право на захист під час проведення слідчих дій, позбавляє права надавати пояснення, висловлювати заперечення. Також у протоколах проведеного слідчого експерименту не зазначено усіх учасників цієї процесуальної дії, а саме не вказано статиста, за допомогою якого визначався темп руху пішохода, що унеможливлює визначити чи був такий статист подібним потерпілій. Крім цього, слідчий експеримент проводився в відмінні від умов скоєння ДТП сезону року, час та погодні умови, а тому обставини визначення відстані видимості пішохода та елементів дороги безпідставні. Разом з цим, вказав, що потерпілою було порушено вимоги п. 4.1 ПДР, згідно якої пішоходи повинні рухатись по тротуарах і пішохідних доріжках, тримаючись правого боку, і як вбачається з ілюстративної фото таблиці доданої до протоколу огляду місця події ДТП від 15.05.2015 року по обох сторонах дорожнього покриття на вул. Вокзальна маються тротуари, а тому потерпіла, рухаючись по проїжджій частині дороги, порушила вимоги ПДР, в разі відсутності якого ДТП не відбулась би. Вказав, що хоч ОСОБА_7 своїм автомобілем завдав потерпілій тілесні ушкодження, що призвели до її безпорадного стану, а в подальшому смерті, але не з його вини вона опинилась у небезпечному для життя стані. Також зазначив, що виходячи з показів свідків, ОСОБА_7 перебував на місці ДТП і чув, що вже викликано екстрену швидку медичну допомогу, а оскільки не надано доказів, що він має знання в галузі медицини, то він не міг здійснити інших дій, направлених на збереження життя потерпілої. Вважає, що при ухваленні вироку були істотно порушені вимоги кримінального процесуального закону, а саме порядок доведеності вини, презумпція невинуватості, внаслідок чого оскаржуваний вирок є незаконним та необґрунтованим. Просив оскаржуваний вирок скасувати та закрити кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України.

15 травня 2025 року на адресу суду апеляційної інстанції надійшло клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 286 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності та закриття кримінального провадження щодо нього.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, думку захисника та обвинуваченого, які підтримали заявлене захисником клопотання, при цьому обвинувачений висловив свою згоду на закриття кримінального провадження та повідомив, що йому роз`яснені та зрозумілі наслідки закриття кримінального провадження з вказаних підстав; прокурора, який не заперечував щодо задоволення клопотання захисника обвинуваченого та закриття кримінального провадження з підстав, передбачених ст. 49 КК України; представника потерпілого, який не заперечував щодо звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та просив вирок суду в частині вирішення цивільного позову залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи клопотання, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 286 КПК України звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом. Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Як вбачається з вироку Ірпінського міського суду Київської області від 23 січня 2025 року, ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України. Також вказаним вироком ОСОБА_7 на підставі ч. 5 ст. 74 КК України звільнено від призначеного судом покарання за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності.

Рішення суду в частині звільнення ОСОБА_7 на підставі ч. 5 ст. 74 КК України від призначеного судом покарання за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності,учасниками судового провадження не оспорюється, у зв`язку із цим вирок у цій частині, відповідно до положень ч. 1 ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції не переглядається та залишається без змін.

Вирішуючи заявлене захисником ОСОБА_8 клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 286 КК України та закриття кримінального провадження в цій частині, яке було підтримано обвинуваченим ОСОБА_7 , колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, інкриміноване ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 286 КК України було вчинено 14.05.2015 року.

Санкція ч. 2 ст. 286 КК України (в редакції закону чинного на час вчинення кримінального правопорушення) передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Відповідно до положень ст. 12 КК України в редакції, чинній на час розгляду клопотання, вказане кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжкого злочину.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло десять років - у разі вчинення тяжкого злочину.

Колегія суддів вважає, що оскільки з дня вчинення інкримінованого ОСОБА_7 тяжкого злочину минуло десять років, останній протягом цього періоду не ухилявся від досудового розслідування або суду, вперше притягається до кримінальної відповідальності - він може бути звільнений від кримінальної відповідальності на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України.

Оскільки закон не пов`язує можливість застосування правил ч. 1 ст. 49 КК України із визнанням особою вини, обов`язковою передумовою для закриття кримінального провадження у справі є наявність згоди особи на звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 підтримав заявлене його захисником клопотання та просив звільнити його від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 286 КК України на підставі ст. 49 КК України, а кримінальне провадження щодо нього в цій частині закрити.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку щодо необхідності задоволення клопотання захисника ОСОБА_8 про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 286 КК України на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження щодо нього в цій частині.

Керуючись ст.ст. 284, 404, 405, 407, 417, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Ірпінського міського суду Київської області від 23 січня 2025 року в частині притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 286 КК України скасувати.

ОСОБА_7 звільнити від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 286 КК України з підстав, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України, а кримінальне провадження в цій частині - закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

В решті вирок Ірпінського міського суду Київської області від 23 січня 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

ОСОБА_7 звільнити з-під варти в залі суду негайно.

Ухвалу може бути оскаржено у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4