УХВАЛА

18 червня 2025 року

м. Київ

справа № 947/4084/24

провадження № 51-2170ск25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , на вирок Київського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2024 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 10 квітня 2025 року,

встановив:

До Верховного Суду надійшла указана вище касаційна скарга, перевіривши яку на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), колегія суддів дійшла висновку, що її подано без додержання приписів цієї статті.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 427 КПК передбачено, що у касаційній скарзі зазначаються вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.

Верховний Суд зауважує, що вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, мають співвідноситися із приписами ст. 436 КПК, відповідно до яких суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги уповноважений: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.

Захисник за результатами розгляду касаційної скарги просить скасувати вирок Київського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2024 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 10 квітня 2025 року і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції.

Однак такі вимоги не узгоджуються з приписами ст. 436 КПК у частині повноважень суду касаційної інстанції за результатами касаційного розгляду, оскільки їх сформульовано суперечливо, так як скасування вироку місцевого та ухвали апеляційного судів є підставою для призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Водночас призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції можливе у разі скасування лише рішення апеляційного суду.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.

Таке обґрунтування має співвідноситися з приписами ч. 1 ст. 438 КПК, згідно з якими підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); 3) невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).

Колегія суддів Верховного Суду звертає увагу скаржника на положення ч. 1 ст. 433 КПК, згідно з якими суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

ОСОБА_5 у касаційній скарзі зазначає, окрім іншого, що апеляційний суд не виклав в ухвалі суті всіх зазначених скаржником доводів, ретельно їх не перевірив та не надав відповіді на усі доводи апеляційної скарги.

Водночас у скарзі захисник не конкретизує, які саме доводи апеляційної скарги суд апеляційної інстанції не зазначив, не перевірив та не надав відповіді у своєму рішенні.

Крім того, касатор стверджує, про невиконання апеляційним судом вимог процесуального закону у зв`язку з тим, що цей суд повторно не дослідив обставини кримінального провадження, які, на думку захисника, досліджені судом першої інстанції не повністю та з порушеннями. Однак ОСОБА_5 не зазначила, чи заявляла сторона захисту в суді апеляційної інстанції клопотання про дослідження доказів, яке усупереч вимогам ч. 3 ст. 404 КПК апеляційний суд безпідставно не задовольнив, у дослідженні яких обставин досліджених судом першої інстанції не повністю або з порушеннями (у чому полягає неповнота і порушення) відмовив.

Указані вище обставини не дають можливості Верховному Суду встановити позицію скаржника щодо меж і, відповідно, результатів касаційного розгляду та перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження, оскільки суд касаційної інстанції згідно з ч. 2 ст. 433 КПК переглядає судові рішення в межах касаційної скарги.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 427 КПК, якщо касаційну скаргу подає захисник, до неї додаються оформлені належним чином документи, що підтверджують його повноваження відповідно до вимог цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 50 КПК встановлено, що повноваження захисника на участь у кримінальному провадженні підтверджуються: 1) свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю; 2) ордером, договором із захисником або дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Водночас Суд зауважує, що наданий захисником ордер не є документом, що підтверджує її повноваження на участь у кримінальному провадженні в Касаційному кримінальному суді Верховного Суду, оскільки в ордері серії ВН № 1371236 вказано назву органу, у якому надається правова допомога - Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Згідно з приписами ч. 5 ст. 427 КПК до касаційної скарги додається копія судового рішення, що оскаржується.

Водночас скаржник не дотрималася зазначених вимог закону, оскільки на виконання положень ч. 5 ст. 427 КПК долучила тексти вироку Київського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2024 року та ухвали Одеського апеляційного суду від 10 квітня 2025 року (вступну та резолютивну частини), з яких неможливо ідентифікувати особу, стосовно якої їх було постановлено. Також Суд звертає увагу скаржника, що за приписами ч. 5 ст. 427 КПК йдеться про необхідність долучення саме копії судового рішення, а не лише його вступної і резолютивної частини. Тому цю вимогу процесуального закону необхідно теж належно виконати.

Указане становить не лише формальне порушення приписів ст. 427 КПК, але й по суті не дає можливості Верховному Суду перевірити дотримання суб`єктом подання касаційної скарги вимог статей 424, 426 КПК, а саме: чи належить рішення апеляційного суду до тих, що можуть бути оскаржені в касаційному порядку захисником ОСОБА_5 та чи дотримано строку касаційного оскарження. Крім того, недотримання касатором вимог ч. 5 ст. 427 КПК не дає можливості Суду перевірити кількість учасників судового провадження і, відповідно, дотримання скаржником положень ч. 6 ст. 427 КПК щодо долучення копій касаційних скарг із додатками в кількості, необхідній для надіслання сторонам кримінального провадження і учасникам судового провадження.

Частиною 3 ст. 33 КПК передбачено, що кримінальне провадження у касаційній інстанції здійснює Верховний Суд, однак усупереч вказаним вимогам закону касаційна скарга захисника адресована Вищому спеціалізованому суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

З огляду на те, що касаційна скарга захисника ОСОБА_5 не відповідає вимогам, які до неї ставляться, її потрібно залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.

Верховний Суд звертає увагу, що особа, яка подає касаційну скаргу та якій надано строк на усунення її недоліків, може виправити їх шляхом складання нового тексту касаційної скарги та подання додаткових документів.

Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд

постановив:

Залишити без руху касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 і встановити строк п`ятнадцять днів із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.

У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3