печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши в судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання Заступника начальника другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про накладення арешту,-

В С Т А Н О В И В :

До провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання Заступника начальника другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, в рамках кримінального провадження № 0000250 від 05.03.2025.

Вказане клопотання обґрунтовує тим, що слідчою групою Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000250 від 05.03.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 368-5, ч. 5 ст. 426-1 КК України.

Військові службові особи організували схему та вчиняють перевищення влади чи службових повноважень, тобто умисне вчинення дій, які явно виходять за межі наданих цій особі прав чи повноважень, якщо ці дії спричинили тяжкі наслідки, вчинені в умовах воєнного стану або в бойовій обстановці, а саме перевищення військовими службовими особами військових частин, за співучасті з іншими особами, влади чи службових повноважень, що виразилося в вимаганні та отриманні грошових коштів з військовослужбовців за переміщення з бойових до тилових військових частин.

На даний час, перевіряються на причетність до вчинення вказаного кримінального правопорушення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (колишній військовослужбовець, на момент вчинення кримінального правопорушення перебував на посадах з 05.2020 по 06.2023 - начальника центру оперативного керівництва - заступника начальника Головного командного центру Збройних Сил України, з 06.2023 по 03.2024 у розпорядженні Головнокомандувача Збройних Сил України, з 11.03.2024 звільнений з військової служби у відставку за віком), як організатора протиправної схеми, та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (військовослужбовець), ОСОБА_6 (військовослужбовець), ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (мати військовослужбовця ОСОБА_6 ), як учасників протиправної схеми.

Крім того, до Державного бюро розслідувань надійшов обґрунтований висновок щодо виявлення ознак корупційного кримінального правопорушення від 12.02.2025, яким за результатом моніторингу способу життя ОСОБА_4 встановлено, що останнім, як особою, уповноважено на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а також за його дорученням третій особі, набуто необґрунтовані активи, вартість яких більше ніж на шість тисяч п`ятсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян (9 324 076,61 грн.) перевищує його законні доходи.

Зокрема, установлено, що ОСОБА_4 як особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, фактично набуто активи, у власність, які набуто у власність іншою фізичною особою ( ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ), так як таке набуття було здійснено за дорученням ОСОБА_4 , та останній може прямо чи опосередковано вчиняти щодо таких активів дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними, а саме щодо:

- квартири за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельної ділянки (на якій розміщена вищевказана квартира), з кадастровим номером: :72:152:0013, площею 0,025 га.

Вказані відомості підтверджуються протоколами негласних слідчих дій, протоколами оглядів, в тому числі огляду телефона ОСОБА_4 , протоколами допитів, протоколом впізнання особи, обґрунтованим висновком щодо виявлення ознак корупційного кримінального правопорушення Національного агентства з питань запобігання корупції від 12.02.2025, іншими матеріалами кримінального провадження, якими підтверджено набуття ОСОБА_4 активів, у власність, які набуто у власність іншою фізичною особою ( ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ), так як таке набуття було здійснено за дорученням ОСОБА_4 , та останній може прямо чи опосередковано вчиняти щодо таких активів дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними.

Таким чином, в діях осіб, вбачаються ознаки кримінальних правопорушень передбачених ст. 368-5, ч. 5 ст. 426-1 КК України.

Під час здійснення досудового розслідування вказаних кримінальних правопорушень об`єкти нерухомого майна визнано речовими доказами, а саме.

- квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку (на якій розміщена вищевказана квартира), з кадастровим номером: :72:152:0013, площею 0,025 га.

31.07.2025 указані об`єкти нерухомого майна визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000250 від 05.03.2025, про, що винесено відповідну постанову.

В судове засідання прокурор не з`явився, про причини своєї неявки не повідомили. Прокурор подав заяву про розгляд клопотання у його відсутність та зазначив, що клопотання підтримує в повному обсязі.

На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, слідчий суддя розглянув клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у зв`язку з наявною можливістю вчинення дій, спрямованих на відчуження та розтрату вказаного майна.

Фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів на підставі ч. 1 ст. 107 КПК України не здійснювалась.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Окрім того, відповідно до ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення, у тому числі передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 96-2 КК України встановлено, що спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна.

Згідно ч. 5 ст. 170 КПК України, випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно ч. 1 ст. 59 КК України конфіскація майна - це покарання, що полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, є власністю засудженого, якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 КК України конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена у випадках, спеціально передбачених в особливій частині цього Кодексу.

Частиною 10 ст. 170 КПК України, передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до ч.1 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Частина 1 статті 64-2 КПК України визначає, що третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи.

Згідно з ч. 2 ст. 64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

Згідно положень ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Надані суду матеріали свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що їх сукупність, відповідно до вимог ст. 170 КПК України, є достатньою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Дослідивши надані матеріали, враховуючи відповідно до вимог ст. 173 КПК України наявність даних про достатність доказів, що вказують на наявність ознак кримінальних правопорушень, передбачених ст. 368-5, ч. 5 ст. 426-1 КК України, наявність даних про належність майна, на яке прокурор просить накласти арешт, з метою забезпечення збереження речових доказів, спеціальної конфіскації майна, відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням, слідчий суддя вважає необхідним задовольнити клопотання, накласти арешт на майно, оскільки вважає наявні передбачені ст. 170 КПК України підстави для його накладення, та заборонити розпоряджатися та використовувати зазначене майно.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 96, 98, 170-173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України, -

У Х В А Л И В :

Клопотання Заступника начальника другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про накладення арешту - задовольнити.

Накласти арешт на об`єкт нерухомості: Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000; Об`єкт речових прав: закінчений будівництвом об`єкт; Тип об`єкта: квартира; Ідентифікатор об`єкта в ЄДЕССБ: 01.3048382.5041887.20230813.52.4920.56; Опис об`єкта: загальна площа (кв. м.): 173,5, житлова площа (кв. м.): 77,8; Адреса: АДРЕСА_1. Номер відомостей про речове право: 51386206; Тип речового права: право власності; Розмір частки: 1; Власники: ОСОБА_8 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , країна громадянства: Україна.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання подається слідчому судді.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1