Справа № 197/257/25
Провадження № 1-кп/197/20/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року с-ще Широке

Широківський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с-ща Широке обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000104 від 08.03.2025 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , уродженця м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, громадянина України, розлученого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий вироком Широківського районного суду Дніпропетровської області від 27.02.2025 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки 1 місяць,

-обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України,

встановив:

з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань 24.02.2022 Президентом України видано Указ № 69/2022 про оголошення на території України загальної мобілізації. На виконання цього Указу Президента України та визначених завдань, з урахуванням стану здоров`я та інших даних, а також відсутності визначених ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" №3543-ХІІ від 21.10.1993 підстав для відстрочки або звільнення від призову на військову службу під час мобілізації, здійснено призов ОСОБА_4 на військову службу під час мобілізації, який згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 11.08.2024 призначений на посаду курсанта взводу резерву сержантського (старшинського) складу роти резерву сержантського (старшинського) складу батальйону резерву сержантського складу школи індивідуальної підготовки в/ч НОМЕР_2 . Згідно ст. 24 ч. 1 п. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232-ХІІ від 25.03.1992 з 13.07.2024 ОСОБА_4 набув статусу військовослужбовця і під час проходження військової служби повинен, окрім іншого, дотримуватися вимог ст.ст. 6, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 548-ХІУ від 24.03.1999, ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 551-XIV від 24.03.1999, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Разом з тим, наприкінці літа 2024 року, ОСОБА_4 придбав у невстановленої особи ніж в зеленому чохлі та за відсутності передбаченого законом дозволу, маючи прямий умисел та достовірно знаючи, що його дії мають злочинний характер, незаконно носив вищевказаний ніж при собі. 08 березня 2025 року, під час поверхневої перевірки спеціалістом криміналістом СВ ВП № 6 Криворізького РУП ГУНР в Дніпропетровській області ОСОБА_5 , у ОСОБА_4 було виявлено обмежений в носінні законодавством предмет, а саме: предмет візуально схожий на ніж. 08 березня 2025 року, в ході проведення огляду місця події було вилучено металевий предмет схожий на ніж з цифрами 400 з написом "Stell". Відповідно висновку експертизи CE-19/104-25/9737-X3 від 17.03.2025, ніж вилучений 08.03.2025 під час поверхневої перевірки ОСОБА_4 є холодною зброєю. Ніж виготовлений промисловим способом за типом бойових ножів, а саме ножів армійських.

Розглядаючи кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 263 КК України як носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу.

У судовому засіданні обвинувачений свою винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю та щиро розкаявся. Не заперечував фактичні обставини справи, викладені вище. Підтвердив вчинення ним вищезазначеного злочину за обставин, вказаних вище, надавши відповідні пояснення зазначивши, що дійсно в кінці літа придбав ніж у когось і мав при собі, а коли прибув додому зі служби, то використовував його для різання металевих дротів, розуміючи, що це ніж, схожий на військовий, а не кухонний. Просить суворо не карати. Обіцяє подібного не вчиняти. Зазначив, що розуміє наслідки розгляду справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Як зазначено Європейським судом з прав людини, ані текст, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі за вільним власним його або її бажанням відмовлятися, прямо або автоматично, від права на гарантії справедливого судового розгляду. Проте така відмова повинна, якщо вона є, бути ефективною для цілей Конвенції, бути встановлена однозначно і повинні бути застосовані мінімальні гарантії, які відповідають її важливості (Pfeifer та Plankl проти Австрії, § 37). Крім того, вона не повинна суперечити жодному важливому інтересу суспільства (Ермі проти Італії [ВП], § 73; Сейдович проти Італії [ВП], § 86; Дворскі проти Хорватії [ВП], § 100). "Право на судовий розгляд» не є абсолютним ані у кримінальному, ані у цивільному процесі. Воно має встановлені обмеження (Девеєр проти Бельгії, § 49; Карт проти Туреччини [ВП], § 67").

Ураховуючи обставини даної кримінальної справи, позицію прокурора, обвинуваченого, суд приходить до висновку, що у цій справі дотримані необхідні та достатні гарантії справедливого судового розгляду і відмова обвинуваченого від дослідження доказів у повному обсязі не суперечить завданням кримінального провадження та жодним важливим інтересам суспільства.

Ураховуючи наведене, визнання обвинуваченим своєї вини, неоспорення ним фактичних обставин справи, суд зі згоди всіх присутніх учасників судового розгляду вирішив не досліджувати всі докази щодо обставин скоєння обвинуваченим вказаних вище кримінальних правопорушень та розглянув справу в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують його особистість. Наслідки розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, учасникам судового провадження роз`яснено.

ОСОБА_4 є військовслужбовцем, за місцем проходження військової служби характеризується як такий, що не відповідає займаній посаді, за місцем проживання характеризується посередньо, розлучений, має трьох неповнолітніх дітей, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, судимий вироком Широківського районного суду Дніпропетровської області від 27.02.2025 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки 1 місяць, до відбування покарання не приступив.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому суд враховує пом`якшуючу обставину щире каяття, про яке зазначив обвинувачений у судовому засіданні. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Прокурор, з яким погодився обвинувачений, просив призначити обвинуваченому покарання за вчинення вказаного вище кримінального правопорушення в межах санкції ч. 2 ст. 263 КК, а саме у виді обмеження волі.

Згідно висновку досудової доповіді ОСОБА_4 має високий рівень ризику вчинення повторного кримінального правоопрушення та середній рівень ймовірної небезпеки для суспільства, а відтак його виправлення без обмеження волі може становити небезпеку для суспільсьва.

Враховуючи тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке відноситься до нетяжких злочинів, характер та конкретні обставини його скоєння; дані про особу обвинуваченого, вказані вище, висновки досудової доповіді, визнання обвинуваченим своєї вини як обов`язкової складової його щирого каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також засади диспозитивності кримінального провадження та позицію його сторін, суд приходить до висновку, що покарання у вигляді обмеження волі, в межах санкції ч. 2 ст. 263 КК України ближче до середини, із застосуванням вимог ст. 71 КК України, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів "рівних можливостей" та "справедливого судового розгляду", встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

Запобіжний захід до ОСОБА_4 не застосовано. Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлений.

Питання про процесуальні витрати на проведення експертизи в сумі 3183,60 грн, суд вирішує у відповідності до ст. 124 КПК України.

Питання про долю речових доказів і документів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 65, 66, 263 Кримінального кодексу України, статтями 349, 373, 374, 475 Кримінального процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України та призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років 3 (трьох) місяців обмеженням волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання за цим вироком невідбутої частини покарання за вироком Широківського районного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2025 року, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 2 (два) роки 6 (шість) місяць обмеженням волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Стягнути з ОСОБА_4 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у загальній сумі 3183 (три тисячі сто вісімдесят три) гривні 60 копійок.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_4 не обирати.

Речові докази: ніж - знищити.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Широківський районний суд Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1