КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 14 липня 2025 року клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Печерськогорайонного суду м. Києва від 10 грудня 2024 року,

за участі:

прокурора ОСОБА_7 ,

представника

власника майна адвоката ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_8 та накладено арешт на майно:

- вилучене за результатом проведення обшуку за адресою проживання ОСОБА_5 : АДРЕСА_1 , а саме: 15 купюр номіналом по 100 доларів США кожна, одна купюра номіналом 50 Євро, предмети схожі на набої у кількості 190 шт., мобільний телефон марки «Redmi Note 8 Pro» синього кольору в чохлі чорного кольору;

- вилучене за результатом проведення обшуку робочого місця ОСОБА_9 , що за адресою: АДРЕСА_3 , а саме: мобільний телефон ОСОБА_9 марки «Motorolla G24».

Не погоджуючись з таким рішенням, представник власника майна ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвал, якою відмовити у задоволенні клопотання.

Щодо строку на апеляційне оскарження зазначає, що 10 грудня 2024 року клопотання прокурора розглянуто без повідомлення власника майна, копію ухвали отримано 07 березня 2025 року, апеляційну скаргу направлено поштою 10 березня 2025 року. З цих підстав просив поновити строк на апеляційне оскарження.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що прокурором не доведено відповідність вилученого майна ознакам, передбачених ст.. 98 КПК України.

Зауважує, що під час проведення обшуку ОСОБА_5 зазначив, що грошові кошти належать його батьку ОСОБА_10 .

Крім того, підозра вручена ОСОБА_10 необґрунтована, оскільки листами митних органів повідомлено, що автомобілі, продаж яких інкримінують ОСОБА_5 на митниці Республіки Польщі та Литви, не реєструвалися.

Разом із тим, під час проведення обшуку не виявлено та не вилучено речі, які стосуються обставин кримінального провадження.

Також зазначає, що ОСОБА_9 не має процесуального статусу у кримінальному провадженні.

Заслухавши доповідь судді, доводипредставника власника майна та власника майна, які просили задовольнити апеляційну скаргу, пояснення прокурора, який заперечив щодо її задоволення, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 395 КПК України, ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення, а у випадку якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, апелянт зазначив, що 10 грудня 2024 року клопотання прокурора розглянуто без повідомлення власника майна, копію ухвали отримано 07 березня 2025 року, апеляційну скаргу направлено поштою 10 березня 2025 року. Колегія суддів вважає, що з наведених підстав, строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Як убачається з матеріалів судового провадження, другим слідчим відділом Територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 01 липня 2024 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000044за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 201-2 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом командира ІНФОРМАЦІЯ_1 від 29.08.2022 № 236 ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, на всі види забезпечення та призначено на посаду водія 2-го відділення автомобільного взводу підвозу матеріально- технічного забезпечення 2-ї автомобільної роти автотранспортного батальйону у званні солдат.

Однак, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше ніж 27.04.2024, всупереч вищевказаним положенням законодавства у ОСОБА_5 , виник умисел на отримання незаконного прибутку з метою власного збагачення, шляхом продажу предметів гуманітарної допомоги, а саме транспортних засобів, ввезених на територію України в якості гуманітарної допомоги, для потреб Збройних Сил України під час дії правового режиму воєнного стану.

13 листопада 2024 року ОСОБА_5 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 201-2 КК України.

Цього ж дня, на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 08 листопада 2024 року обшук за адресою проживання ОСОБА_5 , а саме: АДРЕСА_1 , де вилучено наступне: 15 купюр номіналом по 100 доларів США кожна, одну купюру номіналом 50 Євро, предмети схожі на набої у кількості 190 шт., мобільний телефон марки «Redmi Note 8 Pro» синього кольору в чохлі чорного кольору.

14 листопада 2025 року постановою слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_11 вилучене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

15 листопада 2025 року прокурор відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_8 поштовим зв`язком направив до Печерського районного суду м. Києва клопотання про арешт майна вилученого під час проведення обшуку за адресою проживання ОСОБА_5 , з метою збереження речових доказів та конфіскації майна, як виду покарання.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10 грудня 2024 року клопотання задоволено.

З таким рішенням слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст.ст.132,167,170,171,172,173 КПК Україниі бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Чинний кримінальний процесуальний закон покладає на орган досудового розслідування обов`язок вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні (ч. 1 ст. 170 КПК України), який полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому КПК порядку, позбавлення права відчуження, розпорядження та/або користування майном, у тому числі для можливої конфіскації майна.

Згідно з вимогами п.п. 1, 3 ч. 2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою збереження речових доказів та забезпечення конфіскації майна, як виду покарання.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 3 ст. 170 КПК України).

У випадку, передбаченому пунктом 3 частиною другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна (ч. 5 ст. 170 КПК України).

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати в тому числі: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених в тому числі й п.п. 1, 3 ч. 2 ст.170 КПК України; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000044, про накладення арешту на майно, зазначене у клопотанні слідчого, слідчий суддя дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку, що з метою збереження речових доказів, а також з метою забезпечення конфіскації майна, вбачається наявність правових підстав для його арешту.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вказана позиція відображена, зокрема й в рішенні Суду від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства».

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження 13 листопада 2024 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 201-2 України, санкція якої передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна.

З матеріалів судового провадження, вбачається, що зазначені обставини підозри ОСОБА_5 могли мати місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних та доказами. Тобто існують обґрунтовані підстави підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 201-2 КК України.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, то на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише можна визначити, що причетність ОСОБА_5 до скоєного кримінального правопорушення, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування слідчим суддею щодо нього такого обмежувального заходу, як арешт майна.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, при розгляді клопотання про арешт майна слідчий суддя дотримався вимог статей 132,170,172,173 КПК України, перевірено при цьому наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, наявність ризиків та доведеність обставин, передбачених ст.ст. 132, 170 КПК України, таким чином, взявши до уваги усі обставини, які у відповідності до ст. 173 КПК України повинні враховуватися при вирішенні питання про арешт майна.

Доводи апелянта в їх сукупності, не є підставами для скасування ухвали слідчого судді, оскільки, відповідно до вимог ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Окрім того, колегією суддів враховано те, що 09 січня 2025 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000044 від 01.07.2024 за обвинуваченням ОСОБА_5 скеровано до Ірпінського міського суду Київської області для розгляду його по суті.

З урахуванням наведеного, із закінченням стадії досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000044 від 01.07.2024 припиняється і судовий контроль, що здійснюється на стадії досудового розслідування слідчим суддею.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити представнику власника майна ОСОБА_5 - адвокату ОСОБА_6 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 10 грудня2024 року.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 10 грудня 2024 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Єдиний унікальний № 757/55793/24-к Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_15

Справа № 11сс/824/2660/2025 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК