Провадження №11-кп/824/764/2025 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду

кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 (в режимі ВКЗ),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 та апеляційну скаргу з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Подільського районного суду м. Києва від 30 березня 2023 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Києва, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в розумінні ст. 89 КК України,-

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

Як встановлено судом першої інстанції, 03 серпня 2021 року приблизно о 21 годині 50 хвилин ОСОБА_7 знаходився на паркувальному майданчику для автомобілів, який розташований за адресою: Київ, вул. Осиповського, 9, де спілкувався з ОСОБА_9 . В ході спілкування між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 виник словесний конфлікт.

В цей час у ОСОБА_7 , на ґрунті особистої неприязні, виник злочинний умисел, спрямований на заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, близько 21 години 55 хвилин ОСОБА_7 дістав з кишені ніж та умисно, з метою заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_9 , наніс йому два удари ножем в область грудної клітини.

В результаті злочинних дій ОСОБА_7 , спрямованих на спричинення шкоди здоров`ю ОСОБА_9 , останній отримав тілесні ушкодження у вигляді:

- колото-різана рана грудної клітини справа в проекції 2-го ребра по ларастернальній лінії, розмірами 3x2 см, з рановим каналом, що відходить від неї в напрямку зверзу-вниз, зліва-направо, спереду-назад, по ходу кого перетинаються підшкірно-жирова клітковина, міжреберні м`язи, пристінкова плевра, крововилив у праву плевральну порожнину (до 50 мл. рідкої крові) - проникаюче колото різане поранення грудної клітини справа;

- колото-різана рана грудної клітини справа в проекції 2-го ребра по передньо-акселярній лінії, розмірами 4x2 см, з рановим каналом, що відходить від неї в напрямку зверзу-вниз, зліва-направо, спереду-назад, по ходу якого перетинаються підшкірно-жирова клітковина, міжреберні м`язи, пристінкова плевра, крововилив у ліву плевральну порожнину (до 50 мл. рідкої крові) - проникаюче колото-різане поранення грудної клітини зліва.

Згідно з висновком експерта №042-1314-2021 від 19 жовтня 2021 року за ступенем тяжкості вищевказані проникаючі колото-різані поранення грудної клітини справа та зліва відносяться до тяжкого тілесного ушкодження (за критерієм небезпеки для життя).

Таким чином, ОСОБА_7 своїми умисними діями, які виразились в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України.

Вироком Подільського районного суду м. Києва від 30 березня 2023 року ОСОБА_7 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі. Строк відбування покарання ОСОБА_7 , рахувати з моменту його фактичного затримання - 11 серпня 2021 року, зарахувавши у строк покарання попереднє ув`язнення день за день (відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України). Запобіжний захід ОСОБА_7 у виді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» до вступу вироку в законну силу залишено без змін. Стягнуто з ОСОБА_7 витрати за проведення експертизи № 042-1314-2021 від 19 жовтня 2021 року, що ставлять 5273 (п`ять тисяч двісті сімдесят три) гривень 00 коп. в дохід держави. Вирішено питання речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Подільського районного суду міста Києва від 30.03.2023 стосовно ОСОБА_7 та закрити кримінальне провадження, оскільки не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що вирок постановлений унаслідок відсутності належного обвинувачення, унаслідок невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Сторона захисту вказує, що обвинувачення висунуто не у відповідності до закону. Так, обвинувачення, що викладене в обвинувальному акті, не збігається з викладом фактичних даних у повідомленні про підозру, має наслідком визнання істотними порушеннями вимог КПК.

Стороною захисту неодноразово зверталась увага суду першої інстанції, у тому числі й письмово подано клопотання про те, що обставини, які зазначені у повідомленні про підозру від 08.06.2021 ОСОБА_7 та обставини, що зазначені в обвинувальному акті, є різними за змістом та не збігаються.

Попри указане, суд першої інстанції не лише не повернув обвинувальний акт прокурору, а й визнав такі обставини доведеними у суді, хоча вони не були указані ОСОБА_7 при повідомленні підозри 08.06.2021.

Зокрема, у повідомленні про підозру від 08.06.2021 відсутнє посилання на висновок експерта №042-1314-2021 від 19 жовтня 2021 року, на перелік ушкоджень, що у цьому висновку зазначений і визнаний судом доведеним.

Крім того, під час судового розгляду прокурором та судом, порядку зміни обвинувачення, регламентованого статтями 338, 341 КПК, дотримано не було, попри неодноразові зауваження сторони захисту про нелегітимність обвинувачення.

Таким чином, сторона захисту в особі ОСОБА_7 протягом судового розгляду була дезінформована в питаннях сутності і характеру обвинувачення, що, у свою чергу, є порушенням пункту «а» частини 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та ставить під сумнів легітимність висунутого обвинувачення.

Окрім цього, суд першої інстанції у вироку не обґрунтував, чому він вважає, що ОСОБА_7 може бути засудженим за обвинуваченням, обставини якого йому не повідомлені при підозрі.

До того ж, відсутність потерпілого в обвинуваченні за ст. 121 КК України тягне за собою незаконність такого обвинувачення.

Так, висунуте прокурором та підтримане судом обвинувачення не містить ознак наявності потерпілого в інкримінованому ОСОБА_7 діянні.

Про указані обставини стороною захисту подано письмове клопотання про закриття кримінального провадження, що залишене судом першої інстанції без розгляду. Не надано йому оцінку і в нарадчій кімнаті при постановленні оскаржуваного вироку.

Це при тому, що у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 заявив, що потерпілим йому ніхто не пропонував бути, право мати такий статус йому ніхто не роз`яснював, а він не відмовлявся від статусу потерпілого.

Таким чином, в обвинуваченні прокурора, що переписане судом першої інстанції в оскаржуваний вирок, ОСОБА_7 обвинувачується у заподіянні ушкоджень свідку, який не є потерпілим, попри те, що обов`язковою ознакою заподіяння тілесних ушкоджень, є наявність потерпілої особи.

Також, захисник звертає увагу суду на те, що судом першої інстанції покладено в обгрунтування вироку відомості недопустимих доказів, а саме:

1.Протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 04 серпня 2021 року від матері ОСОБА_10 , яке не була свідком подій.

Відповідно, указаний протокол є лише підставою для початку кримінального провадження, а відомості цього протоколу, що записані з показань свідка про те, що нібито ОСОБА_11 спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_12 , з урахуванням принципу безпосередності дослідження доказів, не можуть мати доказове значення в суді.

2.Протокол огляду місця події від 03 серпня 2021 року, з якого суд вбачає, що було оглянуто ділянку за адресою: Київ, вул. Осиповського, в ході огляду було виявлено плями бурого кольору, розташовані в хаотичному порядку.

Указані відомості взагалі жодним чином не доводять ні вину ОСОБА_13 , ні його причетність до протиправних дій. Взагалі невідомо, яким чином такі відомості стосуються даного кримінального провадження.

3.Суд безпідставно вважає доказами показання, що зазначені у протоколах пред`явлення для впізнання за фотознімками.

Зокрема, показання свідка ОСОБА_14 , який впізнав ОСОБА_11 , як особу, яка 03 серпня 2021 року бігла від його брата ОСОБА_15 з ножем в руках, а брат тримався рукою за грудну клітину і на ньому було видно кров;

Показання свідка ОСОБА_16 , який нібито впізнав ОСОБА_11 як особу, яка 03 серпня 2021 року нанесла йому два удари ножем в грудну клітину, після чого втекла з місця вчинення злочину.

Більше того, з огляду на те, що у судовому засіданні 17.08.2022 ОСОБА_17 однозначно вказав, що впізнання з ним не проводили, підпис у протоколі не його, а також що не ОСОБА_18 , а інший невідомий чоловік заподіяв йому ушкодження, то посилання суду на показання, що зазначені у протоколі є безпідставними.

ОСОБА_19 також вказав, що у поліцію для впізнання він не приходив, заперечив факт проведення такої слідчої дії.

Свідок ОСОБА_20 також ствердив, що такої слідчої дії, як впізнання, з ним не проводили.

4.Суд поклав у вирок показання з чужих слів свідка ОСОБА_10 .

Так, суд у вироку зазначає, що ОСОБА_10 нібито вказала, що « Син ОСОБА_28 їй повідомив, що саме ОСОБА_18 наніс йому тілесні ушкодження. Згодом вона переглядала відео з камер зовнішнього спостереження та бачила, що ОСОБА_18 наніс два удари її сину - ОСОБА_22 , після чого втік.».

Водночас, такі твердження спростовуються дослідженими у суді первинними доказами. Зокрема, обоє із синів вказали, що не ОСОБА_18 заподіяв ушкодження, а інша, невідома їм особа. ОСОБА_19 в суді вказав, що не казав матері, що саме ОСОБА_18 заподіяв його брату тілесні ушкодження.

Огляд відео з камер відеоспостереження повністю спростовує твердження свідка, оскільки особи в них не ідентифіковані, та ОСОБА_13 в них немає.

5.Суд безпідставно взяв до уваги необгрунтовані оціночні судження слідчого ОСОБА_23 , який не входить до групи слідчих та є неуповноваженою особою, де він робить припущення про те, що на паркувальному майданчику присутні особи ззовні схожі на ОСОБА_7 та ОСОБА_9 ..

Про всі указані порушення процесуального закону сторона захисту зазначала як у письмових клопотаннях, так і усно. Проте, попри вимогу необхідності обґрунтування причин відхилення доводів сторони захисту, суд першої інстанції взагалі залишив їх без відповіді і жодних обґрунтувань, не врахувавши їх.

Тому, сторона захисту вважає, що указані вище докази не могли бути покладені до обвинувального вироку на доведення вини ОСОБА_13 , а тому мають бути визнані недопустимими, або ж виключені з вироку, як такі, що не мають жодного доказового значення.

6.Щодо відомостей висновку СМЕ № 042-1314-2021 від 19 жовтня 2021 року. Відкидаючи письмові обґрунтування недійсності цього висновку, отримання його всупереч вимогам закону, не у спосіб, що визначений законом, суд помилково не вбачає порушення прав та свобод ОСОБА_13 , а частину доводів взагалі залишив без обґрунтування їх відхилення.

Окрім цього, наданий прокурором висновок експерта № 042-1341-2021 про проведення СМЕ матеріалів досудового розслідування містить сумнівні відомості, отриманий із порушенням встановленого порядку, ґрунтується на недопустимих доказах та отриманий з істотним порушенням прав підозрюваного.

Щодо невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, то сторона захисту вказує, що висновок суду, згідно інформації, яка розміщена на оптичному диску із відеозаписами спостереження наявне відео з ОСОБА_18 , чи ОСОБА_24 не відповідають дійсності, оскільки належних та допустимими доказів цьому немає. На відео особи не ідентифіковані, відповідні експертизи не проведені.

Твердження суду про те, що ОСОБА_18 під час перегляду відеозапису в судовому засіданні 09 червня 2022 року підтвердив, що саме він є тією особою, яка нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_12 є безпідставними, оскільки обвинувачений ствердив, що на відео не він, як і ушкодження ОСОБА_12 не наносив, а зазначені судом показання дав тому, що на нього тиснули оперативні працівники поліції, також не зрозумів запитання суду, і ці свідчення є помилковими.

Більше того, суд умисно не зазначив у вироку інші показання, що спростовують припущення про причетність ОСОБА_13 до вчинення злочину.

Таким чином, суд поклав в основу вироку докази, що зібрані в супереч вимогам закону, формально, без належної аргументації та мотивування, відхиливши доводи сторони захисту щодо недопустимості доказів обвинувачення.

В свою чергу не погоджуючись з вироком суду першої інстанції обвинувачений подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просить скасувати вирок Подільського районного суду міста Києва від 30.03.2023 стосовно нього та закрити кримінальне провадження, оскільки не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.

В обґрунтування апеляційної скарги з доповненнями обвинувачений зазначає, що при здійсненні судового розгляду були істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Також кримінальне провадження було розглянуто з порушенням змагальності сторін по відношенню до обвинуваченого.

Крім того, докази по справі були отримані незаконним шляхом, що робить їх недопустимими.

У своїх доповненнях обвинувачений звертає увагу на покази свідків, письмові докази по справі та відеозаписи з камер спостереження, стверджуючи те, що жодні з цих доказів не вказують на вину обвинуваченого ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідь судді,

пояснення захисникаОСОБА_8 , яка підтримала апеляційні скарги та просила їх задовольнити,

пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який також підтримав апеляційні скарги та просив їх задовольнити,

пояснення прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційних скарг,

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частина 1 ст. 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Даний висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та належним чином перевірених судом доказах.

Так, допитаний судом першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину не визнав та пояснив, що дружніх відносин він не має ні з ОСОБА_25 , ні з ОСОБА_9 . В той день, коли вони відпочивали на вулиці біля будинку, до нього чіплявся ОСОБА_17 . Він його просто відштовхував. Вони вдвох відійшли приблизно за два метри, щоб поспілкуватися. Він до ОСОБА_26 близько не підходив. Поговоривши, він пішов додому. При цьому обвинувачений вказав, що при собі ніж не мав, ушкоджень ОСОБА_27 не наносив. Пояснити суду чому під час перегляду відеозапису з місця події він впізнав себе як особу, яка нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_7 , а під час його допиту як обвинуваченого заперечує цей факт, обвинувачений ОСОБА_7 не зміг.

Незважаючи на не визнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї вини, вона підтверджується наявними у справі та дослідженими, судом першої інстанції, доказами.

Так, визнаючи доведеним вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, судом, в основу обвинувального вироку було покладено, зокрема, показання допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_28 , ОСОБА_10 , ОСОБА_29 , ОСОБА_20 та ОСОБА_30 .

Свідок ОСОБА_9 суду показав, що 03 серпня 2021 року на дитячому майданчику він в компанії інших осіб вживав алкогольні напої. Уточнив, що ОСОБА_7 не бачив, а якийсь невідомий чоловік наніс йому удари, від яких йому стало погано. Проснувся він в реанімації. Будь-яких документів не підписував.

Свідок ОСОБА_19 суду показав, що ОСОБА_7 є його сусідом. Того дня вони біля будинку відпочивали та вживали спиртні напої на вулиці разом з ОСОБА_31 , братом ОСОБА_26 , сусідкою ОСОБА_32 та її хлопцем на ім`я ОСОБА_33 , прізвище якого не пам`ятає. Через деякий час його брат ОСОБА_17 почав чіплятися до ОСОБА_7 та ображати його. Вони відійшли в сторону, але конфлікт не припиняли. Коли він підійшов до брата ОСОБА_26 , то побачив, що в нього поранення, але він не казав, хто саме його поранив. Він бачив як якийсь чоловік вибіг із під`їзду, наніс удар ОСОБА_27 і втік. Цього чоловіка він не знає.

ОСОБА_10 показала суду, що ОСОБА_34 є її сусідом. 03 серпня 2021 року біля будинку за адресою: Київ, вул. Осиповського, вона гуляла з собакою. Близько о 21 годині 30 хвилин проходила повз компанії, де сиділи її два сини, в тому числі ОСОБА_17 , та ще три чоловіки. Вона посиділа поруч та пішла додому. Через деякий час, перебуваючи вдома, побачила у вікно швидку допомогу та поліцію, вийшла на вулицю та побачила, що в кареті швидкої допомоги лежав її син. ОСОБА_35 на вулиці не було. Син ОСОБА_36 їй повідомив, що саме ОСОБА_37 наніс йому тілесні ушкодження. Згодом вона переглядала відео з камер зовнішнього спостереження та бачила, що ОСОБА_38 наніс два удари її сину - ОСОБА_26 , після чого втік.

Свідок ОСОБА_29 суду показала, що вона проживає поряд з ОСОБА_39 . Того дня вони відпочивали у дворі біля будинку, вживали спиртні напої. ОСОБА_34 стояв поруч з ними, потім вона з ОСОБА_40 відійшли поспілкуватися, через деякий час повз них пробіг ОСОБА_34 , та в цей момент ОСОБА_19 підбіг до свого брата ОСОБА_16 та почав кричати «хто?». ОСОБА_36 сказав, що це ОСОБА_41 . Коли вони підійшли то побачили, що ОСОБА_17 лежить та затискає рану, після чого підбігла його мати.

Свідок ОСОБА_20 суду показав, що ОСОБА_34 є його товаришем. Того дня влітку, в темну пору добу він, ОСОБА_42 (хлопець ОСОБА_43 ), перебували біля будинку. При конфлікті ОСОБА_16 та ОСОБА_35 були неподалік, проте стояли від них спиною, чув висловлювання нецензурною лексикою. Коли повернувся, то побачив, як ОСОБА_44 впав, а ОСОБА_35 біля нього вже не було, хто йому наніс тілесні ушкодження ОСОБА_17 не повідомляв.

Свідок ОСОБА_45 суду показала, що 03 серпня 2021 року гуляла на дитячому майданчику з сином у Києві по вул. Осиповського, де поряд сиділи її знайомі ОСОБА_17 та ОСОБА_19 та ще близько 8 чоловіків, яких вона не знає, вживали спиртні напої, після чого між ними розпочався конфлікт та провокування на бійку.

Показання свідків суд першої інстанції обґрунтовано визнав належними, допустимими та достовірними доказами, оскільки вони здобуті з дотриманням вимог КПК України, є логічними, послідовними і такими, що узгоджуються між собою, а також підтверджують існування обставин, які мають значення для кримінального провадження.

Крім того, винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України підтверджується дослідженими судом першої інстанції письмовими доказами, а саме:

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 04 серпня 2021 року від ОСОБА_10 , про те, що ОСОБА_7 спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_9 (т. 1, а.с. 71);

- протоколом огляду місця події від 03 серпня 2021 року, з якого вбачається, що було оглянуто ділянку за адресою: Київ, вул. Осиповського, в ході огляду було виявлено плями бурого кольору, розташовані в хаотичному порядку (т. 1, а.с. 72-74);

- протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками свідку ОСОБА_20 від 09 серпня 2021 року (з доданою довідкою), згідно з яким ОСОБА_20 вказав на особу під № 3 ( ОСОБА_7 ), впізнавши його за формою обличчя, формою вуст та носа, як на особу, яка 03 серпня 2021 року конфліктувала з ОСОБА_9 , після чого у останнього було виявлено дві колоті рани грудної клітини (т. 1, а.с. 75-77);

- протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками свідку ОСОБА_28 від 06 серпня 2021 року (з доданою довідкою), згідно з яким ОСОБА_28 вказав на особу під № 3 ( ОСОБА_7 ), впізнавши його за формою носа, посадкою очей, формою губ, підборіддям, скул, формою вух, як особу, яка 03 серпня 2021 року бігла від його брата ОСОБА_16 з ножем в руках, а брат ОСОБА_17 тримався рукою за грудну клітину і на ньому було видно кров (т. 1, а.с. 78-81);

- протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками свідку ОСОБА_9 від 06 серпня 2021 року (з доданою довідкою), згідно з яким ОСОБА_9 вказав на особу під № 3 ( ОСОБА_7 ), впізнавши його як особу, яка 03 серпня 2021 року нанесла йому два удари ножем в грудну клітину, після чого втекла з місця вчинення злочину (т. 1, а.с. 82-85);

- інформацією, яка розміщена на оптичному диску із відеозаписами спостереження, які розташовані за адресою: Київ, вул. Осиповського, 9, з якої вбачається, що на парковці перебувало четверо чоловіків, один з них наніс удари іншому та втік (т. 1, а.с. 167). Під час перегляду відеозапису в судовому засіданні 09 червня 2022 року ОСОБА_7 підтвердив, що саме він є тією особою, яка нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_9 . Колегія суддів звертає увагу на те, що будь-яка стороння особа, яка пробігала поруч, на відеозаписі відсутня.

- протоколом огляду відеозапису від 10 жовтня 2021 року. На відеозаписі зображено паркову біля будинку, по периметру якої знаходяться автомобілі різних марок у кількості 11 штук, о 21 годині 54 хвилини 41 секунди у правому дальньому куті парковки з`являються дві особи чоловічої статі, один з яких в кепці та за зовнішніми ознаками схожий на ОСОБА_7 , слідом на відстані кількох метрів, за вказаними двома особами з`являються ще дві особи чоловічої статі. Всі вказані особи прямують на центр вказаної парковки та починають вести діалог. О 21:55:34 між особами, які за зовнішніми ознаками схожі на ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , назріває конфлікт, в результаті якого ОСОБА_7 щось починає шукати в кармані шорт. О 21:55:42 особа, яка за зовнішніми ознаками схожа на ОСОБА_7 , дістає та розкладає предмет, схожий на ніж, та тримаючи його в правій руці наносить удар в передню частину тулуба особі, яка за зовнішніми ознаками схожа на ОСОБА_9 . Після цього ОСОБА_7 відійшов на кілька кроків та через кілька секунд підбіг до ОСОБА_9 та тримаючи предмет, схожий на ніж, наніс ще один удар ОСОБА_9 в передню частину тулуба, після чого зник з місця події (т. 1, а.с. 168-174).

Відповідно до висновку експерта № 042-1314-2021 від 19 жовтня 2021 року (т. 1, а.с. 190-196):

Дані наданої медичної документації свідчать про те, що при зверненні за медичною допомогою 03 серпня 2021 року о 22:02 год. у гр. ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мали місце такі ушкодження:

- колото-різана рана грудної клітки справа в проекції 2-го ребра по парастернальній лінії, розмірами 3x2 см, з рановим каналом, що відходить від неї в напрямку зверху-вниз, зліва-направо, спереду-назад, по ходу якого перетинаються підшкірно-жирова клітковина, міжреберні м`язи, пристінкова плевра, крововилив у праву плевральну порожнину (до 50 мл рідкої крові) - проникаюче колото-різане поранення грудної клітки справа;

-колото-різана рана грудної клітки справа в проекції 5-го ребра по передньо-аксилярній лінії, розмірами 4x2 см, з рановим каналом, що відходить зід неї в напрямку зверху-вниз, зліва-направо, спереду-назад, по ходу якого перетинаються підшкірно-жирова клітковина, міжреберні м`язи, пристінкова плевра, крововилив у ліву плевральну порожнину (до 100 мл рідкої крові) - проникаюче колото-різане поранення грудної клітки зліва.

Локалізація та характер вищевказаних ушкоджень, які містяться в медичній документації, з урахуванням обставин справи в тому числі і часових даних у своїй сукупності дозволяють стверджувати, що дані ушкодження утворились у результаті двократної травмуючої дії гострого предмета, що має колюче-ріжучі властивості (до якого відноситься клинок ножа), могли утворитись в термін, вказаний в постанові, тобто 03.08.2021, не виключено, у спосіб, на який вказує потерпілий ОСОБА_9 під час допиту 06.08.2021 (1330-1400), що відображено на відеозаписі з камер відео спостереження, які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Осиповського, 9 від 03.08.2021.

Передусім вважаю за потрібне звернути увагу учасників та сторін кримінального провадження на наступному:

-п. 1.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995, погоджених з Міністерством внутрішніх справ України, Генеральною прокуратурою України, Верховним судом України, Службою безпеки України (далі по тексту «Правила»), надано вичерпне визначення терміну ушкодження:

-«з медичної точки зору, тілесні ушкодження - це порушення анатомічної цілості тканин, органів та їх функцій, що виникає як наслідок дії одного чи кількох зовнішніх ушкоджуючих факторів - фізичних, хімічних, біологічних, психічних».

-п. 4.6. «Правил» визначає таке: «судово-медичний експерт, оцінюючи строки порушення анатомічної цілості тканин і органів та їх функцій, виходить із звичайної їх тривалості, навіть у тих випадках, коли потерпілий не звертався за медичною допомогою. Якщо тривалість цього порушення, що зазначена в наявних медичних документах, не відповідає характеру тілесного ушкодження і не підтверджується об`єктивними відомостями, судово-медичний експерт відзначає цю обставину і встановлює ступінь тяжкості, виходячи із звичних термінів»;

-у п. 2.1.2 та п. 2.1.3 «Правил» визначено таке: «2.1.2. Небезпечними для життя є ушкодження, що в момент заподіяння (завдання) чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища (див. п. 2.1.3.о) і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчитися смертю. Запобігання смерті, що обумовлене наданням медичної допомоги, не повинно братися до уваги при оцінюванні загрози для життя таких ушкоджень. Загрозливий для життя стан, який розвивається в клінічному перебігу ушкоджень, незалежно від проміжку часу, що минув після його заподіяння, повинен перебувати з ним у прямому причинно-наслідковому зв`язку.

2.1.3. До ушкоджень, що небезпечні для життя, належать: й) поранення грудної клітки, котрі проникли в плевральну порожнину, порожнину перикарду чи клітковину середостіння, у тому числі і без ушкодження внутрішніх органів;

о) ушкодження, що спричинили шок тяжкого ступеня, масивну крововтрату, кому, гостру ниркову, печінкову недостатність, гостру недостатність дихання, кровообігу, гормональну дисфункцію, гострі розлади регіонарного і органного кровообігу, жирову чи газову емболію. Всі вони мусять підтверджуватись об`єктивними клінічними даними, результатами лабораторних та інструментальних досліджень;

Враховуючи вищезазначене, за ступенем тяжкості вищевказані проникаючі колото-різані поранення грудної клітки справа та зліва відноситься до ТЯЖКОГО тілесного ушкодження (за критерієм небезпеки для життя), згідно п. 2.1.3 й, о «Правил».

Вказана експертиза була проведена на основі медичної документації, тимчасовий доступ до якої було отримано на підставі ухвали слідчого судді Подільського районного суду від 16 серпня 2021 року з подальшою його реалізацією, що зафіксовано протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 17 вересня 2021 року з додатками до нього (т. 1, а.с. 177-184); даних, наданих Комунальним некомерційним підприємством «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва» на запит слідчого СВ Подільського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_46 (т. 1, а.с. 185-188).

Так, під час апеляційного розгляду захисником обвинуваченого ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_8 подано клопотання про повторне дослідження доказів у кримінальному провадженні.

Вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення клопотання захисника, пояснення захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримали клопотання, колегія суддів ухвалила задовольнити вищевказане клопотання захисника.

Так, в судовому засіданні від 21.05.2024 колегією суддів повторно досліджено наступні письмові докази:

- протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 04.08.2021 (т. 1 а.с. 71);

- протокол огляду місця події від 03 серпня 2021 року (т. 1, а.с. 72-74);

- протокол пред`явлення для впізнання за фотознімками свідку (т. 1, а.с. 75-77);

- протокол пред`явлення для впізнання за фотознімками свідку (т. 1, а.с. 78-81);

- протокол пред`явлення для впізнання за фотознімками свідку (т. 1, а.с. 82-85);

- інформацію, яка розміщена на оптичному диску із відеозаписами спостереження (т. 1, а.с. 167), з якого не вбачається за можливе ідентифікувати осіб;

- протокол огляду відеозапису від 10 жовтня 2021 року. (т. 1, а.с. 168-174);

- висновок експерта № 042-1314-2021 від 19 жовтня 2021 року (т. 1, а.с. 190-196).

В судовому засідання від 21.10.2024 було повторно допитано свідків ОСОБА_28 та ОСОБА_9 , які, в свою чергу, не повідомили суду будь-яких нових суттєвих обставин у даному кримінальному провадженні.

В судовому засіданні від 28.01.2025 повторно прослухано звукозаписи судових засідань з допитом свідків ОСОБА_29 від 04.10.2022, ОСОБА_20 від 04.10.2022 та ОСОБА_28 від 21.03.2023.

Повторно дослідивши вищевказані докази у кримінальному провадженні, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що надані стороною обвинувачення докази є належними, допустимими та достовірними, а в своїй сукупності та взаємозв`язку - достатніми, якими поза розумним сумнівом доводиться винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 в тому, що він своїми умисними діями, які виразились в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що обвинувачення, яке викладене в обвинувальному акті, не збігається з викладом фактичних даних у повідомленні про підозру, зокрема, а у повідомленні про підозру від 08.06.2021 відсутнє посилання на висновок експерта №042-1314-2021 від 19 жовтня 2021 року на перелік ушкоджень, що у цьому висновку зазначений і визнаний судом доведеним,не дає підстав для скасування оскаржуваного вироку і не свідчить про порушення права на захист.

Колегія суддів звертає увагу на те, що положеннями КПК України не передбачено те, що зміст висунутого обвинувачення повинен дослівно співпадати зі змістом письмового повідомлення про підозру. Останнє за своїм змістом є підставою для продовження досудового розслідування, породжує для обвинуваченого певні наслідки та дає підстави для висунення обвинувачення. Захист обвинуваченими здійснюється лише від висунутого обвинувачення. Наведене указує на необґрунтованість доводів апеляційної скарги у цій частині.

Доводи захисника про відсутність потерпілого в обвинуваченні за ст. 121 КК України попри те, що обов`язковою ознакою заподіяння тілесних ушкоджень, є наявність потерпілої особи, що тягне за собою незаконність такого обвинувачення, є необґрунтованими. Із урахуванням передбаченого КПК України порядку набування статусу потерпілого у кримінальному провадженні, відсутність у справі потерпілого не може указувати на наявність порушення вимог КПК України, неповноту досудового слідства та бути підставою для скасування судового рішення. Відсутність потерпілого, на думку колегії суддів, не є перешкодою для притягнення особи до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КК України.

Також захисник звертає увагу суду на те, що судом першої інстанції покладено в обгрунтування вироку відомості недопустимих доказів, а саме: протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 04 серпня 2021 року від матері ОСОБА_10 , яке не була свідком подій; протокол огляду місця події від 03 серпня 2021 року, з якого суд вбачає, що було оглянуто ділянку за адресою: Київ, вул. Осиповського, в ході огляду було виявлено плями бурого кольору, розташовані в хаотичному порядку; показання, що зазначені у протоколах пред`явлення для впізнання за фотознімками; показання з чужих слів свідка ОСОБА_10 .

На противагу даних доводів, усі зібрані по справі докази, на думку колегії суддів, є допустимими, порушень вимог КПК України у ході їх збирання, які потягнули б за собою визнання цих доказів недопустимими, під час апеляційного розгляду не встановлено.

Доводи апеляційної скарги щодо недопустимості висновку експерта № 042-1341-2021 не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження. Так, експертиза, як призначена, так і проведена уповноваженою і належною особою. У ході експертного дослідження використано належний об`єкт дослідження, а висновки є належним чином обґрунтованими та узгоджуються з іншими доказами.

Із урахуванням наведеного судом першої інстанції висновок судово-медичної експертизи обґрунтовано прийняті у якості належного та допустимого доказу.

Колегія суддів критично ставиться до доводів апеляційної скарги захисника про те, що твердження суду, що ОСОБА_18 під час перегляду відеозапису в судовому засіданні 09 червня 2022 року підтвердив, що саме він є тією особою, яка нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_12 є безпідставними, оскільки обвинувачений ствердив, що на відео не він, як і ушкодження ОСОБА_12 не наносив, а зазначені судом показання дав тому, що на нього тиснули оперативні працівники поліції, також не зрозумів запитання суду, і ці свідчення є помилковими.

Так, щодо відеозапису подій то матеріали кримінального провадження містять достатню кількість доказів, якими доводиться те, що особа, яка зафіксована на даному відеозаписі є обвинуваченим.

Аналіз пояснень потерпілої особи та свідків у їх сукупності дає підстави стверджувати про те, що цим відеозаписом зафіксовано момент нанесення потерпілому тілесних ушкоджень і дають можливість ідентифікувати у особах, зображених на цьому відеозаписі особи обвинуваченого та потерпілого.

Доводи обвинуваченого про те, що покази свідків, письмові докази по справі та відеозаписи з камер спостереження не вказують на вину обвинуваченого ОСОБА_7 , є необґрунтованими. Колегія суддів повторно констатує те, що зібраними у справі доказами винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину доведена повністю сукупністю зібраних у справі доказів, які є належними та допустимим, отриманими відповідно до положень ст. 94 КПК України.

Відтак, доводи апеляційних скарг захисника та обвинуваченого про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, є необґрунтованими, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду провадження та не впливають на правильність висновків суду першої інстанції.

Призначене обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції покарання відповідає принципу індивідуалізації покарання, з огляду на вимоги ст. 50 КК України узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність, відповідає основній меті покарання, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів.

Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б були підставами для скасування чи зміни судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи викладене, вирок Подільського районного суду м. Києва від 30 березня 2023 року щодо ОСОБА_7 є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування колегією суддів не встановлено, а тому колегія суддів вважає за необхідне вказаний вирок залишити без змін, а апеляційні скарги захисника та обвинуваченого з доповненнями - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 з доповненнями - залишити без задоволення.

Вирок Подільського районного суду м. Києва від 30 березня 2023 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з моменту отримання судового рішення.

Судді ____________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4