В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2025 року м. Одеса

Хаджибейський районний суд міста Одеси у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з секретарем ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Одеси кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000089 від 28.01.2025 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Одеса, громадянки України, офіційно не працевлаштованої, одруженої, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 342 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , 28.01.2025, приблизно о 10 годині 50 хвилин, більш точний час не встановлено, під час патрулювання Хаджибейського району м. Одеси, у складі екіпажу «Океан-204» на службовому транспортному засобі марки TOYOTA PRIUS державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , старшим лейтенантом поліції ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом зі старшим лейтенантом поліції ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виконуючи свої службові обов`язки, рухаючись по вул. Дальницьке шосе в м. Одесі, було помічено автомобіль марки ГАЗель, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 , який містив у кузові незакріплений вантаж, внаслідок чого, відповідно до п. 8 ч. 1. ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію», вказаний транспортний засіб було зупинено за допомогою увімкнених проблискових маячків червоного та синього кольору та спеціального звукового сигналу, тим самим поліцейські застосували поліцейський превентивний захід зупинення транспортного засобу. Виконуючи законну вимогу поліцейського, водій ОСОБА_8 зупинив транспортний засіб марки ГАЗель, реєстраційний номер НОМЕР_2 , на узбіччі дороги, поблизу будинку, що розташований за адресою: м. Одеса, вул. Дальницьке шосе, 31А.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про національну поліцію», співробітники поліції ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , з метою перевірки документів особи, витребували у ОСОБА_8 його документи, а саме посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та військово-обліковий документ. В ході перевірки вищевказаної особи за Інформаційним порталом Національної поліції України, а саме реєстру «Особа», старшим лейтенантом поліції ОСОБА_6 було встановлено, що 11.12.2024 Начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_9 , відповідно до ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» до органів та підрозділів, що входять до системи поліції надійшло звернення, щодо здійснення адміністративного затримання та доставлення ОСОБА_8 до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, у зв`язку з невиконанням останнім під час мобілізації обов`язків, передбачених ч. 1, ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

З метою виконання ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме доставлення ОСОБА_8 до ТЦК та СП, останньому було запропоновано добровільно проїхати до ТЦК та СП, на що ОСОБА_8 категорично відмовився. Відповідно до ч. 1 ст. 43 ЗУ «Про Національну поліцію України», поліцейськими було заздалегідь попереджено останнього, про застосування фізичної сили, спеціальних засобів, а також здійснення адміністративного затримання, у разі невиконання законної вимоги поліцейських, на що ОСОБА_8 проігнорував вказані попередження.

З метою доставлення останнього до ТЦК та СП, до ОСОБА_8 , відповідно до ч. 1 ст. 44, п. 1 ч. 3 ст. 45 ЗУ «Про Національну поліцію України» було застосовано фізичну силу та кайданки, а також, відповідно до ст. 261 «Кодексу України про адміністративні правопорушення», здійснено адміністративне затримання.

В цей момент, приблизно о 11:07, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, до поліцейських та адміністративно затриманого ОСОБА_8 , почали підходити особи чоловічої та жіночої статі, та виражатись нецензурною лайкою в бік працівників поліції, серед яких були ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_1, а також дві невстановлені особи чоловічої статі, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, які, розуміючи що працівники патрульної поліції затримують раніше незнайомого їм чоловіка для подальшого доставлення останнього до ІНФОРМАЦІЯ_6 , почали чинити опір ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під час виконання ними своїх службових обов`язків.

Так, ОСОБА_1, діючи у групі без попередньої змови з ОСОБА_4 та двома невстановленими особами чоловічої статі, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, з мотивів явної неповаги до встановленого законом порядку здійснення працівниками правоохоронних органів, а саме співробітниками Національної поліції ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які перебували у форменому одязі зі спеціальним жетоном на видному місці, своїх службових обов`язків, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний та протиправний характер своїх дій, їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, у той же час, у зазначеному місці, підійшла до старшого лейтенанта поліції ОСОБА_7 , який в цей час двома руками тримав адміністративно затриманого ОСОБА_8 , та за допомогою фізичної сили, обома руками спробувала розірвати захват поліцейського, який утримував ОСОБА_8 , після чого, не досягнувши своєї мети, відштовхнула ОСОБА_7 .

В цей момент, старший лейтенант поліції ОСОБА_6 , з метою припинення протиправних дій ОСОБА_1, лівою рукою відштовхнув останню в бік. Після чого, ОСОБА_4 , діючи у групі з ОСОБА_1 та двома невстановленими особами чоловічої статі, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, підійшла до старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , правою рукою схопила останнього за праву руку та відштовхнула його. В цей же момент ОСОБА_1, діючи у групі, знову підійшла до старшого лейтенанта поліції ОСОБА_7 та обома руками схопила його за праву руку, намагаючись відтягнути останнього від адміністративно затриманого ОСОБА_8 , ігноруючи неодноразові вимоги поліцейських не перешкоджати їх законній діяльності.

У подальшому, під час того, як адміністративно затриманий ОСОБА_8 , разом з поліцейськими відійшов на декілька метрів назад, до нього та поліцейських впритул підійшла ОСОБА_4 , яка, діючи у групі без попередньої змови з ОСОБА_1 та двома невстановленими особами чоловічої статі, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, своєю правою рукою взяла адміністративно затриманого ОСОБА_8 за праву руку та почала висмикувати його з рук поліцейських, після чого, тримаючи правою рукою ОСОБА_8 за плече, відштовхуючи власним тілом старшого лейтенанта поліції ОСОБА_7 , лівою рукою намагалася прибрати праву руку старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , який намагався затримати ОСОБА_8 .

В цей момент, ОСОБА_1, продовжуючи діяти у групі та перебуваючи позаду від ОСОБА_4 , тягнула старшого лейтенанта поліції ОСОБА_7 обома руками за праву руку, після чого, власним тілом намагалася відштовхнути старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 від ОСОБА_8 .

Надалі, до старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 з правого боку підійшла невстановлена особа чоловічої статі, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, яка з мотивів явної неповаги до встановленого законом порядку здійснення працівниками правоохоронних органів, а саме співробітниками Національної поліції ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які перебували у форменому одязі зі спеціальним жетоном на видному місці, своїх службових обов`язків, діючи умисно, у групі, усвідомлюючи суспільно-небезпечний та протиправний характер своїх дій, їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, схопила його за праву руку, при цьому лівою рукою почала відштовхувати від ОСОБА_8 та вагою власного тіла спробувала розірвати захват поліцейського, висловлюючись на адресу поліцейського нецензурною лайкою, при цьому ОСОБА_1, в свою чергу, заслонила адміністративно затриманого ОСОБА_8 своїм тілом від старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 .

В той же час, ОСОБА_4 , діючи у групі без попередньої змови та перебуваючи позаду невстановленої особи чоловічої статі, відштовхувала своєю лівою рукою старшого лейтенанта поліції ОСОБА_7 , після чого своєю правою рукою почала смикати руку останнього, при цьому невстановлена особа чоловічої статі за допомогою ваги власного тіла навалився на поліцейського ОСОБА_7 , розірвавши захват поліцейського, який до цього моменту утримував ОСОБА_8 за його верхній одяг, тим самим відштовхнули поліцейського від адміністративно затриманого.

Після цього, ОСОБА_1, діючи у групі без попередньої змови з ОСОБА_4 та двома невстановленими особами чоловічої статі, перебуваючи між старшим лейтенантом поліції ОСОБА_6 та адміністративно затриманим ОСОБА_8 вагою власного тіла, намагаючись вкусити поліцейського за руку, розірвала захват останнього, який утримував ОСОБА_8 за верхній одяг, внаслідок чого адміністративно затриманий втік у невідомому напрямку.

Таким чином, ОСОБА_4 , разом з ОСОБА_1 та двома невстановленими особами чоловічої статі, діючи у групі без попередньої змови поводили себе агресивно, своїми активними діями відштовхували працівників поліції ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від адміністративно затриманого ОСОБА_8 , вагою власного тіла намагалися розірвати захват рук останніх, блокували дії ОСОБА_6 та ОСОБА_7 затуляючи собою адміністративно затриманого, та за допомогою фізичної сили вчиняли дії з метою визволення затриманого ОСОБА_8 з рук поліцейських, тим самим здійснили опір працівникам правоохоронного органу під час виконання ними службових обов`язків, що виразилось у активному фізичному опорі.

На підставі викладеного, ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 342 КК України за кваліфікуючими ознаками: опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків, вчинене групою осіб без попередньої змови між собою.

Враховуючи визнання в повному обсязі обвинуваченою ОСОБА_4 своєї вини в інкримінованому правопорушенні, 11.03.2025 року між прокурором Малиновської окружної прокуратури та обвинуваченою ОСОБА_4 , за участю захисника адвоката ОСОБА_5 укладена угода про визнання винуватості.

При цьому, сторони погодились на призначення ОСОБА_4 покарання за ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 342 КК України у виді штрафу у розмірі одна тисяча НМДГ.

Прокурор ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченій узгоджене в угоді покарання. Зазначив, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги КПК України та КК України, укладення угоди надає можливість швидше закінчити досудове розслідування без зайвих витрат процесуального часу та ресурсів, відсутності потреби у проведенні ряду судових експертиз, що зменшує процесуальні витрати.

Обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованому їй кримінального правопорушення визнала повністю за обставин, наведених у висунутому обвинуваченні. Зазначила, що вона цілком розуміє характер обвинувачення, яке їй пред`явлено. Беззаперечно визнала себе винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 342 КК України в повному обсязі, визнала фактичні обставини справи, встановлені під час досудового розслідування. Крім того зазначила, що розуміє надані їй законом права, визначені ч.4 ст.474 КПК України, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст.473 КПК України, наслідки її не виконання, передбачені ст.476 КПК України. Пояснила, що здатна реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання. Просила затвердити угоду про визнання винуватості, яку уклала добровільно в присутності захисника.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 у судовому засіданні вважала, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги закону, просила угоду про визнання винуватості затвердити і призначити ОСОБА_4 узгоджене в угоді покарання. Зазначила, що угода про визнання винуватості не порушує прав обвинуваченої, ОСОБА_4 дійсно визнала свою вину у пред`явленому обвинуваченні ще під час досудового розслідування, сприяла слідству, угоду укладала добровільно без примусу та тиску на неї.

Під час підготовчого судового засідання встановлено, що обвинувачена цілком розуміє положення п.п.1-4 ч.4 ст. 474, п.1 ч.3 ст. 394, п.1 ч. 3 ст. 424, ст.476 КПК України, укладення угоди сторонами є добровільним.

Підписуючи зазначену угоду сторони повністю погодилися з формулюванням фактичних обставин вказаного кримінального правопорушення та правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 342 КК України.

Сторони цієї угоди під час підготовчого судового засідання підтверджують, що її укладення є добровільним, тобто, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Проаналізувавши зміст обвинувального акта та угоди про визнання винуватості, дослідивши надані сторонами матеріали, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що укладена між прокурором та обвинуваченим угода містить формулювання обвинувачення, яке прокурор вважав доведеним, та його правову кваліфікацію із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність. При цьому, сформульоване в угоді обвинувачення відображає істотні обставини цього кримінального провадження, які відповідають формулі кваліфікації дій обвинуваченої за ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 342 КК України.

Узгоджене сторонами угоди покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме те, що обвинувачена вчинила не тяжкий злочин, дані про особу обвинуваченої, наявність пом`якшуючої обставини - щире каяття.

Обставини, які обтяжують покарання, судом не встановлені.

Заслухавши доводи сторін кримінального провадження, після роз`яснення сторонам наслідків укладення угоди, які передбачені ч.4 ст.474 КПК України та виконання вимоги п.п. 6, 7 вказаної статті, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши у обвинувачуваної про повне розуміння її процесуальних прав, добровільності та відсутності будь-яких обставин, які примусили її погодитися на підписання угоди про визнання винуватості, характеру висунутого ОСОБА_4 обвинувачення, виду і розміру покарання та наслідки постановлення вироку на підставі угоди про визнання винуватості, суд дійшов висновку про те, що у даному провадженні можливо затвердити надану угоду про визнання винуватості з наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з п.1 ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди відповідно до п.3 ч.4 ст.469 КПК України.

Згідно вимог ст. 12 КК України кримінальне правопорушення в якому обвинувачується ОСОБА_4 , відноситься до категорії нетяжких злочинів, а тому відповідно до положень п.1 ч.4 ст.469 КПК України між прокурором та обвинуваченим за участі захисника може бути укладено угоду про визнання винуватості.

Після виконання вимог ст. 474 КПК України, перевіривши угоду на її відповідність нормам КПК, КК України та інших законів, суд встановив, що угода відповідає вимогам закону та не суперечить нічим інтересам, сторони правильно розуміють наслідки укладеної угоди.

Відповідно до ч. 1 ст.475 КПК України якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Суд враховує, що за своєю правовою природою угода про визнання винуватості являє собою ключовий інструмент узгодження інтересів: з одного боку держави (публічний, або суспільний інтерес), з іншого - обвинуваченого.

Суспільний інтерес є абстрактним оціночним поняттям і в узагальненому виді являє собою інтерес суспільства або усередненого представника цієї спільноти, пов`язаний із забезпеченням його благополуччя, стабільності, безпеки та сталого розвитку.

В даному кримінальному провадженні наявність суспільного інтересу обґрунтована сприянню у швидкому судовому провадженні, яке зможе забезпечити своєчасне та невідворотнє покарання обвинуваченої, а також добровільним повідомленням деталей вчиненого злочину.

Також, суд бере до уваги, що затвердження угоди істотно скорочує часовий проміжок від моменту скоєння кримінального правопорушення до ухвалення підсумкового рішення судом, зменшує строки судового розгляду, у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях, а також витрати на забезпечення судового процесу, знижує навантаження на судові органи та прокуратуру.

Крім того у контексті цього кримінального провадження суспільний інтерес полягає й у попередженні нових кримінальних правопорушень, що забезпечується шляхом призначення справедливого та достатнього покарання у відповідності до загальних засад КК України.

Таким чином, судом встановлено, що укладена 11.03.2025 року між прокурором Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 , угода відповідає вимогам КПК України, дії обвинуваченої ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 342 КК України кваліфіковано правильно, як опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків, вчинене групою осіб без попередньої змови між собою.

Сторони кримінального провадження розуміють наслідки затвердження даної угоди, щодо обмежень в частині оскарження вироку. Обвинувачена свою провину визнає повністю, зазначила, що може виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, фактичні підстави для визнання винуватості наявні, узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених ст.65 КК України.

Отже суд дійшов висновку, що укладену угоду про визнання винуватості від 11.03.2025 року слід затвердити та призначити обвинуваченій покарання, передбачене угодою.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого відповідно до ст. 66 КК України є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Так, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання, відомості про особу обвинуваченого.

Щодо особи обвинуваченої, то вона раніше не судима, на обліках у нарколога та психіатра не перебуває, є фізичною, осудною особою, критично ставиться до скоєного, має постійне місце проживання.

Таким чином, узгоджена міра покарання для обвинуваченої за вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 342 КК України у виді штрафу у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян є достатньою для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, відповідає загальним засадам призначення покарання.

Цивільні позови не заявлені.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Арешти в даному кримінальному провадженні не накладались.

Запобіжні заходи стосовно обвинуваченої не обирались.

Керуючись ст. ст. 373, 374, 472-475, 615 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 11.03.2025 року між прокурором Малиновської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та обвинуваченою у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_4 , за участі її захисника ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000089 від 28.01.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 342 КК України.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 342 КК України та призначити їй узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання у виді штрафу у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн.

Запобіжний захід не обирати.

Речові докази, відповідно до постанов слідчого від 28.01.2025 року та 06.02.2025 року, а саме:

-мобільний телефон марки «Iphone 13» у корпусі синього кольору IMEI 1: НОМЕР_3 , ІМЕІ 2: НОМЕР_4 . - вважати повернутим за належністю;

-DVD-R диск з фрагментом відеозапису, з індивідуальних боді-камер від 28.01.2025, що має функцію фото-відео зйомки (відео запису) та що були використані працівниками УПП в Одеській області під час обставин, які мали місце 28.01 2025 за адресою м. Одеса, вул. Тираспольське шосе, буд. 31А зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції

Вирок суду може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Хаджибейський районний суд міста Одеси протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили з моменту закінчення строку апеляційного оскарження. На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України судом у судовому засіданні проголошено резолютивну частину вироку.

Копії вироку негайно після його проголошення вручаються обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1