ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №638/8263/25 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-сс/818/642/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: арешт майна
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-за участі секретаря ОСОБА_5 ,

-власника майна ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Харкова від 06 травня 2025 року -

УСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції

Цією ухвалою слідчого судді клопотання прокурора про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000850 від 03.05.2025 року задоволено та накладено арешт, шляхом заборони володіння, користування та розпорядження на майно, тимчасово вилучене під час огляду місця події 02.05.2025 року в період часу з 19:10 год. до 19:20 год. за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, поблизу буд. 3, а саме: предмет ззовні схожий на пневматичний пістолет, чорного кольору, на корпусі якого з обох боків міститься напис «ІЖ-53, air PISTOL, із серійним номером 9117842 KAL 4,5 мм», який належить ОСОБА_6 .

Слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що вилучене під час під час огляду місця події від 02.05.2025 року майно підлягає арешту, оскільки незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити досягненням завдань кримінального провадження.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі власник майна просить скасувати ухвалу слідчого судді про накладення арешту на майно та надати статус потерпілого, закрити кримінальне провадження.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що він не вчиняв ніяких хуліганських дій, нікому не погрожував, ні на кого не нападав зі зброєю. Вважає, що є потерпілим у даному кримінальному провадженні і просить повернення всіх його вилучених речей, а також відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позиції учасників апеляційного провадження

В судовому засіданні власник майна підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Прокурор, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового розгляду, в судове засіданняне з`явилась, надала заяву про проведення судового засідання без її участі.

Тому апеляційний розгляд проведено за його відсутності.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Відповідно до вимог ст. ст. 214, 223 КПК України після внесення повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, слідчий або прокурор розпочинають досудове розслідування, виконують слідчі (розшукові) дії спрямовані на отримання (збирання) доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 133, п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні (ч. 5 ст. 132 КПК України).

Відповідно до положень ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно п.5 ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Згідно з ч.4 ст.173 КПК України, вирішуючи питання про арешт майна, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

З матеріалів судового провадження вбачається, що слідчим відділом Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000850 від 03.05.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, за фактом грубого порушення громадського порядку 02.05.2025 року приблизно о 16 год. 20 хв. невстановленими особами поблизу Покровського парку, за адресою м. Харків, вул. Клочківська, 5, із хуліганських мотивів.

Окрім того, 02.05.2025 в період часу з 19 год. 10 хв. по 19 год. 20 хв. на відкритій ділянці місцевості поблизу буд. 3, за адресою: Харків, вул. Клочківська, слідчим СВ Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області лейтенантом поліції ОСОБА_7 проведено огляд місця події, під час якого виявлено та вилучено предмет ззовні схожий на пневматичний пістолет, чорного кольору, на корпусі якого з обох боків міститься напис «ІЖ-53, air PISTOL, із серійним номером 9117842 KAL 4,5 мм», належний громадянину ОСОБА_6 .

Відповідно до ст. 98 КПК України матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом є речовими доказами по справі. Якщо документи містять зазначені вище ознаки, вони теж є речовими доказами.

Постановою слідчого СВ Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 зазначене майно, яке було вилучено та в подальшому запаковано до паперового конверту з маркуванням «Національна поліція України слідче управління», було визнано речовим доказом у кримінальному провадженню №0000850 від 03 травня 2025 року за ч.2 ст. 296 КК України.

З клопотання прокурора про арешт майна вбачається, що з метою виконання завдань кримінального провадження, проведення необхідних слідчих дій під час досудового розслідування, виникла потреба у арешті тимчасово вилученого майна, оскільки його повернення може негативно вплинути на встановлення істини по кримінальному провадженню, та встановлення усього кола осіб. Крім того, можуть бути вжиті заходи та вчинені дії, направленні на його знищення, що може значно ускладнити або взагалі унеможливити встановлення об`єктивної істини у кримінальному проваджені, а також проведення необхідних слідчих дій.

Задовольнивши клопотання слідчий суддя дійшов висновку, що стороною обвинувачення доведено, що вказане майно, на яке прокурор просить накласти арешт є речовим доказом.

Як вбачається з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому КПК України порядку.

З матеріалів вбачається, що є достатні підстави вважати, що майно, що вилучене під час огляду місця події від 02 травня2025 року майно, вказане в клопотанні відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а посилання представника власника про зворотне є безпідставними.

Окрім того, арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Згідно зі ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, окрім іншого, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні у разі арешту майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

В даному кримінальному провадженні правовою підставою для арешту майна є збереження речових доказів, можливість використання вилученого майна як доказу, необхідність проведення судових експертиз та досягнення завдань кримінального провадження, наслідки арешту для власника та третіх осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності із завданнями кримінального провадження, а отже застосування такого виду заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, є доцільним та необхідним для досягнення завдань кримінального провадження.

При розгляді клопотання про арешт майна, слідчим суддею дотримані вимоги ч. ч. 2, 4 ст. 173 КПК України та ст. 172 КПК України, зміст ухвали слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173 КПК України.

Мотиви прийнятого рішення слідчим суддею викладені в мотивувальній частині ухвали, з чим погоджується і апеляційний суд.

Таким чином, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що вилучене під час під час огляду місця події від 02.05.2025 року майно підлягає арешту, оскільки незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити досягненням завдань кримінального провадження.

Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.

Відповідно до пунктів 69, 73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Всі інші питання - фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи не винності в скоєнні кримінальних правопорушень, вірності кваліфікації, а також питання належності, допустимості, достовірності доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу - судовому провадженні під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

Посилання власника майна на його непричетність до фактів за якими здійснюється досудове розслідування, в даному випадку не може слугувати підставою для зняття арешту з вилученого майна, враховуючи характер кримінального правопорушення, за якими здійснюється досудове розслідування та необхідності збереження повноти досудового розслідування.

Тобто в цьому провадженні присутні суспільні інтереси у здійсненні повного досудового розслідування, які нівелюють особисті інтереси власника майна.

Крім того, вилучене майно може бути повернуто власнику після проведення відповідних судових експертиз та досліджень в разі не встановлення причетності майна до вчинення злочинів, тобто втрати його процесуального статусу речового доказу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді обґрунтованою та належним чином мотивованою і підстав для її скасування, за доводами апеляційної скарги не вбачає.

Керуючись ст. ст.404, 405, 407, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Харкова від 06 травня 2025 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000850 від 03.05.2025 року -залишити без змін, а апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді