Провадження № 11-кп/4808/294/25
Категорія ч.2 ст. 190 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську справу за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01.04.2025 року, у кримінальному провадженні №0002992 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України,-

в с т а н о в и в:

Вказаним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого до затримання за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, неодруженого, з середньою освітою, непрацюючого, раніше неодноразово судимого, востаннє вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22.04.2024 за ч.2 ст.190, ч.4 ст.190, ч.1 ст.70, ст.71 КК України до позбавлення волі на строк 6 років,

визнано винуватим та засуджено за ч.2 ст.190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та попереднім вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22.04.2024, визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців.

Строк відбуття покарання за цим вироком обчислювати з моменту набрання вироком законної сили.

Відповідно до ст.72, ч.4 ст.70 КК України зараховано ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з 18.09.2023 до 02.10.2023 у строк відбуття покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. Зараховано в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, частково відбуте ОСОБА_8 до вступу даного вироку в законну силу покарання за попереднім вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22.04.2024 року.

Запобіжний захід у виді застави у розмірі п`ятдесят три тисячі шістсот вісімдесят гривень, що внесена за ОСОБА_8 вирішено повернути заставодавцю.

Стягнуто з ОСОБА_8 в дохід держави 3824 гривні процесуальних витрат у кримінальному провадженні за проведення судової експертизи .

Арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20.09.23 скасовано.

Питання щодо речових доказів вирішено відповідно до закону.

Згідно вироку, ОСОБА_8 вчинив заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Кримінальне правопорушення вчинено за наступних обставин.

ОСОБА_8 , маючи не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість за вчинення корисливого злочину, на шлях виправлення не став та повторно вчинив новий умисний злочин при наступних обставинах.

ОСОБА_8 у вересні 2023 року, перебуваючи у м. Івано-Франківськ, з метою незаконного збагачення вступив у змову із невстановленою особою жіночої статі. Відповідно до домовленості, вказана невстановлена особа за допомогою мобільного терміналу, який працює під операційною системою, що використовує ресурси оперативної пам`яті для проведення цифрових операцій, з метою заволодіння чужим майном, зателефонувала на мобільний номер телефону оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» НОМЕР_1 , який належить потерпілій ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Продовжуючи реалізацію свого протиправного умислу, спрямованого на заволодіння майном потерпілої, діючи умисно, повторно, шляхом обману, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки та свідомо бажаючи настання таких наслідків, невстановлена особа жіночої статі, представившись лікаркою медичного закладу, ввела в оману потерпілу ОСОБА_10 , повідомивши неправдиві відомості про те, що її дочка ОСОБА_11 потрапила у дорожньо-транспортну пригоду та для її лікування необхідно оплатити грошові кошти за надання медичних послуг.

Таким чином для реалізації вказаної домовленості ОСОБА_8 повинен був отримати у потерпілої грошові кошти для нібито вирішення невстановленою особою питання оплати лікування дочки потерпілої.

Після цього, ОСОБА_8 18.09.2023 прибув у м. Івано-Франківськ і упродовж дня отримував під час телефонної розмови з невстановленою особою інформацію про адресу, за якою йому необхідно підійти та отримати від потерпілої гроші, реалізувавши таким їхній спільний протиправний план на заволодіння грошовими коштами потерпілої.

Так, 18.09.2023 приблизно об 11 год. ОСОБА_8 , прибувши за попередньо отриманою під час телефонної розмови потерпілої із невстановленою особою адресою: АДРЕСА_2 , де проживає потерпіла ОСОБА_10 , будучи особою, якій потерпіла повинна була передати грошові кошти, постукав у вхідні двері квартири та на запрошення потерпілої зайшов до житлового приміщення.

У подальшому, реалізовуючи спільний протиправний умисел на заволодіння грошовими коштами потерпілої шляхом обману, повідомив ОСОБА_10 , що він прибув для отримання грошових коштів, необхідних для надання медичної допомоги її дочці ОСОБА_11 .

ОСОБА_10 , будучи введеною в оману, запросила ОСОБА_8 до кухні, де передала йому грошові кошти у сумі 22000 грн та 200 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ становить 7313,72 грн. Після цього ОСОБА_8 покинув місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядився отриманими шляхом обману грошовими коштами на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 29313,72 грн.

З вироком суду не погодився обвинувачений та оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 вважає оскаржуваний вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню, а кримінальне провадження закриттю у зв`язку із тим, що висновки суду викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, вирок ухвалено з істотними порушеннями вимог кримінально процесуального закону.

Вказує, що не вчиняв інкримінованого кримінального правопорушення та жодних грошей від потерпілої не отримував.

Зазначає, що під час пред`явлення до впізнання 18.09.2023 року потерпіла нікого не впізнала. Суд безпідставно відмовив йому у задоволенні клопотання про допит понятих та статистів, які були присутні під час пред`явлення для впізнання 18.09.2023 року.

Окрім цього, вважає протокол огляду місця події від 18.09.2023 року недопустимим доказом, оскільки кабінет №1 Тернопільського РУП в Тернопільській області не є місцем події, а фактично місцем його затримання та обшуку. Працівники поліції його примусово обшукали та примусили підписати протокол. При цьому він вимагав захисника, однак йому працівники поліції відмовили.

Крім того, зазначає, що висновок експерта від 29.09.2023 року, в ході якого досліджувалось взуття обвинуваченого, є недопустими доказом оскільки було незаконно вилучено у приміщенні кабінету №1 Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області.

Вказує, що немає жодного відношення до телефону, з якого телефонували до потерпілої.

Вважає, незаконним рішення в частинні вирішення долі речових доказів, а саме конфіскації в дохід держави його мобільних телефонів.

Просить вирок суду з цих підстав скасувати та закрити кримінальне провадження.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений та його захисник наполягали на задоволенні апеляційної скарги.

Прокурор заперечував проти задоволення скарги .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що її слід залишити без задоволення, виходячи із наступного.

У відповідності до положень ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Таких вимог закону суд першої інстанції в повній мірі дотримався та належним чином оцінив докази як окремо, так і їх сукупність відповідно до вимог ст.94 КПК України.

Мотивуючи свої висновки, суд першої інстанції обґрунтовано послався на показання потерпілої ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_12 , висновок експерта №СЕ-19/109-23/11432-ТР від 29.09.2023, протоколи слідчих та процесуальних дій, речові докази, які містять фактичні дані про вчинення ОСОБА_8 інкримінованого злочину.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що потерпіла нікого не впізнала під час пред`явлення осіб для впізнання, спростовуються матеріалами справи.

Зокрема протоколом впізнання із потерпілою ОСОБА_10 (т.1 а.с.178-180), де зафіксовано, що вона впізнала обвинуваченого, як особу, що приїхала до неї додому та в результаті шахрайства заволоділа її грошима. Під час слідчої дії вона чітко заявила, що впізнає особу за загальними рисами обличчя, кольором волосся, розрізом очей, формою носа та губ. Відеозапис цієї слідчої дії не проводився, усі учасники слідчої дії з протоколом ознайомилися, зауважень і доповнень не надходило.

Цей протокол потерпіла також підписала та в суді першої інстанції не спростувала той факт, що під час слідчої дії впізнала саме ОСОБА_8 .

Підписав без зауважень цей протокол і ОСОБА_8 .

Зазначені фактичні дані обґрунтовано не викликали сумнівів у суду першої інстанції, оскільки потерпіла бачила обвинуваченого при вчиненні злочину з близької відстані, менш ніж за добу до проведення впізнання.

Крім того, обвинуваченого було відшукано за особливими прикметами обличчя та одягу зазначеними потерпілою.

Твердження сторони захисту, що перевірити факт впізнання потерпілою обвинуваченого можливо лише допитавши понятих та статистів, не ґрунтується на вимогах діючого кримінального процесуального законодавства.

Доводи обвинуваченого, що в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_10 його не могла впізнати, не спростовують висновків суду, оскільки потерпіла є особою похилого віку та приймала участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції за відсутності у потерпілої можливості бачити обличчя обвинуваченого крупним планом.

Впізнав обвинуваченого ОСОБА_8 і таксист ОСОБА_12 , який відвозив обвинуваченого на автостанцію безпосередньо після вчинення злочину. При цьому, свідок зазначив конкретне місце, де обвинувачений сів до нього в таксі, яке знаходиться неподалік місця вчинення злочину (т.1 а.с.195-197).

Окрім іншого, висновком експерта було підтверджено, що вилучений на місці вчинення злочину відбиток підошви взуття, співпав із підошвою взуття, вилученого у обвинуваченого та наданого на експертизу (т.1, а.с.198-206).

Доводи обвинуваченого, що огляд місця події із вилученням взуття та грошей проведені з порушеннями, не ґрунтуються на вимогах діючого кримінального процесуального законодавства.

Зокрема, як вбачається з витягу з ЄРДР №0002992 (т.1 а.с.176) відомості про кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст.190 КК України внесено 18.09.2023р. о 15.44 та розпочато розслідування.

Огляд проводився 18.09.2023 р. о 18.59 (т.1 а.с.190-193). Причетність ОСОБА_8 до вчинення даного злочину на той момент перевірялася, він не був затриманий за підозрою у вчиненні злочину, а тому не мав статусу підозрюваного.

Згідно заяви ОСОБА_8 (т.1 а.с.194), він добровільно видав взуття, одяг, грошові кошти та телефони працівникам поліції.

Таким чином, порушень, зокрема порушення права на захист, які тягнуть за собою визнання недопустимими доказів отриманих в ході огляду місця події від 18.09.2023 року, апеляційний суд не вбачає. Згідно протоколу, ОСОБА_8 заперечував лише проти вилучення мобільного телефону марки «Тесно». Інших зауважень до слідчої дії він не мав.

Не встановлено таких порушень і при проведенні інших слідчих дій.

Всупереч своїм поясненням в суді апеляційної інстанції, на досудовому слідстві ОСОБА_8 не пояснював, що був у м. Івано-Франківську з метою відвідати свого знайомого у лікарні. Він не вказав назву медичного закладу, ПІБ свого знайомого та інші обставини, щоб перевірити алібі чи спростувати висновки слідчого та суду про причетність до вчинення інкримінованого злочину.

Також, в суді апеляційної інстанції він підтвердив, що не має джерел доходів, а також підтвердив факт вилучення у нього грошових коштів зазначених у протоколі огляду місця події 22000 грн та 200 доларів США різними купюрами. Проте, він не зміг дати чітку відповідь, звідки він взяв ці гроші, пояснивши, що йому їх дали знайомі.

Щодо доводів обвинуваченого про незаконність конфіскації в дохід держави його мобільних телефонів, вони також не заслуговують на увагу апеляційного суду.

Інкримінований злочин було вчинено із використанням мобільних телефонів, які були вилучені і визнані речовими доказами.

За таких обставин, питання щодо речових доказів вирішено відповідно до порядку встановленому ст.100 КПК України.

Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд дійшов висновку про залишення оскаржуваного вироку без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.

Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01.04.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим з моменту отримання копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5