Справа № 944/292/21
Провадження №1-кп/944/299/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.08.2025 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в місті Яворові в режимі відеоконференції кримінальне провадження відомості щодо якого 07.03.2017 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000234 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с.Лопушниця Старосамбірського району Львівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, одруженого, не працюючого, раніше неодноразово судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_4 07 березня 2017року, об 01год, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_6 , повторно, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, з метою обернення такого на свою користь, умисно, таємно, з корисливих мотивів шляхом демонтажу металевої брами, проникли у тимчасову споруду, призначену для зберігання транспортного засобу, яка розташована на території господарства ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_2 , у якій зберігався автомобіль марки ВАЗ-2108 д.н.з. НОМЕР_1 , 1990 року випуску, яким користувався потерпілий, звідки незаконно, шляхом викочування, заволоділи вказаним транспортним засобом, в якому знаходилися свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу, посвідчення водія ОСОБА_7 та грошові кошти в сумі 2300 гривень, якими в подальшому розпорядились на власний розсуд.

В подальшому, через незаконне заволодіння та використання транспортного засобу марки ВАЗ-2108 д.н.з. НОМЕР_1 , 1990 року випуску, пошкодження транспортного засобу, технічний стан такого погіршився, в результаті чого потерпілому заподіяно збитків на суму 139 00 гривень. Всього потерпілому ОСОБА_7 незаконними діями завдано збитків в розмірі 16 200 гривень.

Своїми діями обвинувачений ОСОБА_4 вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднану з проникненням у приміщення, тобто, кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.289 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, за обставин викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, щиро розкаявся, та пояснив, що він разом з ОСОБА_6 викрали автомобіль і поїхали в м.Хирів, де ОСОБА_6 за допомогою балончика перефарбував даний автомобіль. Автомобіль викрали з метою продажу та отримання матеріальної вигоди. В подальшому коли вони їхали цим автомобілем, їх намагались зупинити працівники поліції, однак, вони не зупинилися. Їдучи на великій швидкості автомобіль в якому вони перебували потрапив у ДТП, та був поміщений працівниками поліції на штрафмайданчик. Цивільний позов поданий потерпілим до нього визнає повністю, просить вибачення в потерпілого за такий вчинок.

Потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, скерував на адресу суду цивільний позов поданий до обвинуваченого ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про солідарне стягнення з обвинувачених на його користь 100000грн 00коп, моральної шкоди, яка полягає душевних стражданнях, зміні звиклого ритму життя, через ці події в нього появилася тривога, сум, відчай, він втратив сон та душевний спокій. Просить врахувати, що моральна шкода має хоча б компенсувати ті емоції, страждання, життєві зміни, та психологічну травму, яку йому довелося понести, Вважає, що заявлений розмір моральної шкоди в частині стягнення з обвинуваченого в розмірі 50000грн. є співмірним і справедливим, у порівнянні до перенесених ним страждань. Крім цього, просить стягнути з обвинуваченого на його користь матеріальну шкоду оскільки, під час ДТП автомобіль зазнав технічних пошкоджень на суму що становить 16200грн.

В подальшому його представник адвокат ОСОБА_8 скерував на адресу суду клопотання, в якому просить розгляд кримінального провадження проводити у відсутності сторони потерпілого. Цивільний позов просить задовольнити. Стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого майнову та моральну шкоду.

Як встановлено у судовому засіданні, покази ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, те, що прокурор не оспорює фактичні обставини провадження і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутність сумніву щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч.3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд, визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

З п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", слідує, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд виходить з класифікації злочину згідно Кримінального Кодексу України, а також із особливостей конкретного злочину і обставин його вчинення.

З врахуванням наведеного, суд, допитавши обвинуваченого, потерпілого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 в незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у приміщення.

Дії обвинувачиного за ч.2 ст.289 КК України кваліфіковано вірно.

Згідно ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст.12 КК України, вчинене обвинуваченим ОСОБА_4 кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст.289 КК України відноситься до тяжких злочинів.

Згідно вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної

частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 згідно ст.66 КК України, є щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 згідно ст.67 КК України, відсутні.

З урахуванням наведеного, суд, враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_4 його відношення до вчиненого кримінального правопорушення, а саме, щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину, приходить до висновку що обвинуваченому слід обрати покарання у межах санкції ч.2 ст.289 КК України, у виді позбавлення волі без конфіскації майна.

Положеннями ст.70 КК України визначені підстави, порядок та межі призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Відповідно до 70 КК України, при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. При складанні покарань остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання.

Як вбачається з матеріалів справи, вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 19 червня 2018року ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді 03 (трьох) років 05 (п`яти) місяців позбавлення волі.

В подальшому вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 18.04.2019 року ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді обмеження волі строком на 01 рік , з іспитовим строком 1 рік.

Вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 15.10.2019 року ОСОБА_4 шляхом часткового складання покарань засуджено до покарання у виді 03 (трьох) років 06 (шість) місяців позбавлення волі, приєднавши невідбуте покарання за вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 18.04.2019, за сукупністю вироків визначено остаточне покарання на строк 3(три) роки 6(шість) місяців.

Вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 11.02.2025 року ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді 03 (трьох) років 09 місяців позбавлення волі, шляхом часткового складання покарань за вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 15.10.2019.

Вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 17.02.2025року, ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді 04 (чотирьох) років позбавлення волі, шляхом часткового складання покарань за вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 11.02.2025.

Отже, вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 19 червня 2018року яким ОСОБА_4 , не був врахований судом при призначенні покарань ОСОБА_4 .

Даним вироком ОСОБА_4 засуджується за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2ст.289ККУкраїни, яке він вчинив 03.07.2017, тобто до постановлення попереднього вироку, Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 19 червня 2018року яким ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді 03 (трьох) років 05 (п`яти) місяців позбавлення волі та Старосамбірського районного суду Львівської області від 17.02.2025року, яким ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді 04 (чотирьох) років позбавлення волі, відтак ці вироки слід врахувати під час призначення покарання обвинуваченому.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 25 червня 2018 року у справі №511/37/16-к, правила призначення покарання, передбачені ч.4 ст.70 КК України, застосовуються в разі, якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що особа винна ще й в іншому злочині, вчиненому нею до постановлення попереднього вироку. У такому випадку суд може при призначенні покарання за другим вироком, як поглинути покарання за першим вироком, так і приєднати його повністю або частково, однак таким чином, щоб обраний захід примусу не перевищував максимального покарання, встановленого статтею, за якою особу засуджено, і водночас не був меншим строку покарання, визначеного за перший злочин. При цьому суд зобов`язаний в остаточне, призначене за сукупністю злочинів, покарання зарахувати покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 КК України.

Відтак при обранні остаточного покарання ОСОБА_4 на підставі ч.4 ст.70 КК України, слід застосувати принцип поглинення менш суворого покаранння за вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 19 червня 2018року яким ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді 03 (трьох) років 05 (п`яти) місяців позбавлення волі та Старосамбірського районного суду Львівської області від 17.02.2025року, яким ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді 04 (чотирьох) років позбавлення волі більш суворим покаранням за даним вироком суду.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», при вирішенні питання про те, який із передбачених ст. 70 КК України принципів необхідно застосовувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів (поглинення менш суворого покарання більш суворим або повного чи часткового складання покарань, призначених за окремі злочини), суд повинен враховувати крім даних про особу винного й обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності (реальна чи ідеальна) тощо.

Враховуючи, ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень , дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, не перебував на обліку у лікаря психіатра та нарколога, стан його здоров`я, наявність обставин, які пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також відсутність обставини, яка обтяжує покарання, суд вважає, що остаточне покарання ОСОБА_4 слід визначити на підставі ч. 4 ст. 70 КК України із застосуванням принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням зарахувавши у строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, повністю відбуте покарання за вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 19 червня 2018року яким ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді 03 (трьох) років 05 (п`яти) місяців позбавлення волі та частково відбуте покарання за вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 17.02.2025року, яким ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді 04 (чотирьох) років позбавлення волі.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винної, та буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченим та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до положень ч.1, 5 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Враховуючи те, що цивільний позов подано до обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про солідарне стягнення шкоди на користь потерпілого, а матеріали відносно останнього виділені в окреме провадження на підставі ухвали від 21.01.2021, позовні вимоги слід задовольнити частково, в частині стягнення шкоди на користь потерпілого лише з обвинуваченого ОСОБА_4 .

Враховуючи те що автомобіль потерпілого зазнав технічних пошкоджень із обвинуваченого на користь потерпілого слід стягнути майнову шкоду в розмірі 8100грн.

Згідно з вимогами ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до роз`яснень даних у п.3, 9, 17-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

В порядку ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). (ч.2. ст.22 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Суд, виходячи з засад справедливості та розумності, беручи до уваги характер вчиненого правопорушення, тяжкість моральних страждань потерпілого, який внаслідок дій обвинуваченого, отримав душевні страждання, втратив сон, душевний спокій, враховуючи те, що в нього порушився звиклий ритм життя, сон, через постійні переживання, беручи до уваги майновий стан обвинуваченого, приходить до висновку що цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4 , про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення злочину та відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, слід задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , моральну шкоду в розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч)грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.369, 371, 373-374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України та призначити йому покарання у виді 07 (семи) років п`яти місяців позбавлення волі, без конфіскації майна.

Відповідно до вимог ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання за вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 17.02.2025року, у виді 04 (чотирьох) років позбавлення волі та Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 19 червня 2018року у виді 03 (трьох) років 05 (п`яти) місяців позбавлення волі, більш суворим покаранням за даним вироком суду, визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 07 (семи) років п`яти місяців позбавлення волі, зарахувавши у строк відбуття покарання, повністю відбуте покарання за вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 19 червня 2018року яким ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді 03 (трьох) років 05 (п`яти) місяців позбавлення волі та частково відбуте покарання за вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 17.02.2025року, яким ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді 04 (чотирьох) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з часу набрання вироком суду законної сили.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином-задовольнити частково.

В решті позовні вимоги залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , майнову шкоду, в розмірі 8 100 (вісім тисяч сто)грн., та моральну шкоду в розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч)грн.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СУДДЯ: ОСОБА_1