ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 678/1353/22

провадження № 51-5252 км 24

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати

Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

у режимі відеоконференції:

захисника ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Летичівського районного суду Хмельницької області від 24 жовтня 2023 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 07 жовтня 2024 року, якими

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 ,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 345 Кримінального кодексу України (далі - КК), та звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 310 КК.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Летичівський районний суд Хмельницької області вироком від 24 жовтня 2023 року засудив ОСОБА_7 за:

- ч. 1 ст. 309 КК до покарання у виді арешту на строк 3 місяці;

- ч. 1 ст. 310 КК до покарання у виді арешту на строк 4 місяці;

- ч. 1 ст. 345 КК до покарання у виді арешту на строк 5 місяців.

На підставі ч. 5 ст. 74 КК звільнив ОСОБА_7 від призначеного за ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 310 КК покарання у зв`язку із закінченням строків давності, визначених п. 2 ч. 1 ст. 49 цього Кодексу.

Хмельницький апеляційний суду ухвалою від 07 жовтня 2024 року вирок суду першої інстанції змінив :

- звільнив ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 310 КК, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження в цій частині на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) закрив;

- призначив обвинуваченому за ч. 1 ст. 345 КК покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2, 3 ч. 2 ст. 59-1 КК;

- вирішив питання, пов`язані з процесуальними витратами;

- в іншій частині вирок залишив без зміни.

За обставин, детально наведених у вироку суду, ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні ним кримінального правопорушення за таких обставини.

24 вересня 2020 року о 17:41 працівники Летичівського ВП ГУНП в Хмельницькій області, виконуючи свої службові обов`язки, прибули до с. Снітівка Летичівського району Хмельницької області для проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 на підставі ухвали слідчого судді Летичівського районного суду Хмельницької області від 24 вересня 2020 року.

Працівники поліції, назвавши ОСОБА_7 свої прізвища, посади, спеціальне звання та пред`явивши службові посвідчення, повідомили останньому про проведення обшуку на території його домоволодіння й почали оголошувати ухвалу суду.

ОСОБА_7 усвідомлював, що перед ним знаходяться працівники поліції та зрозумів мету їх прибуття, проте почав поводитись агресивно, зухвало, відмовлявся надати їм доступ до свого житла.

Потім ОСОБА_7 розпочав словесну суперечку з оперуповноваженим ОСОБА_8 , висловлювався на його адресу образливими словами, взяв до рук дерев`яний предмет, схожий на сокиру, та, погрожуючи працівникові поліції застосуванням насильства, замахнувся ним у бік ОСОБА_8 .

Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_7 , помітивши, що працівники поліції ОСОБА_8 та ОСОБА_9 намагаються відчинити ворота, хвіртку та пройти на територію його домогосподарства, замахнувся на них предметом, схожим на сокиру, не менше двох разів.

ОСОБА_7 розумів суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав та бажав настання суспільно небезпечних наслідків від них, а потерпілі сприймали протиправні дії ОСОБА_7 як реальну загрозу для свого життя та здоров`я.

Крім того, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався у незаконному посіві та вирощуванні 41 рослини конопель, незаконному придбанні, виготовленні, зберіганні наркотичного засобу - канабісу, без мети збуту.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Захисник,не погодившись із судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, подав касаційну скаргу, в якій просить їх в частині засудження ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 345 КК скасувати, а кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК - закрити.

Свої вимоги захисник мотивує тим, що:

- ухвала слідчого судді про надання дозволу на обшук є незаконною, оскільки постановлена на підставі підроблених доказів;

суд першої інстанції:

- не зважив на те, що обшук домогосподарства ОСОБА_7 був проведений із порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, а протокол обшуку є недопустимим доказом;

- надав неправильну оцінку показанням свідків та потерпілих;

- необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про призначення почеркознавчої експертизи;

- безпідставно засудив ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 345 КК, оскільки будь-якої реальної погрози насильством з боку засудженого працівникам поліції не було;

- ухвалив вирок, який не відповідає вимогам ст. 370 КПК.

Крім того, зазначає про те, що суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив та не спростував доводів його апеляційної скарги й постановив ухвалу, яка не відповідає вимогам КПК.

Позиції учасників судового провадження

Засуджений та його захисник підтримав доводи касаційної скарги, просили скасувати оскаржувані рішення в частині засудження ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 345 КК, а кримінальне провадження в цій частині - закрити.

Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги, просив залишити оскаржувані рішення без зміни.

Мотиви Суду

Положеннями ст. 433 КПК визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визначати доведеними обставини, що були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу; переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновки суду апеляційної інстанції щодо звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 310 КК на підставі ч. 1 ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності та закриття у цій частині кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПКу касаційному порядку не оспорюються.

Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

У поданій касаційній скарзі захисник покликається на істотне порушення приписів кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій.

Згідно із ч. 1 ст. 412 КПК істотними є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК).

Вимогами ст. 370 КПК встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

За змістом ст. 94 КПК суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку.

Статтею 91 КПК передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета його вчинення.

Обвинувальний вирок ухвалюється судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений, і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Частиною 1 статті 345 КК встановлена кримінальна відповідальність за погрозу вбивством, насильством або знищенням чи пошкодженням майна щодо працівника правоохоронного органу, а також щодо його близьких родичів у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Об`єктивна сторона цього злочину виражена у погрозі вбивством, насильством або знищенням чи пошкодженням майна. При цьому погроза висловлюється винним обов`язково у зв`язку з виконанням працівником правоохоронного органу своїх службових обов`язків. Погроза може полягати у висловлюванні (усно, письмово, з застосуванням технічних засобів), а також у жестах або інших діях, за допомогою яких винний залякує потерпілого вчиненням убивства, застосуванням до нього чи його близьких родичів насильства, або знищенням чи пошкодженням його майна або майна близьких родичів.

Суб`єктивна сторона злочину - прямий умисел, поєднаний зі спеціальним мотивом, а саме у зв`язку з виконанням працівником правоохоронного органу службових обов`язків. Під виконанням службового обов`язку необхідно розуміти діяльність працівника, що входить до кола його повноважень.

Для кваліфікації діяння за ч. 1 ст. 345 КК не має значення, чи розраховував винний реалізувати погрозу щодо працівника правоохоронного органу або його близьких родичів.

При перевірці матеріалів кримінального провадження касаційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 345 КК, та кваліфікацію його дій за цією нормою кримінального закону суд першої інстанції зробив на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, зокрема:

- показань потерпілого ОСОБА_8 - оперуповноваженого СКП Летичівського ВП ГУНП у Хмельницькій області про те, що в кінці вересня 2020 року приблизно о 17 год він разом із оперуповноваженим ОСОБА_9 , старшим оперуповноваженим ОСОБА_10 та дізнавачем ОСОБА_11 , прибули за місцем проживання ОСОБА_7 для проведення обшуку на підставі ухвали слідчого судді Летичівського районного суду Хмельницької області. Зазначив про те, що вони хоча й не були одягнені у формений одяг, проте як працівники поліції представились ОСОБА_7 , пред`явили свої службові посвідчення та почали зачитувати ухвалу слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку. ОСОБА_7 узяв у руку сокиру і почав погрожувати, говорив, що не знає їх всіх, що вони є злодіями та не допустить на територію свого господарства. Представившись ОСОБА_7 повторно, роз`яснивши йому його права та обов`язки, останньому продовжували зачитувати ухвалу суду. У свою чергу ОСОБА_7 продовжував провокувати конфлікт, поводився агресивно. В той час, коли він намагався відкрити хвіртку, щоб потрапити на територію домогосподарства, ОСОБА_7 замахнувся на нього сокирою. Він реально усвідомлював загрозу своєму життю та здоров`ю, бо знав, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий та вже відбував покарання в місцях позбавлення волі. У подальшому він попередив ОСОБА_7 про можливість застосування спеціального засобу сльозогінної та дратівної дії «Кобра», але ОСОБА_7 на попередження не відреагував та знову замахнувся на нього сокирою. Після чого ОСОБА_7 підпер дошкою хвіртку, щоб її неможливо було відчинити, та замахнувся сокирою в бік ОСОБА_9 , який намагався зайти на територію домогосподарства. Відеофіксація обшуку проводилась із початку і до завершення процесуальної дії;

- показань потерпілого ОСОБА_9 - оперуповноваженого СКП Летичівського ВП ГУНП у Хмельницькій області, які за своїм змістом є аналогічними до показань ОСОБА_8 . Крім того, підтвердив, що вони як працівники поліції представилися ОСОБА_7 , показували йому свої службові посвідчення, дізнавач ОСОБА_11 пред`явив та оголошував ухвалу слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку. ОСОБА_7 погрожував усім присутнім та тримав у правій руці сокиру. Під час того, як ОСОБА_7 замахувався на нього сокирою, він реально усвідомлював загрозу своєму життю та здоров`ю, бо знав, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий та вже відбував покарання в місцях позбавлення волі. Вказав також на те, що він та ОСОБА_8 мають право застосовувати спецзасіб, якщо вважають, що в обстановці, яка склалась, є підстави його застосування;

- показань свідків ОСОБА_10 (старшого оперуповноваженого), ОСОБА_11 (дізнавача), ОСОБА_12 та ОСОБА_13 (понятих), які за своїм змістом є аналогічними, про те, що під час обшуку ОСОБА_7 поводився агресивно, був чимось не задоволений, висловлювався нецензурною лайкою до всіх присутніх, відмовлявся надавати доступ до домогосподарства, погрожував сокирою ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ;

а також даних, що містяться в:

- протоколі обшуку від 24 вересня 2020 року з додатками до нього, згідно з яким зафіксовано хід проведення обшуку домоволодіння ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- відеозаписі проведення обшуку, з якого вбачається, що до домогосподарства ОСОБА_7 на АДРЕСА_1 , підійшли шестеро осіб у цивільній формі, які представились ОСОБА_7 як працівники поліції та пред`являли свої службові посвідчення. ОСОБА_7 повідомив, що йому не потрібні їхні службові посвідчення. Дізнавач ОСОБА_11 фактично оголосив ухвалу слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку, намагався вручити ОСОБА_7 її копію, проте останній від її отримання відмовився. Зафіксовано факт прямої загрози життю та здоров`ю працівникам поліції в той час, коли ОСОБА_7 сокирою замахувався в їхню сторону та ледве не наніс тілесні ушкодження, вимагав, щоб вони (працівники поліції) забирались звідти, бо він їх покалічить.

Водночас суд першої інстанції проаналізував надані в судовому засіданні показання ОСОБА_7 і належним чином їх оцінив, співставивши їх із сукупністю інших досліджених доказів.

Отже суд першої інстанції на підставі вказаних доказів встановив сукупність усіх передбачених законом ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 345 КК, та, ухвалюючи вирок, дійшов обґрунтованого висновку про доведення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого діяння поза розумним сумнівом.

Крім того, суд першої інстанції перевірив твердження захисника про те, що протокол обшуку від 24 вересня 2020 року є недопустимим доказом, так як ухвала слідчого судді від 24 вересня 2020 року про надання обшуку була постановлена на підставі підроблених доказів, та визнав їх безпідставними з огляду на те, що слідчим суддею під час розгляду клопотання про надання дозволу на проведення обшуку брався до уваги не лише протокол допиту свідка ОСОБА_14 , а й усі інші в сукупності матеріали кримінального провадження за № 0000035 від 17 вересня 2020 року.

Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами провадження не встановлено та судом правильно вирішено питання про їхню належність і допустимість, з дотриманням вимог статей 85-87, 89, 94, 95 КПК.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Як установлено з матеріалів кримінального провадження та технічного носія запису судових засідань, під час судового розгляду в суді першої інстанції учасникам процесу, в тому числі й стороні захисту, було забезпечено право на відстоювання своєї позиції.

Заявлене захисником клопотання про проведення почеркознавчої експертизи було вирішено місцевим судом з дотриманням вимог ст. 350 КПК, з прийняттям відповідного рішення, яке є достатньо обґрунтованим.

Сама лише незгода захисника з цим рішенням не свідчить про істотне порушення місцевим судом вимог КПК.

Відтак, колегія суддів уважає, що вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 в цілому відповідає вимогам статей 370, 373, 374 КПК, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст. 65 КК при призначенні покарання суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд першої інстанції, обґрунтовуючи свій висновок щодо виду й міри покарання ОСОБА_7 , врахував ступінь тяжкість вчиненого злочину, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, та наявність обставини, що обтяжує покарання - рецидив злочинів, а також дані про його особу, зокрема, те, що він за місцем проживання та реєстрації характеризується негативно, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Під час апеляційного перегляду суд апеляційної інстанції, дотримуючись вимог статей 404, 405, 407, 412-414 КПК, належним чином перевірив доводи апеляційної скарги сторони захисту, які за своїм змістом є аналогічними до доводів, викладених у його касаційній скарзі, проаналізував їх, дав на них вичерпні відповіді, навівши в ухвалі відповідне обґрунтування.

За результатами перегляду вироку суд апеляційної інстанції з урахуванням конкретних обставин справи погодився з оцінкою доказів, досліджених місцевим судом і врахованих при доведенні винуватості ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 345 КК.

Разом із цим, суд апеляційної інстанції з урахуванням Закону України № 3342-IX від 23 серпня 2023 року та, дотримуючись вимог статей 50, 65-67 КК, призначив обвинуваченому за даною нормою кримінального закону покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2, 3 ч. 2 ст. 59-1 КК.

Суд апеляційної інстанції, перевіряючи апеляційні вимоги апеляційної скарги, не погодився з твердженнями сторони захисту про те, що обшук домоволодіння ОСОБА_7 був проведений з процесуальними порушеннями, оскільки вони повністю спростовуються відеозаписом, на якому зафіксовано хід процедури цієї процесуальної дії та послідовність дій оперативних працівників під час її проведення.

Також суд апеляційної інстанції не погодився з доводами апеляційної скарги захисника про те, що протокол обшуку від 24 вересня 2020 року є недопустимим доказом через допущені неточності при його оформленні (неправильність останніх цифр номеру кримінального провадження, описка в прізвищі понятого та неповні анкетні дані осіб, які були присутні під час обшуку), з огляду на те, що вони не є суттєвими.

Водночас колегія суддів уважає за необхідне зазначити таке.

Критерієм допустимості доказу відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК є одержання його в порядку, встановленому КПК.

Кримінальній процесуальний закон не містить норм, відповідно до яких будь-яке формальне порушення нормативних приписів під час проведення та/або документування процесуальної дії нівелювало б доказове значення здобутих даних.

Натомість згідно з ч. 1 ст. 87 КПК недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок таких порушень.

Метою встановленої законодавцем вимоги дотримуватися встановленого законом порядку одержання доказів є запобігання неправомірному втручанню держави у права людини і стимулювання добросовісної поведінки правоохоронних органів (постанова Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 601/1143/16).

Зазначений критерій допустимості засобів доказування покликаний унеможливити істотне порушення прав і свобод людини під час їх отримання, а також забезпечити достовірність зібраних фактичних даних.

Отже допущені під час проведення процесуальних дій порушення вимог кримінального процесуального закону тягнуть недопустимість доказів лише у випадках, коли вони: прямо й істотно порушують права і свободи людини, гарантовані Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та протоколами до неї; обумовлюють обґрунтовані сумніви в достовірності отриманих відомостей, які неможливо усунути.

Тому певні недоліки при оформленні протоколу обшуку від 24 вересня 2020 року, на думку Суду, не нівелюють доказового значення інформації, здобутої в результаті його проведення, та не призводять до порушення будь-яких конвенційних і конституційних прав та свобод ОСОБА_7 . Переконливих аргументів на підтвердження протилежного касаційна скарга не містить.

Не залишились без належної уваги суду апеляційної інстанції й доводи апеляційної скарги захисника щодо незаконності ухвали слідчого судді Летичівського районного суду Хмельницької області від 24 вересня 2020 року про надання дозволу на проведення обшуку через постановлення її на підставі підроблених доказів, який, на переконання Суду, правильно зазначив про те, що такий фактне підтверджено жодними доказами, слідчим суддею під час розгляду клопотання про надання дозволу на проведення обшуку брався до уваги не лише протокол допиту свідка ОСОБА_14 , а і всі інші в сукупності матеріали кримінального провадження за № 0000035 від 17 вересня 2020 року, більш того, в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 було виявлено та вилучено нарковмісні рослини та речовини рослинного походження, що підтверджує підстави, зазначені у клопотанні про обшук, на яких ґрунтувалась зазначена ухвала слідчого судді.

При цьому суд апеляційної інстанції, зваживши на те, що Державним бюро розслідування розслідується кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК, щодо підроблення службовою особою протоколу допиту свідка ОСОБА_14 від 21 вересня 2020 року, дійшов висновку про відсутність підстав визнавати цей протокол допиту і ухвалу слідчого судді недопустимими доказами, оскільки рішення суду у цьому провадженні ще не ухвалено, відповідно протокол допиту підробленим не визнано, а жодну особу не притягнено до кримінальної відповідальності, з чим погоджується й колегія суддів.

Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону, ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.

Колегія суддів уважає, що висновки судів обох інстанцій про доведеність винуватості засудженого зроблені з дотриманням вимог ст. 23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено та перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Беззаперечних доводів, які би ставили під сумнів законність судових рішень, умотивованість висновків судів щодо наявності в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 345 КК, захисник у касаційній скарзі не навів.

Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись статтями 441, 442 КПК, Суд

постановив:

касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Летичівського районного суду Хмельницької області від 24 жовтня 2023 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 07 жовтня 2024 року стосовно ОСОБА_7 - без зміни.

Постанова набирає чинності з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3