ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 672/1173/24

Провадження № 11-кп/820/314/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря

судового засідання: ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

представника потерпілого

ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому та в режимі відеоконференції кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002847 від 12 вересня 2024 року, за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_10 , захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Городоцького районного суду Хмельницької області від 29 січня 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Городок Хмельницької області, зареєстрованого та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, не працює, в силу ст.89 КК України не має судимостей,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.286-1, ч.1 ст.382 КК України та призначено йому покарання:

- за ч.1 ст.286-1 КК України у виді 1 року позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки;

- за ч.1 ст.382 КК України у виді 1 року позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України призначено остаточне покарання шляхом часткового складання призначених покарань та встановлено остаточне покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Судом вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу ОСОБА_6 залишено попередній цілодобовий домашній арешт.

Зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_6 1 (один) день, на який він був затриманий, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

На підставі ч.7 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_6 у строк відбутого покарання строк запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту за період часу з 14 вересня 2024 року по 29 січня 2025 року, з розрахунку 3 дні цілодобового домашнього арешту за 1 день позбавлення волі.

За вироком суду, ОСОБА_6 , будучи постановою Городоцького районного суду Хмельницької області у справі №672/1137/23 від 18.12.2023, що набрала законної сили 10.01.2024, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, якою на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, а також постановою Городоцького районного суду Хмельницької області у справі №672/336/24 від 10.04.2024, що набрала законної сили 23.04.2024, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, якою на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 34 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки, на підставі ч.3 ст.30 КУпАП з врахуванням постанови судді Городоцького районного суду Хмельницької області від 18.12.2023 року приєднано невідбуту частину стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами та визначено ОСОБА_6 остаточне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на три роки та дев`ять місяців, діючи умисно, достовірно знаючи про наявність цих постанов суду та будучи ознайомлений з ними, з метою їх невиконання в частині позбавлення права керування транспортним засобом, маючи реальну можливість їх виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, ігноруючи вимоги постанов суду та усвідомлюючи протиправність своїх дій, умисно ухилився від виконання постанов суду та 12.09.2024 близько 16 години водій ОСОБА_6 у порушення п.п.2.9. (а) Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 (далі Правил дорожнього руху), а саме: перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, будучи позбавленим права керування транспортними засобами, керуючи технічно справним автомобілем «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , у салоні якого на передньому пасажирському сидінні перебував ОСОБА_10 , рухаючись у селі Чорниводи по проїзній частині вул. Центральної з боку м. Городка в напрямку до с. Мудриголови Хмельницького району Хмельницької області, в порушення вимог пп.2.3.(б), 2.9(а), 10.1., 11.3. Правил дорожнього руху, а саме рухаючись по заокругленій ділянці проїзної частини вул. Центральної поблизу будинку №69, діючи необережно, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, а саме не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість руху, внаслідок чого втратив можливість контролювати напрямок і траєкторію руху керованого ним автомобіля «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , у межах обраної ним смуги руху, допустив виїзд на зустрічний напрямок руху, рухаючись по якому здійснив зіткнення передньою частиною автомобіля «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 . із лівою передньою частиною автомобіля «Opel Zafira», д.н.з. НОМЕР_2 , який під керуванням водія ОСОБА_8 рухався по проїзній частині вул. Центральної с. Чорниводи з боку с. Мудриголови в напрямку до м. Городка Хмельницького району Хмельницької області.

Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та порушення ОСОБА_6 вимог Правил дорожнього руху, пасажир автомобіля «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійної рани м`яких тканин лобної ділянки голови, закритого багатоуламкового перелому дистального метаепіфізу лівої променевої кістки із зміщенням уламків, закритого перелому шиловидного відростка лівої ліктьової кістки, поверхневих ран м`яких тканин лівого передпліччя, які відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесного ушкодження, а водій автомобіля «Opel Zafira», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому 5-го ребра зліва по задній аксілярній лінії без зміщення та ознак консолідації, що відноситься до середнього ступеня тяжкості тілесного ушкодження.

Своїми діями ОСОБА_6 порушив вимоги пп.2.3 (б), 2.9 (а), 10.1., 11.3. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 зміст, яких полягає в наступному:

- п.2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- п.2.9. Водієві забороняється:

а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин;

- п. 10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

- п. 11.3. На дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу.

Вищевказані порушення ОСОБА_6 вимог Правил дорожнього руху перебувають у прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками, а саме спричиненням середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_8 ..

Своїми умисними діями, які виразились в умисному невиконанні постанов суду, що набрали законної сили, а також своїми діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесне ушкодження, ОСОБА_6 учинив кримінальні правопорушення, які кваліфіковано за ч.1 ст.382 КК України та ч.1 ст.286-1 КК України.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_10 просив вирок Городоцького районного суду від 29 січня 2025 року в частині призначеного покарання змінити на більш м`яке призначити покарання за ч.1 ст.286-1 КК України у виді штрафу.

Уважав, що призначене ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.286-1 КК України за своєю суворістю не відповідає тяжкості вчиненого.

Зазначав, що судом не враховано обставин, які пом`якшують покарання, а саме: повне відшкодування потерпілим, спричиненої в результаті ДТП шкоди, виплати на лікування, щире каяття, визнання вини.

Стверджував, що ОСОБА_6 уперше притягується до кримінальної відповідальності, має позитивну характеристику, має міцні соціальні зв`язки, стале місце проживання, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, єдиний в сім`ї хто працює, постійно шукає роботу.

На думку потерпілого, обвинувачений ОСОБА_6 зможе виправитися без призначення йому покарання у виді реального позбавлення волі.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просила вирок Городоцького районного суду від 29 січня 2025 року в частині призначеного покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.286-1, ч.1 ст.382 КК України у виді штрафу.

Уважала, що призначене судом покарання є несправедливим через його суворість.

Зазначала, що при ухваленні вироку мало місце істотне порушення вимог процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що є підставою відповідно до вимог ст.409 КПК України для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції.

Зауважувала, що неправильне застосування судом першої інстанції Закону України про кримінальну відповідальність потягло за собою невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та його особі через його суворість.

Стверджувала, що місцевим судом не взято до уваги пом`якшуючих обставин, а саме те, що ОСОБА_6 визнав свою вину, вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, повністю добровільно відшкодував шкоду обом потерпілим, з цивільними позовами потерпілі до суду не звертались.

Посилалася на те, що ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.286-1, ч.1 ст.382 КК України, відповідно до вимог ст.12 КК України, відноситься до нетяжких злочинів, а кримінальне правопорушення за ч.1 ст.286-1 КК України вчинено з необережності.

На думку сторони захисту, призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді штрафу відповідатиме вимогам ст.50 КК України, буде необхідним і достатнім для його виправлення.

У запереченнях на апеляційну скаргу представник потерпілого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 просила апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Городоцького районного суду від 29 січня 2025 року без змін.

Уважала, що мотиви, вказані в апеляційній скарзі, є необґрунтованими та безпідставними бо не відповідає дійсності твердження в апеляційній скарзі, що «обвинувачений повністю добровільно відшкодував шкоду обом потерпілим», з чого слідує висновок про відсутність такої пом`якшуючої обставини як щире каяття, а відтак підстава для призначення більш м`якого покарання відсутня.

Зазначала, що внаслідок вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.382, ч.1 ст.286-1 КК України, потерпілому ОСОБА_8 було завдано моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я.

Зауважувала, що потерпілий ОСОБА_8 є безробітним, його дохід становлять нестабільні тимчасові підробітки за допомогою автомобіля, але через арешт його автомобіля, він та його сім`я уже більше 7 (семи) місяців позбавлені єдиного джерела доходу та засобів для існування, що є не тільки моральною шкодою, але також і майновою шкодою (збитками).

Наголошувала, що посилання захисника у апеляційній скарзі щодо призначення покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України є безпідставними та були належним чином досліджені і враховані при прийнятті рішення судом першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з узагальненим викладом змісту судового рішення та доводів апеляційної скарги; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів; заперечення прокурора ОСОБА_5 проти апеляційних скарг; заперечення представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 щодо апеляційних скарг; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про наступне.

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у інкримінованому йому кримінальних правопорушеннях та кримінально-правова оцінка його дій в апеляційних скаргах не оспорюються, то відповідно до вимог ст.404 КПК України, вирок в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Відповідно до частин 1-4 статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції повною мірою дотримався зазначених вимог кримінального процесуального закону.

Висновки місцевого суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, відповідають фактичним обставинам провадження, що ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні доказів, яким суд дав правильну правову оцінку відповідно до ст.94 КПК України.

Санкцією ч.1 ст.286-1 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від трьох до п`яти років.

Відповідно до ч.1 ст.382 КК України умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню карається штрафом від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до трьох років.

Судом першої інстанції визначено покарання ОСОБА_6 в межах санкцій ч.1 ст.286-1, ч.1 ст.382 КК України із застосуванням як основного, так і обов`язкового додаткового покарання.

Вирішуючи по суті апеляційні вимоги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_10 щодо призначення ОСОБА_6 більш м`якого покарання, колегія суддів виходить з того, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Покарання, як про це зазначено в положеннях ст.65 КК України, призначається з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення призначається покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Статтею 414 КПК України передбачено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно з усталеною судовою практикою, покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю, обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

При призначенні ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції на виконання загальних засад його призначення повною мірою врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які згідно ст.12 КК України віднесено до нетяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше несудимий в силу ст.89 КК України, одружений та має на утриманні двох неповнолітніх дітей, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується відсутністю компрометуючих даних, не працює, позицію потерпілих щодо виду покарання.

Як обставину, що пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та за відсутності обставин, що його обтяжують, обґрунтовано призначив покарання в межах санкцій статей КК України у виді позбавлення волі на певний строк, з позбавленням права керування транспортними засобами на певний строк та на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань остаточно визначив покарання у виді позбавлення волі на певний строк, з позбавленням права керування транспортними засобами на певний строк.

На думку колегії суддів, покарання ОСОБА_6 призначене як за санкціями частин статей, так і остаточне покарання за сукупністю злочинів у визначених судом межах, відповідає загальним засадам призначення покарання, його меті, справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Підстав для пом`якшення ОСОБА_6 призначеного судом покарання, зокрема, призначення покарання у виді штрафу, колегією суддів не встановлено. Даних про наявність інших обставин, що є пом`якшуючими покарання обвинуваченого, з огляду на положення ст.66 КК України, або можуть бути визнані такими, обвинуваченим не надано і з матеріалів кримінального провадження не вбачається.

Водночас, слід зауважити, що обвинувачений двічі притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.130 КУпАП, рішення судів не виконав та вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст.286-1 КК України в стані алкогольного сп`яніння (2,05 ‰) керував транспортним засобом, допустив порушення правил безпеки дорожнього руху, внаслідок чого була спричинена шкода здоров`ю двох осіб.

Ці обставини вказують на системне та умисне ігнорування обвинуваченим вимог законодавства, що свідчить про його підвищену суспільну небезпеку.

Апеляційний суд повністю погоджується з позицією місцевого суду, що призначення більш м`якого виду основного покарання із застосуванням ст.69 КК України не сприятиме досягненню цілей покарання, передбачених ст.50 КК України, а саме: запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, та сформує хибне припущення про те, що можна керувати транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння і, у випадку спричинення тілесних ушкоджень, реального покарання за це не настане.

Відтак, суд першої інстанції на підставі наявних у матеріалах кримінального провадження доказів та детальному вивченні особи обвинуваченого та його ставленні до вчиненого, призначив покарання, яке є необхідним та цілком достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Доводи апеляційних скарг правильності висновків суду не спростовують та не містять переконливих доводів про те, що призначене судом першої інстанції покарання за своїм видом та розміром є несправедливим внаслідок суворості.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення.

Отже, вирок суду слід залишити без змін, як законний, обґрунтований та вмотивований, а апеляційні скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Вирок Городоцького районного суду Хмельницької області від 29 січня 2025 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_10 та захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

У порядку ч.2 ст.404 КПК України на підставі ч.7 ст.72 КК України у строк відбутого покарання ОСОБА_6 зарахувати строк запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту за період з 30 січня 2025 року по 28 серпня 2025 року включно, з розрахунку 3 (три) дні цілодобового домашнього арешту за 1 (один) день позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3