Справа № 145/1462/24
Провадження №11-кп/801/730/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Тиврівського районного суду Вінницької області від 26 травня 2025 року,

якою задоволено клопотання прокурора Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 та продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб, починаючи з 26 травня 2025 року по 24 липня 2025 року включно,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Могилівка Жмеринського району Вінницької області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

установив:

У провадженні Тиврівського районного суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001152 від 28.06.2024, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Відповідно до формулювання обвинувачення, викладеному в обвинувальному акті, солдат ОСОБА_7 , 28.06.2024 близько 17:00 год. прибув на територію хлібопекарні ФОП « ОСОБА_8 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , з метою встановлення причин невиплати ОСОБА_8 грошових коштів за відпрацьований час співмешканці ОСОБА_9 .

Підійшовши до вище зазначеного підприємства, на його території, біля автомобіля марки «FIAТ DOBLO», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 помітив ОСОБА_8 . В цей же час, в ОСОБА_7 виник злочинний умисел спрямований на відкрите заволодіння чужим майном та грошовими коштами ОСОБА_8 , які на його думку останній заборгував співмешканці ОСОБА_9 .

У подальшому ОСОБА_7 , реалізовуючи свій злочинний умисел спрямований на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, відкрито, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, передбачаючи суспільно¬ небезпечні наслідки своїх дій і бажаючи їх настання, підійшов до ОСОБА_8 та відразу почав наносити удари руками і ногами по обличчю та тулубу останнього, завдавши не менше двох ударів кулаками та ногами в область тулуба та голови ОСОБА_8 , при цьому ОСОБА_8 , опираючись протиправним діям ОСОБА_7 , зміг зачинитися всередині свого автомобіля.

Доводячи до завершення свій злочинний умисел, спрямований на відкрите заволодіння чужим майном, ОСОБА_7 , ударом ноги, розбив скло водійських дверей автомобіля, після чого продовжив наносити удари по голові та тулубу, завдавши потерпілому близько п`яти ударів руками та ногами. Коли супротив ОСОБА_8 був подавлений, ОСОБА_7 , виявив на полиці зверху, в салоні автомобіля, над лобовим склом сумку чорного кольору, яка належить ОСОБА_8 , вартість якої становить 301,70 грн, в середині якої знаходились грошові кошти в сумі 6000 грн, шкіряне портмоне, вартість якого становить 236 грн, та інші речі, які для потерпілого не становлять матеріальної цінності, а також вирвав з рук ОСОБА_8 мобільний телефон, марки «Samsung М-20» вартість якого становить 898 грн, після чого пішов з території «Хлібопекарні» з вище вказаними речами.

Викраденими речами, ОСОБА_7 розпорядився на власний розсуд. Внаслідок своїх протиправних дій ОСОБА_7 завдав потерпілому ОСОБА_8 матеріальної шкоди на загальну суму 7435,70 грн.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб. Своє клопотання мотивував наступним чином. Підставою для продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є наявність ризиків, які на даний час не змінились та продовжують існувати, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив тяжкий умисний злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк десять років, а тому, усвідомлюючи можливу відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, він може спробувати переховуватись від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності за скоєне. Обвинуваченому ОСОБА_7 відомо місце роботи потерпілого та свідків, а тому перебуваючи на волі він зможе незаконно впливати на них. Стан здоров`я та вік обвинуваченого дозволяють утримувати його під вартою. На даний час не встановлено будь яких обставин, що свідчать про зменшення вказаних ризиків, тобто відсутні підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу у кримінальному провадженні.Просив продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 на 60 днів.

Потерпілий ОСОБА_8 підтримав клопотання прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_7 заперечував щодо задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Просив застосувати до нього запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, оскільки заявлені прокурором ризики не існують.

Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 26 травня 2025 року задоволено клопотання прокурора Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у виді тримання під вартою. Продовжено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб, починаючи з 26 травня 2025 року по 24 липня 2025 року включно.

Постановлене рішення мотивовано тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років, що, дає підстави вважати, що у подальшому він може переховуватись від суду, а також незаконно впливати на потерпілого та свідків, що свідчить про неможливість запобігання ризикам, передбаченим п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Ураховуючи встановленні під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обставини та те, що кримінальне правопорушенням, у якому обвинувачується ОСОБА_7 , вчинене із застосуванням насильства, суд вважав за доцільне не визначати розмір застави.

Не погодившись із постановленим рішенням, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просив застосувати до нього запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту. Свої вимоги обґрунтовує тим, що ухвала є незаконною, оскільки продовжено найсуворіший запобіжний захід. Судом першої інстанції не взято до уваги можливість застосування більш м?якого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, не враховано міцних соціальних зв`язків обвинуваченого, а саме: наявності постійного місця проживання, дружини та двох малолітніх дітей, які перебувають на його утриманні, а також не враховано наявність батька, який є інвалідом другої групи, потребує постійного догляду та лікування.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити з підстав, наведених у ній.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив залишити ухвалу без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За правилами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Розглядаючи питання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу, та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України під час розгляду питання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним стороною обвинувачення.

За змістом ст.199 КПК України при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою суд досліджує матеріали провадження на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу, з`ясовує конкретні причини тривалого строку розгляду справи і тримання особи під вартою, інші обставини, необхідні для вирішення справи, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та обрати інший запобіжний захід, тощо.

Суд першої інстанції, оцінивши у сукупності всі обставини, що враховуються при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою, постановив ухвалу з дотриманням приписів статей 177, 183, 197, 199 та 331 КПК України.

Ухвалюючи рішення, суд, проаналізувавши можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, урахував положення наведених вище норм процесуального закону та дійшов правильного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, обґрунтовано пославшись на те, що ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, які були встановлені під час застосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не перестали існувати.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний, обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного, обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що підозрюваний, обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції належним чином урахував наявність ризику переховування ОСОБА_7 від суду, оскільки він не працевлаштований, не має постійного джерела доходу, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, санкція якого передбачає максимальне покарання у виді позбавлення волі до десяти років, учинив злочини в період іспитового строку, тому усвідомлюючи можливу відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, може спробувати переховуватись від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

При цьому, усупереч доводам апеляційної скарги, існує ризик впливу ОСОБА_7 на свідків та потерпілого з метою зміни ними своїх показань, оскільки судовий розгляд наразі не закінчений. Апеляційний суд зауважує, що при встановленні ризику впливу на свідків та потерпілого слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками та потерпілими у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). Таким чином, не перебуваючи під вартою обвинувачений не буде обмежений у спілкуванні з свідками та потерпілим у кримінальному провадженні.

Крім того, суд першої інстанції, розглядаючи клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою правильно звернув увагу на те, що кримінальне правопорушенням, у якому обвинувачується ОСОБА_7 , вчинене із застосуванням насильства, а тому не визначив йому розмір застави.

Посилання обвинуваченого на те, що він має міцні соціальні зв`язки, а саме: постійне місце проживання, дружину, двоє дітей та батька, який має другу групу інвалідності, потребує лікування та догляду, ураховані апеляційним судом, проте такі не свідчать про зменшення ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а відтак не можуть бути підставами для зміни запобіжного заходу на домашній арешт. До того ж, вказані обставини не стали для обвинуваченого стримуючим фактором від вчинення інкримінованих дій.

З моменту взяття обвинуваченого під варту та до моменту вирішення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не змінились обставини, які дають суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого можна забезпечити без застосування запобіжного заходу або із застосуванням більш м`якого запобіжного заходу.

Продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, незважаючи на презумпцію невинуватості, з урахуванням серйозності висунутого обвинувачення, наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на даному етапі є адекватним превентивним заходом.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За наведених обставин у їх сукупності, оскаржувана ухвала відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 407, 418, 422-1 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Тиврівського районного суду Вінницької області від 26 травня 2025 року - залишити без змін.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3