КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/4034/2025 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: захисника - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 09 квітня 2025 року про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 09 квітня 2025 року задоволено клопотання прокурора Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та продовжено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, до 07.06.2025 року включно, без визначення розміру застави.

Захисник ОСОБА_6 , не погоджуючись з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 09 квітня 2025 року у кримінальному провадженні за №0002603 від 22.09.2021 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, до 07.06.2025 року включно, без визначення розміру застави. Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора у кримінальному провадженні за №0002603 від 22.09.2021 року про продовження тримання під вартою ОСОБА_7 . Застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло цілодобово за адресою: АДРЕСА_1 . Надати ОСОБА_7 дозвіл на перебування у бомбосховищі, чи іншому укритті на час оголошення повітряної тривоги у місцевості за місцем фактичного проживання, та перебування під домашнім арештом. Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме: прибувати на виклик суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками в даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт, паспорти для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити засіб електронного контролю.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги, захисник зазначає про те, що на даний час відсутні ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України та у клопотанні прокурора не наведено будь-яких нових обставин, що свідчать про те, що існують ризики переховування ОСОБА_7 від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, незаконного впливу на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Щодо ризику переховування від суду, захисник звертає увагу на те, що після проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 22.09.2021 року, орган досудового розслідування до серпня 2022 року не намагався провести будь-які слідчі та процесуальні дії за участю ОСОБА_7 та не викликав останнього для участі в їх проведенні. Таким чином, ОСОБА_7 майже протягом року не мав будь-якого процесуального статусу, окрім статусу особи на майно якої накладено арешт, а відтак не мав обов`язків перед органом досудового розслідування.

Захисник зазначає про те, що ОСОБА_7 раніше не судимий, на момент затримання працював приватним підприємцем, має місце реєстрації та право проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_7 не змінював своєї зовнішності, користувався документами на своє ім`я, використовував свій телефон, не вживав будь-яких заходів спрямованих на маскування та переховування від органу досудового розслідування. На час затримання ОСОБА_9 відкрито проживав в квартирі своєї матері ОСОБА_10 та вітчима ОСОБА_11 : АДРЕСА_1 , відомості про яку були відомі стороні обвинувачення.

Крім того, у відкритих стороні захисту матеріалах кримінального провадження, доказах наданих суду, в також у клопотанні прокурора відсутні відомості про спроби будь-якого впливу на потерпілого та свідків у справі з боку ОСОБА_7 , який більше року з часу відкриття кримінального провадження перебував на волі, та мав реальну можливість впливати на потерпілого ті свідків.

Разом з тим, відсутні відомості про вчинення ОСОБА_7 в період часу з 23.09.2021 року по 23.12.2022 року кримінальних правопорушень, незважаючи на твердження прокурора про наявність такого ризику.

Захисник звертає увагу, що ОСОБА_7 раніше не судимий, не перебуває під наркологічним наглядом, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . На думку захисника, відсутність дружини та утриманців, сама по собі не свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків.

Як вбачається з заяви ОСОБА_10 та ОСОБА_11 від 08.10.2024 року вони не заперечують проти проживання ОСОБА_7 у належній їм квартирі та його цілодобового перебування у зазначені квартирі у випадку обрання відносно нього запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту. Зазначені обставини свідчать про міцні соціальні зв`язки ОСОБА_7 з його матір`ю і вітчимом. Таким чином, покладення на обвинуваченого обов`язку носити електронний засіб контролю та заборони цілодобово залишати житло, нівелює ризик переховування ОСОБА_7 від органів досудового розслідування.

Разом з тим, враховуючи, що Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 р. «Про введення воєнного стану в Україні», а також у зв`язку з проведенням активних воєнних дій на території Держави Україна збройними силами РФ, майже на всій території України лунають повітряні тривоги, що сповіщають цивільне населення про необхідність прослідувати до найближчого укриття, ОСОБА_7 слід надати відповідний дозвіл на перебування у бомбосховищі, чи іншому укритті на час оголошення повітряної тривоги у місцевості за місцем фактичного проживання, та перебування під домашнім арештом.

Захисник зазначає про те, що відсутність у ДУ «Київський слідчий ізолятор» укриття чи бомбосховища та неможливість залишення обвинуваченим приміщення слідчого ізолятору для того щоб уникнути небезпеки обстрілу в найближчій захисній споруді, вказують на існуючу загрозу для життя обвинуваченого ОСОБА_7 , відповідальність за життя якого, як особи, що перебуває в умовах несвободи, несе Держава. ОСОБА_9 вкрай болісно реагує на повітряні тривоги, у нього погіршився сон та самопочуття, під час обстрілів він перебуває в стані тривоги та переляку від розуміння небезпеки та неможливості самостійно подбати про своє життя та здоров`я. Таким чином, перебування ОСОБА_7 під вартою у вищезазначених умовах небезпеки, слід розцінювати як катування.

Сторона захисну звертає увагу на незабезпечення розгляду справи судом впродовж розумного строку.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, дослідивши матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 , обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.156, ч.6 ст.152, ч.6 ст.153, ч.1 ст.301-1 КК України, два з яких відносяться до категорії особливо тяжких злочинів.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу щодо обвинувачених, суд першої інстанції посилався на доведеність існування заявлених прокурором ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду обумовлюється, серед іншого, можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними з цим можливими негативними для особи наслідками і, зокрема, суворістю передбаченого покарання.

Крім того, враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення із застосуванням насильства, останній може впливати на потерпілого шляхом насильства, залякування, примусу тощо. Разом з тим, потерпілий в судовому засіданні не допитаний, що також спростовує твердження захисника ОСОБА_6 про відсутність даного ризику щодо обвинуваченого.

Небезпідставними є і доводи клопотання прокурора щодо можливості продовження злочинної діяльності.

Посилання в апеляційній скарзі захисника на дані, які характеризують особу обвинуваченого, а саме те, що обвинувачений раніше не судимий, на момент затримання працював приватним підприємцем, має місце реєстрації та право проживання за адресою: АДРЕСА_2 , має міцні соціальні зв`язки, саме по собі не може слугувати підтвердженням його належної процесуальної поведінки та відсутності ризиків, з якими закон пов`язує можливість застосування або продовження такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Доводи про відсутність заявлених прокурором ризиків є необґрунтованими, оскільки клопотання прокурора містить вичерпні доводи щодо продовження існування заявлених ризиків.

Доводи захисника про те, що під час повітряних тривог обвинувачений залишається в приміщенні слідчого ізолятора та не переміщається в укриття та бомбосховище, що завдає йому душевних страждань, були предметом розгляду суду першої інстанції. Так, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що питання безпеки осіб, які тримаються під вартою не належить до повноважень суду будь-якої інстанції, а підлягає відповідному нормативному регулюванню шляхом прийняття законів, постанов, що є прерогативою законодавчої та виконавчої гілок влади. Адже варто розрізняти повноваження щодо нормотворення, які належать саме законодавчому органу, та повноваження щодо правозастосування, що реалізуються судовими органами в процесі здійснення правосуддя. Разом з цим, відсутність укриттів та бомбосховищ на території ДУ «Київського слідчого ізолятора» не може бути безумовною підставою для обрання обвинуваченому іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою. З даними висновками погоджується і апеляційний суд.

Щодо можливості застосування до обвинуваченого альтернативних заходів, то апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те що, запобіжний захід у виді домашнього арешту не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 та попередити наявні ризики, у зв`язку із його недостатнім стримуючим впливом за наявності зазначених вище обставин, а враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисних тяжких та особливо тяжких злочинів, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 6 ст. 152, ч. 6 ст. 153, ч. 1 ст. 301-1 КК України, із застосуванням насильства, рішення суду першої інстанції про не визначення обвинуваченому альтернативного запобіжного заходу у виді застави є обґрунтованим в силу положень ч. 4 ст. 183 КПК України.

Колегія суддів погоджується з мотивами прийнятого судом першої інстанції рішення. Крім того, на даний час також відсутні дані про зменшення або зникнення ризиків, доведених прокурором під час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому. Підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів також не вбачає.

Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, дані про його особу, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, та прийняв обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції об`єктивно встановлено існування обставин, які виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, оскільки прокурором доведено існування ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 09 квітня 2025 року про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

_______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4