Справа № 675/645/25
Провадження № 1-кп/675/93/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" травня 2025 р. Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , законного представника ОСОБА_4 , представника служби у справах дітей ОСОБА_6 , представника уповноваженого підрозділу органів Національної поліції ОСОБА_7 , психолога ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізяслав кримінальне провадження за № 0000243 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , уродженця м. Ізяслав Хмельницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не одруженого, здобувача освіти 24 групи Плужненського професійного аграрного ліцею, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 Кримінального кодексу України,

в с т а н о в и в :

02 лютого 2025 року близько 01 год. 20 хв. неповнолітній ОСОБА_4 , проходячи біля будинку АДРЕСА_2 , побачив легковий автомобіль марки «ВАЗ» моделі «2107», д.н.з. НОМЕР_2 , що стояв неподалік зазначеного будинку, який перебуває у фактичному володінні та розпорядженні ОСОБА_9 . У цей момент у ОСОБА_4 раптово виник умисел на незаконне заволодіння вищевказаним транспортним засобом. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 підійшов до автомобіля, після чого рукою відкрив дверцята зі сторони водія і сів за кермо транспортного засобу. Надалі ОСОБА_4 за допомогою викрутки, які знайшов у автомобілі, пошкодив електричні провідники рульової системи транспортного засобу, привів у роботу двигун та розпочав рух по вул. Миколи Микитюка м. Ізяслав Шепетівського району Хмельницької області

Своїми протиправними діями неповнолітній ОСОБА_4 незаконно заволодів легковим автомобілем марки «ВАЗ» моделі «2107», д.н.з. НОМЕР_2 , вартістю 56 111 грн 00 коп, що перебуває у фактичному володінні та розпорядженні ОСОБА_9 .

У судовому засіданні ОСОБА_4 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, суду показав, що дійсно 02 лютого 2025 року близько 01 год. 20 хв. він, проходячи біля будинку № 77/4, розташованого в м. Ізяслав, побачив легковий автомобіль та вирішив на ньому проїхатися. Тому ОСОБА_4 відкрив водійські дверцята, які на той момент не були зачинені на замок, проник у середину салону транспортного засобу, де за допомогою викрутки, яку знайшов під бардачком, пошкодив електричні провідники рульової системи транспортного засобу, привів у роботу двигун та розпочав рух. На вказаному автомобілі обвинувачений проїхав близько 25 кілометрів. У подальшому в зв`язку з виходом транспортного засобу з ладу він залишив його на узбіччі дороги в м. Ізяслав по пров. Надрічному. У вчиненому ОСОБА_4 щиро розкаявся та попросив вибачення у потерпілого за скоєне.

Винуватість ОСОБА_4 у скоєнні вищевказаного кримінального правопорушення також підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів.

З протоколу огляду від 02 лютого 2025 року з фототаблицями до нього вбачається узбіччя дороги в м. Ізяслав по пров. Надрічному Шепетівського району Хмельницької області, де виявлено та оглянуто належний потерпілому автомобіль марки «ВАЗ» моделі «2107», д.н.з. НОМЕР_2 , яким незаконно заволодів обвинувачений ОСОБА_4 . Крім того, виявлено та вилучено свідоцтво про його реєстрацію серії НОМЕР_3 і змиви потожирової речовини з коробки перемикання, керма та внутрішньої ручки дверей автомобіля.

З даних протоколу огляду місця події від 02 лютого 2025 року з фототаблицями до нього вбачається прилегла територія до житлового будинку АДРЕСА_2 , де ОСОБА_4 незаконно заволодів належним потерпілому ОСОБА_9 транспортним засобом.

У відповідності до висновку судової транспортно-товарознавчої експертизи № СЕ-19/123-25/1970-АВ від 14 лютого 2025 року вартість належного потерпілому ОСОБА_9 автомобіля марки «ВАЗ» моделі «2107», д.н.з. НОМЕР_2 , станом на 02 лютого 2025 року становила 56 111 грн 00 коп.

Відповідно до даних протоколу пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками від 21 лютого 2025 року свідок ОСОБА_10 впізнав ОСОБА_4 як хлопця, якого він 01 лютого 2025 року близько 23 год. 40 хв. на власному автомобілі підвозив до м. Ізяслав, вул. Миколи Микитюка та висадив на узбіччі дороги неподалік магазину «Каприз».

Із протоколу проведення слідчого експерименту від 04 квітня 2025 року за участю підозрюваного ОСОБА_4 вбачається, що останній відтворив обставини вчинення незаконного заволодіння автомобілем потерпілого ОСОБА_9 .

Згідно даних постанови про визнання та приєднання речових доказів до кримінального провадження від 02 лютого 2025 року автомобіль марки «ВАЗ» моделі «2107», д.н.з. НОМЕР_2 , та свідоцтво про його реєстрацію серії НОМЕР_3 визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

У відповідності до даних постанови про визнання та приєднання речових доказів від 01 квітня 2025 року змиви потожирової речовини з коробки перемикання, керма та внутрішньої ручки дверей автомобіля марки «ВАЗ» моделі «2107», д.н.з. НОМЕР_2 , визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Вищезазначені докази переконують суд, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом.

Передбачених процесуальним законом підстав для визнання вищенаведених доказів неналежними або недопустимими суд не вбачає.

Підходячи до обрання міри покарання обвинуваченому, виходячи із загальних засад призначення покарання, відповідно до ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, його особливості, особу винного, зокрема, характеристику, сімейний стан, фактичні обставини провадження.

Вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення є нетяжким злочином.

За місцем свого проживання та навчання ОСОБА_4 характеризується виключно позитивно.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, на момент вчинення злочину був неповнолітнім, потерпілий жодних претензій до нього не має. Вказані обставини суд враховує як такі, що пом`якшують йому покарання.

Також обвинувачений пройшов Програму відновного правосуддя за участю неповнолітніх, які є підозрюваними у вчиненні кримінального правопорушення, за результатами якої учасники програми досягли згоди щодо примирення між собою та потерпілий прийняв вибачення у ОСОБА_4 .

У судовому засіданні законний представник обвинуваченого ОСОБА_4 заявив клопотання про звільнення його сина в порядку ст. 105 КК України від покарання та просив застосувати до нього примусові заходи виховного характеру у виді передачі його під нагляд батька.

Прокурор та інші учасники судового провадження у судовому засіданні не заперечували проти вказаного клопотання.

Отже, з врахуванням доводів заявленого клопотання, а також вимог закону, перед ухваленням вироку суду необхідно обов`язково розглянути питання щодо наявності підстав для застосування до неповнолітнього обвинуваченого примусових заходів виховного характеру.

Судом при призначенні покарання враховуються вимоги ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, особливості кримінальної відповідальності та покарання неповнолітніх, передбачені розділом ХV КК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 105 КК України неповнолітній, який вчинив кримінальний проступок або нетяжкий злочин, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.

У цьому разі суд може застосувати один або декілька примусових заходів виховного характеру, передбачених ч. 2 ст. 105 КК України.

Даний вид звільнення від покарання є найсуттєвішим проявом гуманізму: звільнення від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру може застосовуватись лише до неповнолітніх при наявності певної підстави та умов. Підставою застосування ст. 105 КК України є висновок суду про те, що неповнолітній для досягнення мети виправлення, попередження вчинення нових кримінальних правопорушень на момент ухвалення вироку не потребує застосування покарання. Умовами застосування зазначеної норми є: вчинення неповнолітнім злочину невеликої або середньої тяжкості; щире розкаяння у вчиненому та бездоганна поведінка на момент ухвалення вироку, які свідчать, що неповнолітній не потребує застосування покарання для досягнення мети виправлення.

Відповідно до п.п. 7, 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 15 травня 2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передача неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють (п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України), допускається лише за наявності даних про те, що вони здатні забезпечити позитивний виховний вплив на нього та постійний контроль за його поведінкою. При цьому строк нагляду, передбачений п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України, суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи та мети виправлення неповнолітнього.

Неповнолітній ОСОБА_4 згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 13 лютого 2025 року проживає, зокрема, разом із батьком ОСОБА_4 , який є законним представником обвинуваченого у даному кримінальному провадженні та в судовому засіданні просить суд передати сина йому під нагляд.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого неповнолітнім ОСОБА_4 кримінального правопорушення, яке є нетяжким злочином, що скоєно ним вперше, обставини його вчинення, дані про особу неповнолітнього обвинуваченого, який характеризується виключно позитивно, обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання, висновки органу пробації про те, що його перевиховання можливе без позбавлення або обмеження волі, ставлення потерпілого, який просить обвинуваченого суворо не карати, суд приходить до висновку, що неповнолітній обвинувачений на час ухвалення вироку не потребує застосування покарання та його можливо звільнити від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру.

При таких обставинах, згідно з вимогами ч. 1 ст. 105 КК України, а також ч. 3 ст. 497 КК України, суд дійшов висновку про можливість звільнення від покарання неповнолітнього обвинуваченого, який вперше обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, щиро розкаявся у вчиненому, пообіцяв не вчиняти у майбутньому злочинів та не заперечував щодо застосування до нього примусових заходів виховного характеру.

Вирішуючи питання про вид заходу виховного характеру, перелік яких визначений ч. 2 ст. 105 КК України, суд вважає, що найбільш ефективним та таким, що забезпечить позитивний виховний вплив, буде примусовий захід виховного характеру, передбачений п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України, у виді передачі неповнолітнього ОСОБА_4 під нагляд батька, а тому, врахувавши положення ст. 497 КПК України, слід звільнити його від покарання.

Враховуючи вищевказані обставини справи, суд дійшов до переконання, що саме такий вид примусових заходів виховного характеру буде необхідним, достатнім і найбільш ефективним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

З урахуванням конкретних обставин справи та мети виправлення неповнолітнього ОСОБА_4 суд вважає за необхідне встановити строк передачі неповнолітнього під нагляд батька, передбачений п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України, до досягнення ним повноліття.

Витрати на залучення експерта для проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи автомобіля, яким незаконно заволодів обвинувачений, у сумі 2785 грн 65 коп у відповідності до ст. 124 КПК України підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь держави в повному обсязі.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Питання про долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, та на підставі ч. 1 ст. 105 КК України звільнити його від покарання без визначення його виду і розміру.

На підставі п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України застосувати до ОСОБА_4 примусові заходи виховного характеру у виді передачі під нагляд батька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_1 , до досягнення обвинуваченим повноліття.

Після набрання вироком законної сили скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 07 лютого 2025 року на легковий автомобіль марки «ВАЗ» моделі «2107», д.н.з. НОМЕР_2 , який перебуває у фактичному володінні та розпорядженні ОСОБА_9 .

Речові докази по справі:

- автомобіль марки «ВАЗ» моделі «2107», д.н.з. НОМЕР_2 , свідоцтво про його реєстрацію серії НОМЕР_3 , які знаходяться на зберіганні у потерпілого ОСОБА_9 , залишити у власності ОСОБА_9 ;

- змиви потожирової речовини з коробки перемикання, керма та внутрішньої ручки дверей автомобіля, які знаходяться у камері зберігання речових доказів Шепетівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, знищити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 2785 (дві тисячі сімсот вісімдесят п`ять) грн 65 коп судових витрат за проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Хмельницького апеляційного суду через Ізяславський районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя: ОСОБА_1