Справа №127/5906/19
Провадження №1-кп/127/175/19
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 13 в м. Вінниці кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця села Росоше, Тиврівського району, Вінницької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , раніше не судимого,

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 191 КК України, відомості про які внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0005697 від 23.07.2016, -

ВСТАНОВИВ:

Особа, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, обіймаючи посаду в.о. головного лікаря ВОКШВД та виконуючи у зв`язку з цим організаційно-розпорядчі функції, вступила у попередню змову з головою товариства ТОВ «Підприємство «Медтехніка» ОСОБА_4 , який будучи керівником товариства виконував організаційно-розпорядчі функції, та будучи службовими особами, зловживаючи своїм службовим становищем вчинили службове підроблення, тобто внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей за наступних обставин.

Вінницьким обласним шкірно-венерологічним диспансером, в особі в.о. головного лікаря, матеріали стосовно якого виділено в окреме провадження з ТОВ «Підприємство «Медтехніка» в особі голови товариства ОСОБА_4 укладено договір №92 від 10.12.2014 про закупівлю виробів медичної техніки на загальну суму 60 950 грн.

10.12.2014 ТОВ «Підприємство Медтехніка» на підставі зазначеного договору оформлено видаткову накладну №РН-0000318 про поставку виробів медичної техніки на загальну суму 60 950 грн., в якій вказано наступну техніку:

- апарат ультразвуковий фізіотерапевтичний УЗТ-1.01 вартістю 28 020 грн.;

- апарат для УВЧ терапії УВЧ-80-4 вартістю 15 270 грн.;

- опромінювач ртутно-кварцовий ОРК-021М вартістю 3600 грн.;

- кушетки для фізкабінету КФП у кількості 4 штук вартістю 3515 грн., кожна.

Передачу та отримання обладнання засвідчено підписами зі сторони ТОВ Підприємство «Медтехніка» без зазначення П.І.Б. осіб, які підписали. Операція з продажу товарно-матеріальних цінностей оформлена накладною №РН-0000318 від 10.12.2014, однак, по бухгалтерському обліку ТОВ «Підприємство Медтехніка» не проведена, хоча фактично оплата ВОКШВД була здійснена 25.03.2015 з урахуванням зареєстрованого фінансового зобов`язання від 25.12.2014 по вищевказаній накладній з перереєстрацією зобов`язання 23.03.2015.

За результатами зустрічної звірки у ТОВ «Підприємство «Медтехніка», проведеної в ході ревізії фінансово-господарської діяльності ВОКШВД за період з 01.08.2013 по 31.01.2016 встановлено, що за даними бухгалтерського обліку товариства за умовами вищезазначеного договору по видатковій накладній від 31.03.2015 №РН-0000100 (318/01.12.2014) ВОКШВД відпущено обладнання загальною вартістю 60 950 грн., а саме:

- апарат для дарсонвалізації стаціонарний «Корона-С» вартістю 3800 грн.;

- апарат для УВЧ терапії УВЧ-80-4 вартістю 16 800 грн.;

- 2 опромінювана ртутно-кварцових ОРК-021М вартістю 13 040 грн.;

- 4 кушетки для фізкабінету КФП вартістю 22 240 грн.;

- 3 тумбочки приліжкових з ДСП ТП-2 вартістю 5 070 грн.

Тобто по вказаному договору за вказівкою голови товариства ТОВ «Підприємство «Медтехніка» ОСОБА_4 , у злочинній змові з в.о. головного лікаря ВОКШВД матеріали стосовно якого виділено в окреме провадження, було здійснено службове підроблення офіційних документів, а саме ОСОБА_4 виготовив дві накладних із завідомо неправдивою інформацією. Накладна №РН-0000318 від 10.12.2014 (саме по якій здійснена оплата) була проведена по бухгалтерському обліку ВОКШВД, а накладна від 31.03.2015 №РН-0000100 (318/01.12.2014) проведена по бухгалтерському обліку ТОВ «Підприємство «Медтехніка», при тому, що обидві накладні на одну суму, проте, з різним переліком придбаних матеріально-технічних цінностей та цін на них.

Про не отримання товарно-матеріальних цінностей по накладній №РН-0000318 від 10.12.2014 та існування накладної №РН-0000100 (318/01.12.2014) від 31.03.2015 стало відомо тільки під час проведення у 2016 році вищевказаної ревізії у ВОКШВД, в тому числі за результатом інвентаризації оформленої інвентаризаційним описом від 10.03.2016, а саме: про нестачу апарата УЗТ-1.01 та надлишок не оприбуткованих інших товарно-матеріальні цінностей.

Так, особа матеріали стосовно якого виділено в окреме провадження, шляхом зловживання своїм службовим становищем, маючи на меті уникнути відповідальності за складання завідомо неправдивих документів, накладні виготовлені ОСОБА_4 не підписав, а надав вказівку на їх підписання лікарю-фізіотерапевту фізіотерапевтичного кабінету ВОКШВД ОСОБА_6 .

Проведеною судово-почеркознавчою експертизою від 02.03.2018 №184/185/18-21 встановлено, що підпис після рукописного тексту «Голова товариства ОСОБА_4 » у договорі №92 від 10.12.2014, укладеному між ТОВ «Підприємство Медтехніка» та Вінницьким обласним шкірно-венерологічним диспансером - виконано ОСОБА_4 ; підпис у графі Отримав (ла)» у видатковій накладній №РН-0000318 від 10.12.2014 - виконаний ОСОБА_6 ; підпис у графі «Отримав (ла)» у видатковій накладній №РН-0000100 (318/1.12.2014) від 31.03.2015 - виконаний ОСОБА_6 .

Крім того, особа матеріали стосовно якого виділено в окреме провадження, обіймаючи посаду в.о. головного лікаря ВОКШВД та виконуючи у зв`язку з цим організаційно-розпорядчі функції, вступив у попередню змову з головою товариства ТОВ «Підприємство Медтехніка» ОСОБА_4 , який будучи керівником товариства також виконував організаційно-розпорядчі функції, та будучи службовими особами, зловживаючи своїм службовим становищем вчинили розтрату та заволодіння чужим майном шляхом за наступних обставин.

Особа матеріали стосовно якого виділено в окреме провадження, обіймаючи посаду в.о. головного лікаря ВОКШВД та виконуючи у зв`язку з цим організаційно-розпорядчі функції, вступив у попередню змову з головою товариства ТОВ «Підприємство «Медтехніка» ОСОБА_4 , який будучи керівником товариства також виконував організаційно-розпорядчі функції, будучи службовими особами, зловживаючи своїм службовим становищем вчинили службове підроблення, виготовили дві накладні: №РН-0000318 від 10.12.2014 та №РН-0000100 (318/01.12.2014) від 31.03.2015, із завідомо неправдивою інформацією.

Встановлено, що ОСОБА_6 , не будучи матеріально-відповідальною особою та не будучи обізнаним щодо злочинних намірів ОСОБА_4 та особи матеріали стосовно якого виділено в окреме провадження, за вказівкою останнього в березні 2015 року був зобов`язаний вибрати обладнання, наявне у ТОВ «Підприємство «Медтехніка» на суму, зазначену в накладній №РН-0000318 від 10.12.2014, з метою його поставки до ВОКШВД та укриття злочинних дій ОСОБА_4 та особи матеріали стосовно якого виділено в окреме провадження, так як обладнання зазначене в накладній №РН-0000318 та за яке ВОКШВД 25.03.2018 здійснено оплату - не було поставлено товариством. При цьому, було оформлено іншу накладну №РН-0000100 (318/1.12.2014) від 31.03.2015 з іншим переліком та кількістю обладнання. А вартість обладнання в накладній №РН-0000100 (318/1.12.2014) співпала виходячи із загальної суми накладної №РН-0000318 від 10.12.2014, у тому числі без апарату УЗТ-1.01 «Мед Теко».

В подальшому проведеною судово-економічною експертизою від 12.12.2018 №3497/18-21 було документально підтверджено акт ревізії фінансово-господарської діяльності Вінницького обласного клінічного шкірно-венерологічного диспансеру за період з 01.08.2013 по 31.01.2016 №04-13/5 від 01.04.2016 року в частині 1.2 «Стан використання коштів, виділених на здійснення заходів і завдань державних цільових програм» та виявлення недостачі обладнання на суму 60 950 грн., в т.ч. апарату УЗТ-1.01 на суму 28 020 грн., що оприбутковане за накладною №РН-0000318 від 10.12.2014 з урахуванням інвентаризації оформленої інвентаризаційним описом від 10.03.2016.

Тобто, за описаних вище обставин особою матеріали стосовно якого виділено в окреме провадження та ОСОБА_4 організовано здійснення оплати за рахунок бюджетних коштів, виділених для утримання ВОКШВД, придбаного у ТОВ «Підприємство «Медтехніка»» обладнання, яке фактично до ВОКШВД не поставлялось, внаслідок чого вони заволоділи бюджетними коштами в сумі 60 950 грн., які 25.03.2015 в порядку казначейського обслуговування перераховано на розрахунковий рахунок ТОВ «Підприємство «Медтехніка» та в подальшому, отримавши можливість як керівник ТОВ «Підприємство «Медтехніка» розпоряджатися вказаними коштами, ОСОБА_4 заволодів ними спільно з особою матеріали стосовно якого виділено в окреме провадження.

Також органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 358 КК України за наступних обставин.

Так, особа матеріали стосовно якого виділено в окреме провадження, обіймаючи посаду в.о. головного лікаря ВОКШВД та виконуючи у зв`язку з цим організаційно-розпорядчі функції у злочинній змові з головою товариства TOB «Підприємство «Медтехніка» ОСОБА_4 , який будучи керівником товариства також виконував організаційно-розпорядчі функції, шляхом зловживання своїм службовим становищем, маючи на меті уникнути відповідальності за використання завідомо підробленого документу, надав вказівку лікарю-фізіотерапевту фізіотерапевтичного кабінету ВОКШВД ОСОБА_6 , що не був обізнаним щодо злочинних намірів особи матеріали стосовно якого виділено в окреме провадження та ОСОБА_4 , здати накладну №РН-0000318 від 10.12.2014 без фактичного отримання обладнання та договір №92 від 10.12.2014 в бухгалтерію ВОКШВД для взяття на облік та засвідчити підписом отримання обладнання без фактичної поставки. А голова товариства ТОВ «Підприємство «Медтехніка» ОСОБА_4 , у свою чергу, у злочинній змові з в.о. головного лікаря ВОКШВД матеріали стосовно якого виділено в окреме провадження, провів накладну №РН-0000100 (318/1.12.2014) від 31.03.2015 по бухгалтерському обліку TOB «Підприємство «Медтехніка».

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, не визнав, повідомив, що в 2014-2015 роках він працював заступником директора ТОВ «Підприємство «Медтехніка», яке займалось продажем медичної техніки та обладнання, зокрема на замовлення державних організацій замовляли різні види товарів. В 2014-2015 роках казначейство не приймало рахунки, а лише видаткові накладні. Після отримання замовлення вони займалися підшукуванням товару, а видаткові накладні виписували менеджери. Зазначив, що накладну №РН-0000318 від 10.12.2014 він не виписував та не знав про її наявність. В подальшому, після укладення у 2014 році договору з ВОКШВД, 25.03.2015 році на рахунок ТОВ «Підприємство «Медтехніка» надійшли кошти, однак вони не могли здійснити доставку товару по накладній, оскільки його не було в наявності. Він зателефонував до головного бухгалтера ВОКШВД ОСОБА_7 , щоб повернути кошти, однак вона попросила не здійснювати повернення, а надати інші товари в межах суми визначеною в угоді. Також, повідомив, що не спілкувався з особою матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, будь яких вказівок щодо виготовлення накладних він не надавав. Про обставини викладені в обвинувальному акті йому стало відомо у 2016 році. Крім того, повідомив, що з його сторони будь яких порушень допущено не було, а навпаки все виконано вірно. Зазначив, що він особисто грошові кошти не отримував, вони були перераховану ТОВ «Підприємство «Медтехніка», як дохід. Повідомив, що він здійснював загальне керівництво товариством і кожну накладну не досліджував. З приводу різниці в цінах на товар, які вказані у накладних за 2014 рік та за 2015 рік, зазначив, що вона виникла через зміну курсу валюти. Що стосується замовлення апарату УЗТ по накладній за 2014 рік, то дана вимога взагалі не могла бути виконана, оскільки його виробником є росія з якою було припинено будь яку співпрацю.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 повідомив, що в 2014-2016 роках працював лікарем в ВОКШВД. За вказівкою на той час в.о. головного лікаря, він їздив в ТОВ «Підприємство «Медтехніка» до керівника ОСОБА_4 , щоб з`ясувати, яку медичну апаратуру зможе надати ТОВ «Підприємство «Медтехніка» замість раніше узгодженої. Після узгодження усіх питань із ОСОБА_4 він пішов до менеджера ТОВ «Підприємство «Медтехніка», яка допомагала йому оформити документально все. Після того, як визначився з обладнанням, він підписав видану менеджером накладну, яку завіз та передав в бухгалтерію ВОКШВД. У 2014 році товар не отримували, а от у березні 2015 року в.о. головного лікаря доручив йому забрати придбану техніку, надав службовий автомобіль з водієм. В подальшому, він приїхав до ТОВ «Підприємство «Медтехніка», де отримав товар і накладну, та доставив все до ВОКШВД.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 повідомила, що працювала в ВОКШВД головним бухгалтером по липень 2016 року, до її повноважень серед іншого відносилось здійснення контролю за бухгалтерським обліком. В кінці 2014 році їм було виділено грошові кошти для придбання обладнання. З метою отримання коштів вони оформили накладні. В 2015 році була ревізія, яка виявила, що обладнання не відповідає обліку, зокрема фактично було отримане обладнання, яке не відповідало вказаному у накладній. Після проведеної ревізії лікар ОСОБА_6 надав накладну, яка відповідала фактично отриманому товару. Також, зазначила, що грошові кошти по накладній за 2014 рік були перераховані у березня 2015 року.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 повідомила, що на момент подій вона працювала бухгалтером у ВОКШВД та у 2014-2015 роках здійснювала перевірку первинної документації, головним бухгалтером була ОСОБА_7 . В 2015 році вона здійснювала облік, однак будь яких накладних вона не отримувала. В 2014 році не було проведено оплату по видаткових накладних щодо придбання обладнання. Також, зазначила, що вона знайома з ОСОБА_6 , який у березні 2015 року отримав обсадження на суму 60 950 грн. В подальшому, під час ревізії, було встановлено невідповідність отриманого обладнання, тому вона звернулась до «Підприємства «Медтехніка» з вимогою видати їй накладну. Після чого, було встановлено, що по накладній за 2015 рік було доставлено інший апарат, але кінцева вартість була однакова з накладною за 2014 рік. В 2016 році відбулась ревізія, під час якої нею було витребувано ще одну накладну в поставщика невідповідність одного апарату, якого не було на балансі, а замість нього був інший.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 повідомила, що працювала менеджером з продажу медтехніки у ТОВ «Підприємство «Медтехніка» в період часу з 2014 року по 2016 роки. З приводу обставин кримінального провадження, зазначила, що у 2014 році за вказівкою керівника ТОВ «Підприємство «Медтехніка» ОСОБА_4 , вона оформила накладну, товарів по ній в наявності не було. В подальшому, в кінці серпня чи на початку вересня з ВОКШВД приходив лікар на ім`я ОСОБА_10 , який підбирав потрібну медичну техніку та меблі. Після чого, вони чекали оплату від ВОКШВД для проведення закупівлі товару. Також, зазначила, що на накладній та на договорі дат вона не ставила, тому що грошові кошти переведені не були. В подальшому, в березні 2015 року було перераховано грошові кошти та вона виписувала накладну за якою на складі видавались товари.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 повідомила, що працювала менеджером у ТОВ «Підприємство «Медтехніка» в період часу з 2013 року по 2015 роки, яке займалось продажем товарів медичного призначення. Зазначила, що займалась випискою накладних. Спочатку договори та накладні оформлювались без зазначення дат, вони заповнювались коли лікарні отримували кошти на обладнання. Було укладено з ВОКШВД договір щодо придбання обладнання, який діяв до 31.12.2014. Однак, в термін дії договору грошові кошти не надійшли, вони були перераховані на рахунок товариства в березні 2015 року. Після надходження грошових коштів, вони зв`язались з головним бухгалтером ВОКШВД з метою повернути кошти, оскільки в зв`язку з підвищенням цін, виконання умов договору за першочергових домовленостей було не можливим. Однак, головний бухгалтер просила на перераховані кошти надати інший товар. З головним бухгалтером спілкувався особисто ОСОБА_4 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 повідомила, що на момент подій вона обіймала посаду завідувача складським приміщенням ТОВ «Підприємство «Медтехніка», керівником якого був ОСОБА_4 . З приводу обставин кримінального правопорушення зазначила, що 31.03.2015 підписувала накладну, яку готували менеджери, по якій було видано замовлений товар. Що стосується обставин проведення ревізії, вона нічого не пам`ятає.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 повідомила, що в 2014-2016 роках працювала в ВОКШВД бухгалтером та займалась обліком основних засобів та матеріалів. В ході проведення ревізії було виявлено різницю в накладній, яку було оприбутковано ТОВ «Підприємство «Медтехніка» та в накладній, яка була в ВОКШВД. Всі документи пов`язані з даним питанням знаходились у ОСОБА_8 .

Окрім показань обвинуваченого, свідків, судом ретельно та безпосередньо були досліджені наступні докази надані сторонами кримінального провадження, а саме:

- договір №92 від 10.12.2014 на поставку виробів медичної техніки, відповідно до якого Вінницький обласний шкірно-венерологічний диспансер в особі в.о. головного лікаря ОСОБА_14 як «Замовник» з однієї сторони і ТОВ «Підприємство «Медтехніка» в особі голови товариства ОСОБА_4 , як «Виконавець» з іншої сторони, домовилися про постачання асортиментів по ціні вказаній в накладній №РН-0000318. Ціна договору складає: 60 950 грн. (т.1 а.с. 78, 79, т.2 а.с. 3);

- видаткова накладна №РН-0000318 від 10.12.2014, відповідно до якої постачальником є ТОВ «Підприємство «Медтехніка» код ЄДРПОУ - 37898423, платником є Вінницький обласний шкірно-венерологічний диспансер. В накладній зазначено товар на загальну суму 60 950 грн., а саме: апарат ультразвуковий фізіотерапевтичний УЗТ-1.01 вартістю 28 020 грн., апарат для УВЧ терапії УВЧ-80-4 вартістю 15 270 грн., опромінювач ртутно-кварцовий ОРК-021М вартістю 3600 грн., кушетки для фізкабінету КФП у кількості 4 штук вартістю 3515 грн., кожна (т.1 а.с. 80, т.2 а.с. 2);

- платіжне доручення №215 від 24.03.2015, відповідно до якого Вінницький обласний шкірно-венерологічний диспансер перерахував на рахунок ТОВ «Підприємство «Медтехніка» грошові кошти в сумі 60 950 грн. за фізіотерапевтичні апарати за накладною №РН-0000318 від 10.12.2014 та договором №92 від 10.12.2014 (т.1 а.с. 81, 214);

- реєстр бюджетних зобов`язань розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів від 12.12.2014 №130, відповідно до якого Вінницький обласний шкірно-венерологічний диспансер взяв на себе зобов`язання по виконання договору №92 від 10.12.2014 на загальну суму 60 950 грн. (т.1 а.с. 82, 234);

- реєстр бюджетних фінансових зобов`язань розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів від 12.12.2014 №198, відповідно до якого Вінницький обласний шкірно-венерологічний диспансер взяв на себе зобов`язання на виконання умов договору №92 від 10.12.2014 здійснити перерахунок коштів за кодом ЄДРПОУ - 37898423, який належить ТОВ «Підприємство «Медтехніка» згідно документа №РН-0000318 від 10.12.2014 на загальну суму 60 950 грн. (т.1 а.с. 83, 233);

- реєстр бюджетних зобов`язань розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів від 23.03.2015 №26, відповідно до якого Вінницький обласний шкірно-венерологічний диспансер взяв на себе зобов`язання по виконання договору №92 від 10.12.2014 на загальну суму 60 950 грн. (т.1 а.с. 84, 232);

- реєстр бюджетних фінансових зобов`язань розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів від 23.03.2015 №29, відповідно до якого Вінницький обласний шкірно-венерологічний диспансер взяв на себе зобов`язання на виконання умов договору №92 від 10.12.2014 здійснити перерахунок коштів за кодом ЄДРПОУ - 37898423, який належить ТОВ «Підприємство «Медтехніка» згідно документа №РН-0000318 від 10.12.2014 на загальну суму 60 950 грн. (т.1 а.с. 85, 231);

- видаткова накладна №РН-0000100(318/1.12.2014р.) від 31.03.2015, відповідно до якої постачальником є ТОВ «Підприємство «Медтехніка», код ЄДРПОУ - 37898423, платником є Вінницький обласний шкірно-венерологічний диспансер. В накладній зазначено товар на загальну суму 60 950 грн., а саме: апарат для дарсонвалізації стаціонарний «Корона-С» вартістю 3800 грн., апарат для УВЧ терапії УВЧ-80-4 вартістю 16 800 грн., 2 опромінювана ртутно-кварцових ОРК-021М вартістю 13 040 грн., 4 кушетки для фізкабінету КФП вартістю 22 240 грн., 3 тумбочки приліжкових з ДСП ТП-2 вартістю 5 070 грн. (т.1 а.с. 80, 228, т.2 а.с. 1);

- акт ревізії фінансово-господарської діяльності Вінницького обласного клінічного шкірно-венерологічного диспансеру №04-13/5 від 01.04.2016, відповідно до якого в п. 1.2 (Стан використання коштів, виділених на здійснення заходів і завдань державних цільових програм та/або місцевих програм) серед іншого виявлено, що:

В грудні 2014 року, згідно даних меморіальних ордерів №6 «Накопичувальна відомість за розрахунками з іншими кредиторами», №9 «Накопичувальна відомість про вибуття та переміщення необоротних активів» та первинних документів до них, бухгалтерським проведенням за дебетом рахунку №104 «Машини та обладнання» та кредитом рахунку 675 «Розрахунки з іншими кредиторами» на підставі накладної від 10.12.2014 №РН-0000318 оприбутковано обладнання загальною вартістю 60950,0 грн, зокрема апарат УЗД фізіотерапевтичний 28020,0 грн, апарат УВЧ - 15270,0 грн, опромінював ртутно-кварцевий - 3600,0 грн., чотири кушетки медичних - 14060,0 грн.

Відповідно до даних, зазначених у вказаній накладній ТОВ «Підприємство «Медтехніка» відпущено, а Диспансером отримано дане обладнання в повному обсязі, що засвідчено підписами (без розшифрування) та скріплено печатками. Розрахунки за вказане обладнання Диспансером проведено в березні 2015 року (платіжне доручення 24.03.2015 №215).

Вищезазначене обладнання закріплено на відповідальне зберігання за медичною сестрою фізкабінету ОСОБА_15 .

Згідно даних бухгалтерського обліку, зокрема оборотної відомості по рахунку 104 «Машини та обладнання», станом на момент проведення ревізії (01.03.2016) апарат УЗД фізіотерапевтичний вартістю 28020,0 грн, апарат УВЧ - 15270,0 грн, опромінював ртутно-кварцевий - 3600,0 грн, чотири кушетки медичних - 14060,0 грн рахуються в обліку на відповідальному зберіганні за медичною сестрою фізкабінету ОСОБА_15 .

Однак, за результатами проведеної станом на 10.03.2016 інвентаризації обладнання, придбаного в ревізійному періоді та яке за даними обліку рахується на відповідальному зберіганні за медичною сестрою фізкабінету ОСОБА_15 встановлено нестачу апарату УЗД фізіотерапевтичного вартістю 28020,0 грн. При ньому, виявлено фактичну наявність обладнання, яке не рахується в обліку Диспансеру, а саме: апарат для дарсонвалізації стаціонарний Корона-С вартістю 3800,0 грн, опромінював ртутно-кварцевий ОРК-021М на штативі - 6520,0 грн, три тумбочки приліжкових з ДСП ТП-2 -

5070,0 грн.

З метою підтвердження виду, обсягу, якості операцій та розрахунків під час ревізії проведено зустрічну звірку в постачальника вищевказаного обладнання - ТОВ «Підприємство «Медтехніка».

За результатами проведеної зустрічної звірки підтверджено факт складання договору від 10.12.2014 №92 на поставку виробів медичної техніки.

Згідно даних бухгалтерського обліку ТОВ «Підприємство «Медтехніка» за умовами вищезазначеного договору по видатковій накладній від 31.03.2015 №РН-0000100(318/1.12.2014) Диспансеру відпущено обладнання загальною вартістю 60950,0 грн, а саме: апарат для дарсонвалізації стаціонарний Корона-С, 1 шт. вартістю 3800,0 грн, апарат для УВЧ терапії УВЧ-80-4 (ручна настройка) - 16800,0 грн, два опромінювані ртутно-кварцеві ОРК-02ІМ на штативі - 13040 грн, чотири кушетки для фізкабінету КФП-

22240,0 грн, три тумбочки приліжкові з ДСП ТП-2 - 5070,0 грн. Факт відпуску та одержання вказаного обладнання засвідчено підписами зі сторони ТОВ «Підприємство «Медтехніка» та Диспансеру без їх розшифрування, які скріплено відповідними печатками.

Інших накладних щодо відпуску обладнання за умовами вищевказаного договору до зустрічної звірки не пред`явлено та в бухгалтерському обліку ТОВ «Підприємство «Медтехніка» не відображено.

Рахунки за вказане обладнання Диспансером проведено в березні 2015 року. Дебіторської чи кредиторської заборгованості за даними бухгалтерського обліку ТОВ «Підприємство «Медтехніка» станом на 01.08.2013, 01 січня 2014-2016 років та 01.02.2016 не рахується.

Співставленням даних бухгалтерського обліку Диспансеру із даними зустрічної звірки ТОВ «Підприємство «Медтехніка» встановлено наявність двох накладних на поставку обладнання за умовами договору від 10.12.2014 №92 на загальну суму 60950,0 грн, в яких зазначено різні види обладнання та його вартість.

Зокрема, в накладній від 31.03.2015 №РП-0000100(318/1.1 2.2014) не зазначено апарат ультразвуковий фізіотерапевтичний УЗТ - 1.01 ф «Мед Теко» (два випром.) вартістю 28020,00 грн.

Крім того, в накладній від 31.03.2015 №РН-0000100(318/1.12.2014) зазначено завищені ціни обладнання по співставленню із накладною від 10.12.2014 №РН-0000318, зокрема ціну апарату для УВЧ терапії УВЧ-80-4 (ручна настройка) завищено на 1500,0 грн, ціну кушеток для фізкабінету КФП - 2045.0 грн, опромінювача ртутно-кварцевого ОРК-021м на штативі - 2920,0 грн.

Поряд із цим, в накладній від 31.03.2015 №РН-0000100(318/1.12.2014) зазначено обладнання, яке відсутнє в накладній від 10.12.2014 №РН-0000318, а саме опромінювач ртутно-кварцовий ОРК-021м ціною 6520,0 грн. та три тумбочки при ліжкові по ціні 1690,0 грн.

Виходячи із вищевикладеного, фактично станом на момент проведення ревізії та інвентаризації майна в фізкабінеті Диспансеру на відповідальному зберіганні ОСОБА_15 наявне обладнання, відпущене ТОВ «Підприємством «Медтехніка» та отримане Диспансером по накладній від 31.03.2015 №РН-0000100(318/1.12.2014), тоді як в обліку Диспансеру обладнання рахується по накладній від 10.12.2014 №РН-0000318.

Як пояснила ОСОБА_15 апарат ультразвукового фізіотерапевтичного УЗТ - 1.01 ф «Мед Теко» (два випром.) не отримувала. Апаратуру отримувала по накладній від 31.03.2015 №РН-000100, яка оприбуткована та є в наявності.

З пояснення бухгалтера ОСОБА_16 «Накладна для придбання медобладнання №РН-0000318 від 10.12.2014 була взята на облік 15.12.2014 про, що свідчить штамп казначейства, але оплата не була проведена в 2014 році, що призвело до виникнення кредиторської заборгованості. В 2015 році повторно було взято на облік та оплачено в березня місяці 2015 року. При отриманні обладнання працівником, який одержав медобладнання не надано в бухгалтерію накладної від ТОВ «Підприємство «Медтехніка», що призвело до розбіжностей в бухгалтерському обліку та фактично наявним обладанням. Так, як з моменту оплати та отримання обладнання пройшло майже три місяці в країні зріс індекс інфляції, що призвело до зміни ціни обладнання та неякісного проведення інвентаризації.

Таким чином, т.в.о. головного лікаря ОСОБА_14 та головним бухгалтером ОСОБА_7 проведено оплату за обладнання, яке фактично Диспансеру не було поставлено, то призвело до нестачі апарату ультразвукового фізіотерапевтичного УЗТ - 1.01 ф «Мед Теко» (два випром.) вартістю 28020,00 грн, чим нанесено збитків Диспансеру на вказану суму.

Висновок: по даному розділу встановлено порушення, що призвели до втрат на суму 28020,0 грн. (т.1 а.с. 101-153);

- відповідь на претензію №318 від 28.04.2016, вих.№140 від 05.05.2016, відповідно до якої голова ТОВ «Підприємство «Медтехніка» ОСОБА_4 надає відповідь головному лікарю ВОКШВД ОСОБА_17 в якій повідомляє наступне:

Договором на поставку виробів медичної техніки №92 від 10.12.2014 р. було передбачено поставку диспансеру фізіотерапевтичної апаратури на суму 60950.00 грн. згідно накладної №РН-0000318 від 10.12.2014 р. Строк дії договору до 31 грудня 2014 року.

До 31 грудня 2014 року (закінчення строку дії договору) оплата товару не була здійснена, відповідно не було здійснено поставку товару згідно вказаної накладної.

25 березня 2015 року на розрахунковий рахунок надійшли кошти в сумі 60950,00 грн. з призначенням платежу «за фізіотерапевтичні апарати згідно накл.№РН0000318 від 10.12.2014 р. та договору №92.»

Зразу ж після отримання банківської виписки про надходження коштів, він зателефонував головному бухгалтеру диспансеру ОСОБА_7 повідомивши її, що в зв`язку з значною зміною курсу долара до гривни, станом на 26.03.2015 р. (в порівнянні до грудня 2014 р.) поставити товар по цінах та в асортименті передбачених в договорі від 10.12.2014 р. не можна, тим більш що апарат УЗТ-1.01Ф «Мед Теко» виробництва росії перестали постачати в Україну.

Ним було запропоновано повернути кошти в сумі 60950,00 грн. на розрахунковий рахунок.

Нащо йому було запропоновано кошти не повертати, натомість диспансер на вказану суму підбере інший товар, по цінах що склалися станом на 26.03.2015 р., що і було зроблено.

31 березня 2015 р., згідно накладної №РН0000100 (318.1.12.2014р.) ними було відпущено диспансеру товар на суму 60959,00 грн. (т.1 а.с. 199);

- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 10.11.2016, відповідно до якого було здійснено вилучення документів ТОВ «Підприємство «Медтехніки» (т.1 а.с. 205, 206);

- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 23.12.2016, відповідно до якого було здійснено вилучення документів Вінницького обласного шкіро-венерологічного диспансеру (т.1 а.с. 209-211);

- висновок судового експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої та технічної експертизи №184/184/18-21 від 02.03.2018, відповідно до якого:

Підписи у графі «Голова товариства ОСОБА_4 » у договорі №92 від 10.12.2014, після рукописного тексту «В.о. гол. лікаря ОСОБА_14 » у договорі №92 від 10.12.2014, у графі «Отримав (ла)» у видатковій накладній №РН-0000318 від 10.12.2014, у графі «Отримав (ла)» у видатковій накладній №РН-0000100 (318/1.12.2014) від 10.12.2014 - виконані рукописним способом кульковими ручками без застосування попередньої технічної підготовки чи технічних засобів.

Підпис у графі «Голова товариства ОСОБА_4 » у договорі №92 від 10.12.2014 укладеного між ТОВ «Підприємство» Медтехніка» та Вінницьким обласним шкірно-венерологічним диспансером - виконаний ОСОБА_4 .

Підпис після рукописного тексту «В.о. гол. лікаря ОСОБА_14 » у договорі №92 від 10.12.2014 укладеного між ТОВ «Підприємство`Медтехніка» та Вінницьким обласним шкірно-венерологічним диспансером - виконаний ОСОБА_14 .

Підпис у графі «Отримав (ла)» у видатковій накладній №РН-0000318 від 10.12.2014 - виконаний ОСОБА_6 .

Підпис у графі «Отримав (ла)» у видатковій накладній №РН-0000100 (318/1.12.2014) від 10.12.2014 - виконаний ОСОБА_6 (т.1 а.с. 240-245);

- протокол отримання зразків для експертизи від 04.08.2017, від 07.08.2017, від 21.10.2017 (т.2 а.с. 4-17, 47-53);

- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 19.06.2018, відповідно до якого було здійснено вилучення документів Вінницького обласного шкіро-венерологічного диспансеру (т.2 а.с. 56-100);

- висновок судового експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи №3497/18-21 від 12.12.2018, відповідно до якого:

Документально підтверджується акт ревізії фінансово-господарської діяльності Вінницького обласного клінічного шкірно-венерологічного диспансеру за період з 01.08.2013 по 31.01.2016 №04-13/5 від 01.04.2016 року у частині 1.2 «Стан використання коштів, виділених на здійснення заходів і завдань державних цільових програм та/або місцевих програм.», що викладена на сторінках 6-10 даного акту, та виявлення недостачі обладнання на суму 60950 грн. в т.ч. апарату УЗТ-101 на суму 28020 грн., що оприбутковане за накладною №РН-0000318 від 10.12.2014р., з урахуванням результатів інвентаризації оформленої інвентаризаційним описом від 10.03.2016р. (т.2 а.с. 137-144);

- протокол №1 загальних зборів учасників ТОВ «Підприємство «Медтехніка» від 14.10.2011, відповідно до якого ОСОБА_4 було обрано головою Товариства (т.2 а.с. 154);

- наказ (розпорядження) про прийняття на роботу №42-к від 02.04.2012, відповідно до якого ОСОБА_4 прийнятий на роботу 02.04.2012, як заступник директора ТОВ «Підприємство «Медтехніка» (т. 2 а.с. 155);

- протокол №15/10 загальних зборів учасників ТОВ «Підприємство «Медтехніка» від 15.10.2014, відповідно до якого ОСОБА_4 було обрано головою Товариства (т.2 а.с. 156);

- статут ТОВ «Підприємство «Медтехніка» м. Вінниця 2011 р., відповідно до п. 8.3 якого, голова Товариства, який іменується як Президент - орган постійного контролю за фінансово-господарською діяльністю виконавчого органу Товариства, серед іншого здійснює повноваження щодо контролю операції по рахунку Товариства в банківський установах, представляє Товариство перед органами державної влади, фізичними та юридичними особами на території України та за кордоном (т.2 а.с. 158-175).

Також, судом було досліджено:

- витяг з кримінального провадження №0005697 від 22.07.2016 (т.1 а.с. 66, 237, т. 3 а.с. 1-3);

- постанова про визнання речових доказів та передачу їх на зберіганні від 06.07.2023 (т.1 а.с. 144, 145);

- ухвала слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області про тимчасовий доступ до документів від 11.10.2016, від 30.11.2016, від 17.04.2018, від 06.08.2018 (т.1 а.с. 201-204, 212, 213, т.2 а.с. 54, 55, 121-124);

- постанова про призначення почеркознавчої експертизи від 05.01.2018 (т.1 а.с. 226, 227);

- постанова про призначення судово-економічної експертизи від 19.06.2018 (т.2 а.с. 112-114);

- ухвала слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області про накладення арешту від 31.01.2019 (т.2 а.с. 149-152);

- постанова про об`єднання матеріалів досудового розслідування та призначення групи прокурорів від 30.12.2018 (т.3 а.с. 4, 5).

Заслухавши показання обвинуваченого, свідків, дослідивши та проаналізувавши всі докази в їх сукупності, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення приходить до висновку, що в судовому засіданні встановлені достатні докази, які «поза розумним сумнівом» вказують на доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 191 КК України.

Згідно статей 84-86 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Так, ОСОБА_4 вступивши в попередню змову з особою матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, будучи керівником ТОВ «Підприємство «Медтехніка», тобто службовою особою, зловживаючи своїм службовим становищем, вчинив службове підроблення, шляхом внесення до офіційних документів, а саме, до видаткової накладної №РН-0000318 від 10.12.2014 та видаткової накладної №РН-0000100 (318/01.12.2014) від 31.03.2015, завідомо неправдивих відомостей.

Внаслідок вищевказаних дій було здійснено заволодіння грошовими коштами на загальну суму 60 950 грн.

Відповідно до змісту ст. 191 КК України та ст. 366 КК України суб`єктом цих кримінальних правопорушень є службова особа, тобто - спеціальний суб`єкт.

Згідно ч. 2, ч. 3 ст. 18 КК України спеціальним суб`єктом кримінального правопорушення є фізична осудна особа, яка вчинила у віці, з якого може наставати кримінальна відповідальність, кримінальне правопорушення, суб`єктом якого може бути лише певна особа. Службовими особами є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також постійно чи тимчасово обіймають в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною службовою особою підприємства, установи, організації, судом або законом.

Під організаційно-розпорядчими функціями розуміється здійснення керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форми власності. Такі функції виконують, зокрема, керівники міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних, колективних чи приватних підприємств, установ і організацій, їхні заступники, керівники структурних підрозділів (начальники цехів, завідуючі відділами, лабораторіями, кафедрами), їхні заступники, особи, які керують ділянками робіт (майстри, виконроби, бригадири тощо). Таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 20 жовтня 2021 року у справі №525/1058/20 та від 06 жовтня 2021 року у справі №686/27249/19.

Окрім цього, Верховний Суд сформував правову позицію у постанові від 31 січня 2023 року у справі №735/588/19, що організаційно-розпорядчі обов`язки - це обов`язки зі здійснення керівництва певною галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників. Адміністративно-господарські обов`язки - це обов`язки з управління або розпорядження майном (наприклад, установлення порядку його зберігання, перероблення, реалізації, забезпечення контролю за цими та подібними операціями). Тобто, під організаційно-розпорядчими обов`язками розуміють дії щодо управління та керівництва діяльністю інших людей, організації їхньої роботи, а під адміністративно-господарськими - управління та розпорядження чужим майном, визначення правової долі цього майна.

Згідно протоколу №15/10 загальних зборів учасників ТОВ «Підприємство «Медтехніка» від 15.10.2014 ОСОБА_4 було обрано головою Товариства.

Відповідно до статуту ТОВ «Підприємство «Медтехніка» голова Товариства, який іменується як Президент - орган постійного контролю за фінансово-господарською діяльністю виконавчого органу Товариства, серед іншого здійснює повноваження щодо контролю операції по рахунку Товариства в банківський установах, представляє Товариство перед органами державної влади, фізичними та юридичними особами на території України та за кордоном.

Зважаючи на коло повноважень, які покладені на голову ТОВ «Підприємство «Медтехніка», на час подій, у вчинені яких обвинувачується ОСОБА_4 він був службовою особою в розумінні ч. 3 ст. 18 КК України, а тому є суб`єктом кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 191 КК України та ч. 1 ст. 366 КК України.

Надаючи пояснення в судовому засіданні обвинувачений вини у вчинені інкримінованих кримінальних правопорушень не визнав, повідомив, що з його сторони будь яких порушень допущено не було, а навпаки все виконано вірно. Зазначив, що він особисто грошові кошти не отримував, вони були перераховану ТОВ «Підприємство «Медтехніка», як дохід. Повідомив, що він здійснював загальне керівництво товариством і кожну накладну не досліджував. З приводу різниці в цінах на товар, які вказані у накладних за 2014 рік та за 2015 рік, зазначив, що вона виникла через зміну курсу валюти. Що стосується замовлення апарату УЗТ по накладній за 2014 рік, то дана вимога взагалі не могла бути виконана, оскільки його виробником є росія з якою було припинено будь яку співпрацю.

Незважаючи на те, що обвинувачений вини у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень не визнав, його вина доводиться дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, як вбачається з наданих суду документів між Вінницьким обласним шкірно-венерологічним диспансером в особі в.о. головного лікаря ОСОБА_14 як «Замовник» з однієї сторони і ТОВ «Підприємство «Медтехніка» в особі голови товариства ОСОБА_4 , як «Виконавець» з іншої сторони було укладено 10.12.2014 договір №92 про поставку виробів медичної техніки в кількості та асортименті по ціні вказаній в видатковій накладній №РН-0000318. Сума договору складає: 60 950 грн.

Згідно умов договору замовник здійснює оплату протягом семи днів після поставки товару згідно із заявками та видатковою накладною у разі отримання замовником бюджетних коштів. Строк дії договору до 31 грудня 2014 року.

ОСОБА_4 не заперечував, що саме ним, в якості виконавця, було укладено вищевказану угоду, що також, підтверджується висновком судового експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої та технічної експертизи №184/184/18-21 від 02.03.2018, відповідно до якого: підпис у графі «Голова товариства ОСОБА_4 » у договорі №92 від 10.12.2014 укладеного між ТОВ «Підприємство» Медтехніка» та Вінницьким обласним шкірно-венерологічним диспансером - виконаний ОСОБА_4 .

В день укладення угоди №92, також, було виготовлено видаткову накладку №РН-0000318 від 10.12.2014, в якій зазначено, що постачальником товару є ТОВ «Підприємство» Медтехніка», а платником за договором виступає Вінницький обласний шкірно-венерологічний диспансер.

В даній накладній вказано про поставку товару на загальну суму 60 950 грн, а саме: апарату ультразвукового фізіотерапевтичного УЗТ-1.01 вартістю 28 020 грн, апарату для УВЧ терапії УВЧ-80-4 вартістю 15 270 грн, опромінювача ртутно-кварцового ОРК-021М вартістю 3600 грн та кушетки для фізкабінету КФП у кількості чотирьох штук вартістю 3515 грн., кожна. Також, зазначено про те, що товар було відвантажено та отримано, про що наявні відповідні підписи, однак хто саме виконав дані дії не прописано.

Як вбачається з висновку судового експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої та технічної експертизи №184/184/18-21 від 02.03.2018, підпис у графі «Отримав (ла)» у видатковій накладній №РН-0000318 від 10.12.2014 - виконаний ОСОБА_6 .

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 повідомив, що він працював лікарем в ВОКШВД та за вказівкою на той час в.о. головного лікаря, він їздив в ТОВ «Підприємство «Медтехніка» до керівника ОСОБА_4 , щоб з`ясувати, яку медичну апаратуру зможе надати ТОВ «Підприємство «Медтехніка» замість раніше узгодженої. Після того, як він поспілкувався з ОСОБА_4 , останній направив його до менеджера ТОВ «Підприємство «Медтехніка», яка допомагала йому оформити документально все. У 2014 році товар він не отримував, а от у березні 2015 року в.о. головного лікаря доручив йому забрати придбану техніку, надав службовий автомобіль з водієм. В подальшому, він приїхав до ТОВ «Підприємство «Медтехніка», де отримав товар і накладну, та доставив все до ВОКШВД.

Показання даного свідка узгоджуються з наданими поясненнями свідка ОСОБА_9 , яка працювала менеджером з продажу медтехніки у ТОВ «Підприємство «Медтехніка» в період часу з 2014 року по 2016 роки та повідомила, що у 2014 році за вказівкою керівника ТОВ «Підприємство «Медтехніка» ОСОБА_4 , вона оформила накладну, товарів якій в наявності не було. В подальшому, в кінці серпня чи на початку вересня з ВОКШВД приходив лікар на ім`я ОСОБА_10 , який підбирав потрібну медичну техніку та меблі. Після чого, вони чекали оплату від ВОКШВД для проведення закупівлі товару. Зазначила, що на накладній та на договорі дат вона не ставила, тому що грошові кошти переведені не були. В подальшому, в березні 2015 року було перераховано грошові кошти та вона виписувала накладну за якою на складі видавались товари.

Також, про обставини укладення та виконання умов угоди повідомила ОСОБА_11 , яка теж працювала менеджером у ТОВ «Підприємство «Медтехніка» в період часу з 2013 року по 2015 роки, та зазначила, що спочатку договори та накладні оформлювались без зазначення дат, вони заповнювались коли лікарні отримували кошти на обладнання. Їй було відомо про укладення договору з ВОКШВД щодо придбання обладнання, який діяв до 31.12.2014. Однак, в термін дії договору грошові кошти не надійшли, вони були перераховані на рахунок товариства в березні 2015 року. Після надходження грошових коштів, вони зв`язались з головним бухгалтером ВОКШВД з метою повернути кошти, оскільки в зв`язку з підвищенням цін, виконання умов договору за першочергових домовленостей було не можливим. Однак, головний бухгалтер просила на перераховані кошти надати інший товар. З головним бухгалтером спілкувався особисто ОСОБА_4 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 яка працювала в ВОКШВД головним бухгалтером по липень 2016 року та здійснювала контроль за бухгалтерським обліком повідомила, що в кінці 2014 року ВОКШВД були виділені кошти для придбання обладнання та з метою їх отримання поряд із укладанням договору оформлювались накладні.

В період часу з 22.02.2016 по 25.03.2016 у Вінницькому обласному шкірно-венерологічному диспансері було проведено ревізію фінансово-господарської діяльності в ході якої було проведено інвентаризацію обладнання та виявлено нестачу апарату УЗТ-1.01 вартістю 28 020 грн та встановлено фактичну наявність обладнання, яке не рахується в бухгалтерському обліку диспансеру, а саме: апарат для дарсонвалізації стаціонарний «Корона-С» 1 шт., опромінювач ртутно-кварцовий ОРК-021М 1 шт., тумбочки приліжкові з ДСП ТП-2 1 шт.

Даною ревізією встановлено, що за умовами договору №92 про закупівлю виробів медичної техніки на загальну суму 60 950 грн, укладеного між Вінницьким обласним шкірно-венерологічним диспансером та ТОВ «Підприємство «Медтехніка» було здійснено оплату за товар по накладній №РН-0000318 від 10.12.2014, яка по бухгалтерському обліку ТОВ «Підприємство «Медтехніка» не проведена, натомість стало відомо про наявність накладної №РН-0000100(318/1.12.2014) від 31.03.2015 за якою було відпущено обладнання загальною вартістю 60 950 грн., яка по бухгалтерському обліку Вінницького обласного шкірно-венерологічного диспансеру не рахується та взагалі відсутня і не могла бути підставою для перерахунку коштів.

Відповідно до видаткової накладеної №РН-0000100(318/1.12.2014) від 31.03.2015, зазначено, що постачальником товару є ТОВ «Підприємство» Медтехніка», а платником та одержувачем за договором виступає Вінницький обласний шкірно-венерологічний диспансер.

В даній накладній вказано про поставку товару на загальну суму 60 950 грн, а саме: апарату для дарсонвалізації стаціонарний «Корона-С» вартістю 3800 грн, апарату для УВЧ терапії УВЧ-80-4 вартістю 16 800 грн, двох опромінювачів ртутно-кварцових ОРК-021М вартістю 13 040 грн, чотирьох кушеток для фізкабінету КФП вартістю 22 240 грн та трьох тумбочок приліжкових з ДСП ТП-2 вартістю 5 070 грн. Також, зазначено про те, що товар було відвантажено та отримано, про що наявні відповідні підписи та відписки печатки, однак хто саме виконав дані дії не прописано.

Як вбачається з висновку судового експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої та технічної експертизи №184/184/18-21 від 02.03.2018, підпис у графі «Отримав (ла)» у видатковій накладній №РН-0000100 (318/1.12.2014) від 10.12.2014 - виконаний ОСОБА_6 , що він підтвердив надаючи показання в судовому засіданні.

Слід зазначити, що видаткова накладна - це первинний документ, який видається постачальником та підтверджує передачу товарно-матеріальних цінностей покупцю. Для видаткової накладної, як і для будь-якого документа, існує перелік обов`язкових реквізитів, до яких належать: назва документа, дата складання, назва підприємства, назва товару та кількість, одиниця виміру товару (у грошовому та натуральних вимірниках), посади і прізвища відповідальних осіб, особистий або електронний підпис. За потреби, також, вносяться й додаткові реквізити, наприклад: печатка, номер документа, ідентифікаційний код підприємства з ЄДР, код товару, підстава для здійснення операції, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача (серія та номер паспорту тощо). Такі реквізити можна додати на розсуд підприємства, щоб уникнути непорозумінь та розбіжностей, для спрощення перевірки документів тощо.

Під офіційним документом у ст. 366 КК України слід розуміти документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру.

Згідно із постановою Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №759/7094/17 з об`єктивної сторони службове підроблення може полягати в таких формах: а) складання неправдивого офіційного документа; б) видача неправдивого офіційного документа; в) внесення до офіційного документа неправдивих відомостей; г) інше підроблення офіційного документа. Водночас: (1) складання неправдивих документів - це повне виготовлення документа, що містить інформацію, яка повністю або частково не відповідає дійсності. Форма та реквізити документа відповідають необхідним вимогам; (2) видача неправдивих документів означає надання (передачу) його фізичним або юридичним особам або випуск для використання такого документа, зміст якого повністю або частково не відповідає дійсності і який був складений або службовою особою, яка його видала, або іншою службовою особою; (3) внесення до документів неправдивих відомостей означає внесення (включення) до дійсного (справжнього) офіційного документа, який зберігає належну форму та необхідні реквізити, інформації, яка повністю або частково не відповідає дійсності; (4) інше підроблення документів передбачає повну або часткову зміну змісту документа чи його форми або реквізитів, проте не за рахунок внесення до нього неправдивих відомостей, а шляхом їх виправлень, підчищень, дописок, витравлювань, зміни букв чи цифр тощо.

Згідно зі статтями 1 та 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи складаються під час здійснення господарської діяльності, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Згідно із судовою практикою (постанови Верховного Суду від 15 лютого 2021 року у справі №727/5768/18 та від 03 листопада 2022 року у справі №715/758/20) офіційний документ як предмет злочину має відповідати такими ознакам: документ має бути складено, видано чи посвідчено відповідною особою в межах її компетенції за визначеною законом формою та з належними реквізитами; зафіксована в такому документі інформація повинна мати юридично значущий характер підтверджені чи засвідчені нею конкретні події, явища або факти мають спричиняти чи бути здатними спричинити наслідки правового характеру у вигляді виникнення (реалізації), зміни або припинення певних прав та/або обов`язків чи може бути використана як документи - докази у правозастосовчій діяльності.

Зважаючи на те, що договір №92 на поставку виробів медичної техніки від 10.12.2014, був підписаний уповноваженими на те особами, а саме, в.о. головним лікарем Вінницького обласного шкірно-венерологічного диспансеру та головою товариства ТОВ «Підприємство «Медтехніка» ОСОБА_4 , на підставі якого було сформовано видаткову накладку №РН-0000318 від 10.12.2014, а також, в подальшому накладну №РН-0000100(318/1.12.2014) від 31.03.2015, які була підписані уповноваженими особами, та містять відтиски печаток, дані документи відносяться до офіційних, оскільки засвідчена у них інформація містить юридично значущий характер - засвідчує факт постачання товарів медичної техніки на загальну суму 60 950 грн.

Окрім цього, судом встановлено, що за умовами укладеного договору №92 від 10.12.2014, на підставі видаткової накладної №РН-0000318 від 10.12.2014, у 2014 році не відбулось фактичної передачі виробів медичної техніки, що також, не заперечував сам обвинувачений надаючи показання в судовому засіданні та підтверджується поясненнями, які надали свідки.

Крім того, дані обставини підтверджуються актом проведеної ревізії №04-13/5 від 01.04.2016, оскільки на рахунок ТОВ «Підприємство «Медтехніка» не надходили грошові кошти, а накладна №РН-0000318 від 10.12.2014 по бухгалтерському обліку в товаристві проведена не була.

Таким чином, судом встановлено, що на момент оформлення накладної №РН-0000318 від 10.12.2014, яка підтверджує факт передачі товару, жодних виробів медичної техніки, які були у ній зазначені, у 2014 році Вінницьким обласним шкірно-венерологічним диспансером отримано не було, що свідчить про внесення до офіційного документу завідомо неправдивих відомостей.

В подальшому, як встановлено судом 24.03.2015 на рахунок ТОВ «Підприємство «Медтехніка» надійшли грошові кошти в сумі 60 950 грн. за фізіотерапевтичні апарати за накладною №РН-0000318 від 10.12.2014 та договором №92 від 10.12.2014, що підтверджується платіжним дорученням №215 від 24.03.2015.

Після чого, як повідомив сам ОСОБА_4 він зателефонував до головного бухгалтера ВОКШВД ОСОБА_7 маючи намір повернути кошти, однак вона попросила не здійснювати повернення, а надати інших товар в межах суми визначеною в угоді.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , яка працювала в ВОКШВД головним бухгалтером по липень 2016 року, та повідомила, що в кінці 2014 році їм було виділено грошові кошти для придбання обладнання. З метою отримання коштів вони оформили накладні. В 2015 році була ревізія, яка виявила, що обладнання не відповідає обліку, зокрема фактично було отримане обладнання, яке не відповідало вказаному у накладній. Після проведеної ревізії лікар ОСОБА_6 надав накладну, яка відповідала фактично отриманому товару. Також, зазначила, що грошові кошти по накладній за 2014 рік були перераховані у березня 2015 року.

Однак, незважаючи на закінчення строку дії договору №92 від 10.12.2014, який сплинув 31.12.2014, за яким було 24.03.2015 проведено перерахунок коштів Вінницьким обласним шкірно-венерологічним диспансером на рахунок ТОВ «Підприємство «Медтехніка», без укладення будь яких інших договорів, на підставі лише усних домовленостей ОСОБА_4 вирішив надати інші товари на визначену договором суму, що підтверджується видатковою накладною №РН-0000100(318/1.12.2014) від 31.03.2015.

Про факт заміни товару, також, повідомляв свідок ОСОБА_6 , який зазначив, що за вказівкою на той час в.о. головного лікаря, він їздив в ТОВ «Підприємство «Медтехніка» до керівника ОСОБА_4 , щоб з`ясувати, яку медичну апаратуру зможе надати ТОВ «Підприємство «Медтехніка» замість раніше узгодженої та після досягнення домовленості він особисто їздив та забирав товар по накладній у 2015 році.

Дані обставини засвідчені, також, результатами проведеної ревізії фінансово-господарської діяльності Вінницького обласного клінічного шкірно-венерологічного диспансеру №04-13/5 від 01.04.2016, в ході якої було встановлено наявність розбіжностей між видатковою накладною за якою було проведено перерахунок грошових коштів, з видатковою накладною за якою було фактично передано товар.

Крім того, відповідно до висновку судового експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи №3497/18-21 від 12.12.2018, документально підтверджується акт ревізії фінансово-господарської діяльності Вінницького обласного клінічного шкірно-венерологічного диспансеру за період з 01.08.2013 по 31.01.2016 №04-13/5 від 01.04.2016 року у частині 1.2 «Стан використання коштів, виділених на здійснення заходів і завдань державних цільових програм та/або місцевих програм.», що викладена на сторінках 6-10 даного акту, та виявлення недостачі обладнання на суму 60950 грн. в т.ч. апарату УЗТ-101 на суму 28020 грн., що оприбутковане за накладною №РН-0000318 від 10.12.2014р., з урахуванням результатів інвентаризації оформленої інвентаризаційним описом від 10.03.2016р.

Таким чином, на момент оформлення видаткової накладної №РН-0000100(318/1.12.2014) від 31.03.2015, на підставі якої у 2015 році Вінницький обласний шкірно-венерологічний диспансер отримав вироби медичної техніки, начебто за умовами договору №92 від 10.12.2014 строк дії зобов`язань за якими сплинув 31.12.2014, зважаючи на те, що перелік товару не відповідає тому, який був заявлений першочергово, а будь яких інших договорів між Вінницьким обласним шкірно-венерологічним диспансером та ТОВ «Підприємство «Медтехніка» укладено не було, дані обставини свідчить про внесення до офіційного документу завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до ч. 1 ст. 366 КК України визначено відповідальність за службове підроблення, тобто за складання, видачу службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів.

Обов`язковою ознакою службового підроблення є його предмет - офіційні документи.

Об`єктивна сторона службового підроблення полягає у перекрученні істини в офіційному документі, вчиненому службовою особою з використанням свого службового становища. Такий злочин вчиняється умисно та виявляється тільки в активній поведінці службової особи і може бути вчинений однією з декількох альтернативно передбачених у ч. 1 ст. 366 КК України дій: а) внесення до документів неправдивих відомостей; б) інше підроблення документів; в) складання неправдивих документів; г) видача неправдивих документів.

Внесення до документів неправдивих відомостей означає включення інформації, яка повністю або частково не відповідає дійсності, відповідно до офіційного документа. При цьому форма документа та всі його реквізити відповідають необхідним вимогам.

Склад злочину, опис якого міститься у диспозиції ч. 1 ст. 366 КК, є формальним, і злочин визнається закінченим з моменту вчинення однієї із зазначених у ній дій, незалежно від того, чи спричинили ці дії які-небудь наслідки і чи був використаний підроблений документ.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд поза розумним сумнівом дійшов висновку, що ОСОБА_4 та особа матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження домовляючись про поставку виробів медичної техніки, оформляючи видаткові накладні, на яких наявні відтиски печаток, засвідчили внесення в них неправдивих відомостей, а тому вина ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України доведена повністю.

Крім того, з огляду на встановлені судом обставини кримінальних правопорушень, суд вважає доведеним, те, що внесення до офіційних документів неправдивих відомостей було способом заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовим становищем.

Відповідно до положень ст. 191 КК України, настає відповідальність за привласнення, розтрату майна або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем.

У правозастосовній практиці під заволодінням прийнято розуміти дії щодо чужого майна, яке не перебуває у фактичному володінні винного до моменту вчинення кримінального правопорушення, оскільки не було ні ввірене, ні передане у відання, але яке вилучається з чужого законного володіння та обертається на користь окремих осіб.

При заволодінні, злочинна дія передбачає вилучення чужого майна з володіння власника чи уповноваженого ним органу. Ця дія виконується шляхом різноманітних операцій, які полягають у вивезенні, винесенні майна, платіжних операцій по переведенню коштів на інший рахунок тощо. Загалом, це дії, які є аналогічні тим, що вчинюються при здійсненні крадіжки, грабежу, шахрайства, але їх специфіка визначається тим, що для їх вчинення особа використовує свої службові повноваження.

Зловживання службовим становищем під час заволодіння чужим майном характеризується тим, що службова особа діє в межах своїх повноважень, вчинює щодо майна ті діяння, які вона в принципі вправі вчиняти, діючи в інтересах служби.

Заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем має місце тоді, коли службова особа незаконно обертає чуже майно на свою користь чи користь третіх осіб, використовуючи водночас своє службове становище. Його особливістю є те, що, на відміну від привласнення чи розтрати, предметом заволодіння чужим майном шляхом службового зловживання може бути і майно, яке безпосередньо не було ввірене винному чи не перебувало в його віданні. У зазначений спосіб винний може заволодівати майном, щодо якого в силу своєї посади він наділений правомочністю управління чи розпорядження через інших осіб. Тобто він має певні владні повноваження щодо впливу на осіб, яким це майно ввірене чи перебуває у їх віданні. Ця правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові № 517/639/17 від 30 вересня 2020 року. Також, Верховний Суд зазначив, що під використанням влади чи службового становища, обґрунтовано розуміється вчинення як дій, що безпосередньо входять до кола службових повноважень службової особи, зумовлених покладеними на неї обов`язками з виконання відповідних функцій, так і дій, зумовлених її службовим авторитетом, її зв`язками з іншими службовими особами, можливістю здійснити вплив, зумовлений її службовим становищем, на інших службових осіб.

Водночас обов`язковою умовою притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 191 КК є установлення того, що дії винної особи були зумовлені її службовим становищем та перебували у безпосередньому зв`язку з її службовими повноваженнями, що безпосередньо походять від службового становища винного, виконуваних функцій і наданих повноважень.

Крім того, відповідно до постанови Верховного Суду від 28 лютого 2019 року у справі №456/1181/15-к кримінальний закон передбачає настання відповідальності за ст. 191 КК виключно за наявності у діях особи прямого умислу, корисливих мотивів та відповідної мети.

Відштовхуючись від положень статей 23, 24 КК України суд дійшов висновку, що умисел є однією з форм вини, яка включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки: усвідомлення характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання чи свідоме допускання їх настання. Водночас, усвідомлення означає розуміння не лише фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються об`єкта, предмета, об`єктивної сторони складу конкретного злочину, а і його негативного соціального значення у виді суспільної небезпеки. Передбачення є адекватним розумовим уявленням особи про неминучість чи можливість конкретних результатів своєї дії (бездіяльності). Бажання полягає у прагненні досягти чітко визначеної мети і спрямованості волі на її досягнення.

Отже, умисна форма вини передбачає правильне відображення у свідомості суб`єкта як фактичних, так і юридичних ознак злочину, обов`язковою передумовою чого є осудність.

На переконання суду, прямий умисел у вчиненні кримінальних правопорушень обвинуваченим розкривається в об`єктивній стороні цих злочинів, позаяк судом установлено, що сторони своїми діями, зокрема видачею похідних від договору видаткових накладних №РН-0000318 від 10.12.2014 та №РН-0000100(318/1.12.2014) від 31.03.2015, створили підстави для заволодіння чужим майном, шляхом зловживання своїм службовим становищем.

Корисливий мотив та умисел ОСОБА_4 в даному випадку полягав виключно в отримані прибутку від співпраці з Вінницьким обласним клінічного шкірно-венерологічного диспансером та небажані повертати грошові кошти, які надійшли на рахунок ТОВ «Підприємство «Медтехніка» на виконання умов договору №92 від 10.12.2014, строк дії якого закінчився, що вказує на те, що обвинувачений повною мірою усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, діяв з прямим умислом та з корисливим мотивом, а тому вина ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України доведена повністю.

Водночас обвинувачений та його захисник не навели суду альтернативної версії, яка б пояснювала розумну ділову мету та справжні цілі виготовлення похідних від договору №92 від 10.12.2014, видаткових накладних №РН-0000318 від 10.12.2014 та №РН-0000100(318/1.12.2014) від 31.03.2015, на підставі який відбулось заволодіння бюджетними коштами, зважаючи на припинення будь яких зобов`язань між Вінницьким обласним клінічного шкірно-венерологічного диспансером та ТОВ «Підприємство «Медтехніка» з причин закінчення строку дії укладеного договору, що дає підстави суду дійти висновку про наявність у діях обвинуваченого прямого умислу на вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191 та ч. 1 ст. 366 КК.

Вирішуючи питання, про кваліфікацію дій обвинуваченого з урахуванням ч. 2 ст. 28 КК України, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 28 КК кримінальне правопорушення визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку кримінального правопорушення, домовилися про спільне його вчинення.

Формулювання «домовилися про спільне його виконання» свідчить про те, що кожен з учасників такої групи повинен зіграти роль виконавця, тобто безпосередньо чи опосередковано виконати об`єктивну сторону складу такого кримінального правопорушення.

Вчинення кримінального правопорушення за попередньою змовою групою осіб передбачає домовленість групи осіб про спільне вчинення кримінального правопорушення, узгодження його об`єкта, характеру, місця, часу, способу вчинення та змісту виконуваних функцій.

З досліджених в судовому засіданні доказів та показань свідків, вбачається, що всі дії ОСОБА_4 були вчинені за попередньою змовою з особою, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, яка на момент подій викладених в обвинувальному акті обіймала посаду в.о. головного лікаря Вінницького обласного шкірно-венерологічного диспансеру та безпосередньо укладала договір №92 від 10.12.2014, тому заперечення обвинуваченого з приводу того, що він не спілкувався з вказаною особою не відповідають дійсності, є надуманими та спрямованими на уникнення відповідальності за скоєне, оскільки не відповідають обставинам справи та повністю спростовуються всіма доказами дослідженими в ході судового розгляду.

Згідно ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотиви і мета вчинення кримінального правопорушення.

Суд вважає за необхідне зазначити, що всі докази зібрані в ході досудового розслідування, є такими, що доповнюють одне одного, є належними, допустимими та достатніми, оскільки у відповідності до ст.ст. 84-86 КПК України прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а також є такими, що отримані в порядку, передбаченому Конституцією та КПК України.

Таким чином, аналізуючи зібрані у кримінальному провадженні та досліджені під час судового розгляду докази, оцінюючи їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, розглядаючи кримінальне провадження відповідно до вимог ст. 337 КПК України в межах висунутого обвинувачення, суд приходить до висновку, про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 191 КК України, а його дії слід кваліфікувати:

- за ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України, в редакції Закону України №1261-VIІ від 13.05.2014, як внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, вчинене за попередньою змовою групою осіб;

- за ч. 3 ст. 191 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинена за попередньою змовою групою осіб.

Суд, виключає таку кваліфікуючу ознаку, при оцінці дій обвинуваченого за ст. 191 КК України, як «розтрата майна», що полягає у незаконному безоплатному відчуженні, використанні, витраченні майна, яке було ввірене винному чи перебувало в його віданні (продаж, дарування, споживання, передача іншим особам тощо), яка зазначена стороною обвинувачення в обвинувальному акті, оскільки самі терміни «розтрата майна» та «заволодіння майном» є різними поняттями та самостійними ознаками, які утворюють об`єктивну сторону кримінального правопорушення, передбаченого ст. 191 КК України, а в даному випадку ОСОБА_4 саме заволодів чужим майном зловживаючи своїм службовим становищем.

Крім того, аналізуючи всі докази в їх сукупності, в межах пред`явленого обвинувачення, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, приходить до висновку, що в судовому засіданні стороною обвинувачення не доведено, що в діях ОСОБА_4 наявний склад кримінального правопорушення, передбачений ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 358 КК України, а саме, використання завідомо підробленого документа, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

До такого висновку суд прийшов виходячи з наступного.

Органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 358 КК України за наступних обставин.

Так, особа матеріали стосовно якого виділено в окреме провадження, обіймаючи посаду в.о. головного лікаря ВОКШВД та виконуючи у зв`язку з цим організаційно-розпорядчі функції у злочинній змові з головою товариства TOB «Підприємство «Медтехніка» ОСОБА_4 , який будучи керівником товариства також виконував організаційно-розпорядчі функції, шляхом зловживання своїм службовим становищем, маючи на меті уникнути відповідальності за використання завідомо підробленого документу, надав вказівку лікарю-фізіотерапевту фізіотерапевтичного кабінету ВОКШВД ОСОБА_6 , що не був обізнаним щодо злочинних намірів особи матеріали стосовно якого виділено в окреме провадження та ОСОБА_4 , здати накладну №РН-0000318 від 10.12.2014 без фактичного отримання обладнання та договір №92 від 10.12.2014 в бухгалтерію ВОКШВД для взяття на облік та засвідчити підписом отримання обладнання без фактичної поставки. А голова товариства ТОВ «Підприємство «Медтехніка» ОСОБА_4 , у свою чергу, у злочинній змові з в.о. головного лікаря ВОКШВД матеріали стосовно якого виділено в окреме провадження, провів накладну №РН-0000100 (318/1.12.2014) від 31.03.2015 по бухгалтерському обліку TOB «Підприємство «Медтехніка».

Статтею 7 КПК України закріплені загальні засади кримінального провадження, серед яких є верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Згідно зі ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до положень ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Так, згідно роз`яснень, викладених в п. 18-19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» слідує, що при розгляді кримінальних справ суд має суворо додержуватись закріпленого у ч. 1 ст. 62 Конституції принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

При цьому неприпустимо покладати на обвинуваченого (підсудного) доведення своєї невинуватості.

Статтею 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості та підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором.

Європейський суд з прав людини у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (рішення від 18.01.1978 року Ireland v. theUnitedKingdom, n. 161, Series А, заява № 25), а також неодноразово у рішеннях проти України, зокрема, у справі «Коробов проти України» (рішення від 21.07.2011 року, п. 65, заява № 39598/03), вказував, що рівень певності, якого має досягати суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», є важливим для постановлення справедливого рішення.

Отже, обвинувачення повинно довести «кожний факт», пов`язаний із злочином, щоб «не існувало жодної розумної підстави для сумнівів». Правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого по суті означає, що жодна з сумнівних обставин не може бути покладена в основу обвинувальних тез по справі, тобто воно висуває вимогу повної і безумовної доведеності обвинувачення. Ця вимога має на меті охорону законних інтересів обвинуваченого і служить гарантією досягнення істини у справі.

Таким чином, правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого виступає гарантією не тільки для обвинуваченого, воно служить також гарантією досягнення мети правосуддя. Завдяки даному правилу досягається об`єктивна істина, так як обвинувачення ґрунтується тільки на безсумнівних доказах і безспірних фактах.

Будучи допитаним в судовому засіданні, обвинувачений свою вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав в повному обсязі та пояснив, що він діяв в межах закону та не вбачає в своїх діях будь яких порушень.

Склад кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , а саме використання завідомо підробленого офіційного документа (ч. 4 ст. 358 КК України) законодавцем сформульовано як формальний, тобто кримінальне правопорушення вважається закінченим з моменту пред`явлення підробленого документу, а з суб`єктивної сторони кримінальне правопорушення вчиняється з прямим умислом і спеціальною метою - використання підробленого офіційного документа самим підроблювачем чи іншою особою для набуття певних суб`єктивних прав або звільнення від юридичних обов`язків.

Предметом кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України є завідомо підроблений офіційний документ. Предмет кримінального правопорушення є невід`ємною частиною об`єкта кримінального правопорушення. Відсутність предмету кримінального правопорушення, виключає наявність об`єктивних ознак кримінального правопорушення, а отже, і складу кримінального правопорушення.

Суб`єктом вчинення даного кримінального правопорушення є приватна особа, яка досягла шістнадцятирічного віку.

Вчинення зазначених у ст. 358 КК України дій службовою особою з використанням службового становища необхідно кваліфікувати як службове підроблення за ст. 366 КК України.

З об`єктивної сторони ч. 4 ст. 358 КК України, використання полягає у наданні підробленого документа підприємствам, установам або організаціям незалежно від форми власності або пред`явленні їх. Під ознаки даної статті підпадає також використання справжнього, але чужого документа.

Під видачею неправдивих документів у ст. 366 КК України слід розуміти надання фізичним або юридичним особам такого документа, зміст якого повністю або частково не відповідає дійсності та який був складений або службовою особою, яка його видала, або іншою службовою особою.

Таким чином, поняття «використання завідомо підробленого документа» та «видача неправдивих документів» мають подібне значення, однак якщо документ був складений службовою особою, то в даному випадку вірною буде кваліфікація за ч. 1 ст. 366 КК України, як видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про недоцільність кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 358 КК України, як використання завідомо підробленого документа.

Згідно ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, в тому числі і винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину, форми вини, мотиву і мети вчинення злочину, покладається на слідчого, прокурора і лише в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього кодексу, відповідно до вимог ч. 2 якої жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань, зазначених у ст. 374 КПК України.

Усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Положеннями ч. 1 ст. 373 КПК України визначено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Таким чином, суд, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до положень ч. 1 ст. 337 КПК України, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим не наділений повноваженнями за власною ініціативою ініціювати питання зміни обвинувачення, оскільки функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган, безпосередньо дослідивши, надані докази стороною обвинувачення, давши їм належну оцінку, відповідно до вимог положень процесуального закону, приходить до висновку про необхідність виправдання ОСОБА_4 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 358 КК України.

При вирішенні питання щодо обрання покарання, суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання та слідує принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Також, суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд зважає на те, що обвинувачений раніше не судимий (т.2 а.с. 108), на обліку у лікаря-нарколога не перебуває (т.2 а.с. 106), за місцем проживання характеризується позитивно (т.2 а.с. 107, т.3 а.с. 147).

Обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання та обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Суд, не враховує вчинення кримінального правопорушення групою осіб за попередньою змовою, яка зазначена в обвинувальному акті, як обставина, що обтяжує покарання обвинуваченого, зважаючи на наступне.

Так, вчинення кримінального правопорушення групою осіб за попередньою змовою визнається судом обставиною, що обтяжує покарання, у тому разі, коли така кваліфікуюча ознака, не передбачена законодавцем у диспозиції статті й відсутня в юридичному формулюванні обвинувачення. У такому разі вона приймається до уваги судом на загальних підставах, як обставина, що обтяжує покарання.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується у вчинені кримінальних правопорушень, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 191 КК України, де у всіх епізодах наявна кваліфікуюча ознака, як вчинення за попередньою змовою групою осіб.

Тому, суд не враховує вчинення кримінального правопорушення групою осіб за попередньою змовою, як обставину, що обтяжує покарання ОСОБА_4 , оскільки її було враховано в результаті юридичної оцінки його дій за вчинення тотожних кримінальних правопорушень, а наявність у кримінальному провадженні такої ознаки злочину, що впливає на його юридичну кваліфікацію, унеможливлює її повторне врахування при призначенні покарання та визнання обставиною, що його обтяжує.

Враховуючи вищезазначене, ступінь суспільної небезпеки скоєних кримінальних правопорушень, обставини справи, з урахуванням вимог закону та передбачених цим законом санкцій, ставлення обвинуваченого до вчиненого, який вину не визнав, у вчиненому не розкаявся, заперечує протиправність своїх дій, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого не можливе без ізоляції його від суспільства, а тому покарання необхідне та достатнє для його перевиховання та виправлення, а також для запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень в майбутньому слід призначити в межах санкцій інкримінованих кримінальних правопорушень.

Зокрема, що стосується призначення покарання за ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України, суд зазначає наступне.

Так, до ст. 366 КК України вносилися зміни Законами України №3207-VI від 07.04.2011, №222-VIІ від 18.04.2013, №1261-VIІ від 13.05.2014 та №2617-VIII від 22.10.2018.

Судом встановлено, що на момент вчинення ОСОБА_4 у 2014-2015 році кримінальних правопорушень, передбачених ч. 28 ст. ч. 1 ст. 366 КК України діяла редакція Закону України №1261-VIІ від 13.05.2014, відповідно до якої санкція зазначеної статті, передбачала призначення покарання у виді штрафу до двохсот п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Також, враховано положення ч. 3 ст. 61 КК України, згідно яких обмеження волі не застосовується до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

Відповідно до наданих суду документів ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто є особою, яка згідно положень ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» досягла пенсійного віку, що також, підтверджується пенсійним посвідченням (т. 3 а.с. 146).

Водночас Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» №2617-VIII від 22.11.2018 (із змінами, внесеними згідно із Законом №321-IX від 03.12.2019), який набрав чинності 01.07.2020, санкцією ч. 1 ст. 366 КК України (в редакції Закону №2617-VIII від 22.11.2018), передбачено покарання крім інших у виді штрафу від двох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто посилено кримінальну відповідальність особи у разі призначення їй покарання у виді штрафу.

Згідно з ч. 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього злочину.

Положеннями ч. 1 ст. 5 КК України передбачено, що закон про кримінальну відповідальність, який скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі.

З огляду на викладене, наявні підстави для призначення ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України покарання у виді штрафу в розмірі визначеному в редакції Закону №1261-VIІ від 13.05.2014, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків.

Також, приймаючи до уваги той факт, що санкція ч. 3 ст. 191 КК України не піддавалась зміні, суд не вбачає підстав для уточнення редакції даної статті за якою слід призначити покарання обвинуваченому, а тому ОСОБА_4 за вчинене діяння, яке підпадає під склад кримінального правопорушення, передбачений ч. 3 ст. 191 КК України, слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків.

Крім того, суд звертає увагу, що кримінальні правопорушення передбачені ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 191 КК України, було вчинено ОСОБА_4 10.12.2014 та 31.03.2015.

Згідно ч. 2 ст. 12 КК України кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 366 КК України є нетяжким злочином, а передбачене ч. 3 ст. 191 КК України є тяжким злочином.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло десять років - у разі вчинення тяжкого злочину.

Відповідно до практики Верховного Суду звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч. 1 ст. 49 КК та за наявності згоди обвинуваченого на звільнення з підстав спливу строків давності (постанови ККС ВС від 10 червня 2021 року у справі №640/11750/17; від 25 лютого 2021 року у справі №192/3301/16-к).

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, частин 1, 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України суд зобов`язаний роз`яснити особі, яка притягується до кримінальної відповідальності те, що на момент судового розгляду закінчилися строки давності притягнення цієї особи до кримінальної відповідальності, що є правовою підставою, передбаченою ст. 49 КК, для звільнення особи від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому КПК, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, а також право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави та наслідки такого заперечення (постанова ОП ККС ВС від 06 грудня 2021 року у справі №521/8873/18).

Під час судового розгляду суд роз`яснював ОСОБА_4 , що закінчилися строки притягнення до кримінальної відповідальності за кримінальні правопорушення у вчинені яких він обвинувачується, однак щодо закриття кримінального провадження обвинувачений заперечував та наполягав на винесені виправдувального вироку.

У тому разі, коли обвинувачений заперечує проти його звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд ухвалює вирок, призначає винуватій особі покарання, та на підставі ч. 5 ст. 74 КК України звільняє від призначеного покарання.

Нормами ч. 5 ст. 74 КК України передбачено, що особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах визначених ст. 49 КК України.

Постановою Пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 року №1 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», а саме п. 8 передбачено, що особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

Оскільки, ОСОБА_4 вчинив кримінальні правопорушення 10.12.2014 та 31.03.2015, а строк притягнення до кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 191 КК України, закінчився, враховуючи те, що після їх вчинення особа не скоювала нового кримінального правопорушення, не ухилялась від органів досудового розслідування та суду, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України, на підставі ч. 1 ст. 49 КК України підлягає звільненню від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Відповідно до вимог ст. ст. 124, 126 КПК України, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 рівну частину вартості проведених криміналістичних досліджень (т.1 а.с. 246, т.2 а.с. 145), оскільки їх проведення було зумовлено розслідуванням вчинених ним кримінальних правопорушень у співучасті.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 КПК України, слід скасувати арешт накладений в кримінальному провадженні.

Крім того, в даному кримінальному провадженні прокурором Вінницької місцевої прокуратури (на даний час Вінницької окружної прокуратури) ОСОБА_3 в інтересах держави в особі Вінницької обласної ради подано позовну заяву в порядку ст. 131-1 Конституції України про стягнення з ОСОБА_4 та особи матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження на користь Вінницького обласного клінічного шкірного-венерологічного диспансеру кошти на відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в сумі 60 950 грн.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 128 КПК України цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором. Цивільний позов може бути поданий прокурором у випадках, встановлених законом, також в інтересах громадян, які через недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність неспроможні самостійно захистити свої права. Прокурор, який пред`являє цивільний позов у кримінальному провадженні, повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в суді, передбачених частиною четвертою статті 25 Закону України «Про прокуратуру».

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

В даному випадку прокурором не було належним чином доведено той факт, що компетентному органу, а саме, Вінницькій обласній раді було відомо про порушення інтересів держави, зважаючи на те, що в межах даного кримінального провадження потерпілою особою визнано Вінницький обласний клінічний шкірно-венерологічний диспансер.

До позову прокурором долучено лист, який адресований до Вінницької обласної ради з повідомленням про намір прокурора подати позов в інтересах держави, однак доказів того, що документ був отриманий адресатом суду надано не було, як і відповідь компетентного органу на надісланий прокурором лист, що може свідчити про не отримання вказано документу або про те, що лист надісланий взагалі не був.

На думку суду, прокурор не виконавши вимоги ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» без належних на те підстав, не набувши статуту суб`єкта, який наділений правом на звернення до суду з позовом в межах кримінального провадження, вчинив дії, що призвели до недотримання ним норм чинного законодавства.

Таким чином, зважаючи на викладені обставини в задоволені позовної заяви прокурора Вінницької місцевої прокуратури (на даний час Вінницької окружної прокуратури) ОСОБА_3 в інтересах держави в особі Вінницької обласної ради слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 18, 23, 24, 28, 49, 50, 61, 65-67, 74, 191, 366 КК України, ст. ст. 7-9, 22, 84-86, 91, 92, 124, 126, 128, 174, 284-286, 288, 337, 368, 370, 373, 374 КПК України, ст. ст. 129, 131-1 Конституції України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 358 КК України, та виправдати.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 191 КК України.

Призначити ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України, в редакції Закону України №1261-VIІ від 13.05.2014 у виді штрафу в розмірі двохсот п`ятдесяти, що складає чотири тисячі двісті п`ятдесят гривень, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків строком на один рік.

На підставі ч. 5 ст. 74, п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Призначити ОСОБА_4 покарання за ч. 3 ст. 191 КК України у виді п`яти років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків строком на два роки

На підставі ч. 5 ст. 74, п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави Україна 1/2 вартості проведення судових експертиз в кримінальному провадженні, а саме - 3718 грн.

Арешт накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області №127/2974/19 від 31.01.2019, після набрання вироком законної сили - скасувати.

В задоволенні позовної заяви прокурора Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням - відмовити.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: