Справа № 576/223/25
Провадження № 1-кп/576/180/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2025 року м. Глухів

Глухівський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора про звільнення від кримінальної відповідальності, -

встановив:

До Глухівського міськрайонного суду Сумської області від керівника Сумської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 надійшло клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_4 , яке заявлене у кримінальному провадженні № 0002495 від 06.11.2024 р. за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

За загальним правилом, передбаченим ч. 9 ст. 615 КПК України, під час дії воєнного стану обвинувальні акти, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності скеровуються та розглядаються судами, у межах територіальної юрисдикції яких вчинено кримінальне правопорушення, а в разі неможливості з об`єктивних причин здійснювати відповідним судом правосуддя - судом, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, що закінчив досудове розслідування, або іншим судом, визначеним у порядку, передбаченому законодавством.

Водночас, Верховний Суд у своїх ухвалах від 14.11.2024 р. по справі № 204/7513/24, від 18.03.2025 р. по справі № 174/1373/25, від 29.04.2025 р. по справі № 584/73/25, роз`яснено, що кримінальне правопорушення, передбачене ст. 407 КК, є триваючим та його склад вважається закінченим з моменту припинення або переривання злочинного стану особи. Зі змісту правової позиції Верховного Суду також слідує, що не є важливим місце, де розпочався злочин, а вирішальним для визначення підсудності є момент закінчення злочину, тобто той момент, коли військовослужбовець самостійно прибув до правоохоронного органу, де заявив про себе.

Аналогічна позиція викладена й у листі голови Сумського апеляційного суду № 01-06/25 від 08.05.2025 р., де зазначено, що вирішальним для визначення підсудності є той момент, коли військовослужбовець самостійно прибув до правоохоронного органу, де заявив про себе.

З клопотання слідує, що ОСОБА_4 підозрюється у тому, що будучи військовослужбовцем 18.06.2024 р. самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 .

Водночас, ОСОБА_4 25.11.2024 р. самостійно прибув до четвертого відділу ТУ ДБР (м. Полтава), що розташований у м. Суми по вул. Герамима Кондратьєва, 98а, де заявив про себе та припинив вчинене ним кримінальне правопорушення.

Отже, матеріали кримінального провадження містять відомості про те, що злочин було вчинено у м. Суми, на територію якого поширюється юрисдикція Зарічного районного суду м. Суми, а тому ця справа не підсудна Глухівському міськрайонному суду Сумської області.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 КПК України, питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції вирішується колегією суддів відповідного суду апеляційної інстанції за поданням місцевого суду або за клопотанням сторін чи потерпілого не пізніше п`яти днів з дня внесення такого подання чи клопотання, про що постановляється вмотивована ухвала.

Оскільки справа не підсудна Глухівському міськрайонному суду Сумської області, за наслідками підготовчого судового засідання, на підставі ч. 2 ст. 34, п. 4 ч. 3 ст. 314 КПК України, суд приймає рішення звернутись до канцелярії суду для організації звернення із поданням до Сумського апеляційного суду для вирішення питання про передачу справи за підсудністю.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 32, ч. 2 ст. 34, п. 4 ч. 3 ст. 314, ч. 9 ст. 615 КПК України, суд, -

постановив:

Звернутись до канцелярії суду для організації звернення із поданням до Сумського апеляційного суду для вирішення питання про передачу за підсудністю кримінального провадження № 0002495 від 06.11.2024 р. за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1