КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №753/5422/22 Головуючий в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/1407/2025 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

22 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали провадження №0000534 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Дарницької окружної прокуратури ОСОБА_6 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 05.03.2024 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, м. Малин, Житомирської області, українця, громадянина України, ФОП, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , одруженого, маючого на утриманні малолітню доньку 2022 року народження, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 05.03.2024 перекваліфіковано дії обвинуваченого ОСОБА_7 із ч.4 ст.296 КК України на ч.2 ст.125 КК України. Визнано ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 н.м.д.г., що становить 850 гривень. Звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання на підставі п.7 ч.1 ст.284 КК України у звя`зку із відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 04.02.2022 року близько 16 год. 00 хв., перебуваючи на 22 поверсі загального коридору, що за адресою: м. Київ, пр-т. Миколи Бажана, 17, на грунті виниклих неприязних відносин із ОСОБА_11 з приводу залиття квартири, вирішив нанести останньому тілесні ушкодження.

Так, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , тримаючи в руках предмет спеціально пристосований для нанесення тілесних ушкоджень, а саме самозарядний пістолет моделі «Форт-12Р», № НОМЕР_1 , калібру 9 мм Р.А., що призначений для стрільби патронами несмертельної дії, умисно, протиправно здійснив постріл в потерпілого ОСОБА_11 внаслідок чого, останній отримав легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Після цього ОСОБА_7 покинув місце події.

Під час досудового розслідування кримінального провадження дії обвинуваченого ОСОБА_7 були кваліфіковані за ч.4 ст.296 КК України, однак вказана кваліфікація не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження, тому суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність перекваліфікувати дії обвинуваченого із ч.4 ст.296 КК України на ч.2 ст.125 КК України, оскільки його вина у вчиненні саме цього злочину підтверджується комплексом зібраних у кримінальному провадженні доказів.

В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на незаконність вироку у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, внаслідок застосування закону, який не підлягає застосуванню, та істотними порушеннями вимог кримінального процесуального законодавства, просить вирок Дарницького районного суду м. Києва від 05.03.2024 щодо ОСОБА_12 скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, закрити у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор вказує, що згідно з положеннями п.7 ч.1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається у разі, якщо потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством. Відповідно до вимог ч.6 ст. 284 КПК України, якщо обставини, передбачені п.7 ч.1 цієї статті виявляються під час судового провадження, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження. Таким чином, апелянт зазначає, що за насладками судового розгляду суд мав би постановити ухвалу про закриття кримінального провадження, а не постановлювати вирок.

Окрім того, апелянт вказує, що у суду першої інстанції не було жодних підстав для призначення ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 125 КК України у виді 50 н.м.д.г., що становить 850 грн., оскільки наслідком судового розгляду стало закриття кримінального провадження на підставі п.7 ч.1 ст. 284 КК України, у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, що у свою чергу не передбачає призначення будь-якого покарання.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок Дарницького районного суду м. Києва від 05.03.2024 скасувати, ухвалити процесуальне рішення на підставі доводів апеляційної скарги та повернути власнику - ОСОБА_7 вилучений в нього предмет, схожий на пістолет з написом «Форт-12Р, НОМЕР_3» та 13 предметів, схожих на патрони для травматичної зброї з маркуванням «Пнд-9», 9 мм.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник вказує, що суд першої інстанції, враховуючи принцип правової визначеності міг не перекваліфіковувати дії обвинуваченого, а виправдати останнього від пред`явленого обвинувачення за ч.4 ст. 296 КК України. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції здійснив перекваліфікацію зі злочину на кримінальний проступок, для якого законом передбачена інша форма досудового розслідування, інший суб`єкт здійснення досудового розслідування, інша форма судового провадження та інші вимоги, які в цьому кримінальному провадженні не враховані. Зокрема, для кримінального проступку передбачені інші строки досудового розслідування, визначені ч.3 ст. 219 КПК України, які не перевищують 1 місяця, а враховуючи обставини безпосередньо в даному провадженні, обвинувальний акт направлений до суду після їх закінчення (повідомлення про підозру було здійснено 05.02.2022, досудове розслідування були зупинено 08.03.2022 постановою прокурора, потім відновлено 19.05.2022 і обвинувальний акт був скерований до суду 10.06.2022, тобто строки досудового розслідування по кримінальному проступку закінчилися ще до зупинення досудового розслідування). Також захисник зазначає, що обвинувачений затримувався в порядку ст. 208 КПК України, яке до кримінального проступку не дозволяється. Апелянт також вказує, що потерпілий теж просив виправдати обвинуваченого, а відтак його права не підлягають захисту в порядку ч. 3 ст. 337 КПК України.

Крім того, на переконання сторони захисту, суд, встановивши підстави, передбачені п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України для закриття кримінального провадження у зв`язку з відмовою потерпілого від приватного обвинувачення, мав постановити ухвалу про закриття кримінального провадження, а не постановлювати вирок з призначенням покарання та звільненням від його відбування, оскільки розділ 12 КК України не передбачає такий вид звільнення від відбування покарання, як відмова потерпілого від приватного обвинувачення, а передбачає, що в такому випадку саме виноситься ухвала про закриття кримінального провадження.

Також апелянт вказує, що відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається у разі, якщо: потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством. Відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 284 КПК України, якщо обставини, передбачені пунктами 5, 6, 7, 8, 9, 9-1, 10 ч.1 цієї статті, виявляються під час судового провадження, а також у випадку передбаченому п.п.2, 3 ч.2 цієї статті, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.

Потерпілий ОСОБА_11 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду, у судове засідання не прибув, про поважність причин своєї відсутності не повідомив, однак направив до суду апеляційної інстанції заяву, в якій повторно зазначив, що не підтримує приватного обвинувачення проти ОСОБА_7 та просить закрити кримінальне провадження на підставі п.7 ч.1 ст. 284 КПК України, а тому відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України апеляційний розгляд проведено без участі потерпілого.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційні скарги, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора та частково апеляційну скаргу захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши виступи учасників процесу в судових дебатах, надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів дійшла висновку, що апеляціну скаргу прокурора слід задовольнити повністю, а апеляційну скаргу захисника частково, з огляду на наступне.

Згідно із ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 , за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами, в їх сукупності, які досліджувались судом під час судового розгляду

За встановлених судом фактичних обставин суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_7 із ч.4 ст. 296 КК України на ч.2 ст.125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоровя.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції міг не перекваліфіковувати дії ОСОБА_7 , а виправдати останнього від пред`явленого обвинувачення за ч.4 ст. 296 КК України є неспроможними.

За змістом ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Частиною третьої цієї статті встановлено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Указане має місце тоді, коли кваліфікація діяння особи, що згідно з обвинувальним актом ставиться їй за провину, підлягає зміні на таку, що передбачає менш тяжке кримінальне правопорушення, ніж зазначено в обвинувальному акті.

Обвинувачену особу може бути виправдано в тому разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу (ч. 1 ст. 373 КПК).

У цій же справі, суд першої інстанції, на підставі оцінки досліджених доказів у їх сукупності, встановивши, що умисел ОСОБА_7 був спрямований не проти громадського порядку та на вчинення хуліганських дій, а виключно на заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, з яким у нього виник раптовий конфлікт і неприязні відносини, які і послужили мотивом до вчинення таких дій, і те, що ціллю обвинуваченого було не порушення громадського порядку, а з`ясування відносин з потерпілим, що у даному випадку супроводжувалося заподіянням легких тілесних ушкоджень, дійшов висновку не про відсутність в діянні обвинуваченого складу злочину, а про необхідність надання таким діям іншої юридичної оцінки, а тому відповідно до положень ч. 3 ст. 337 КПК України правильно перекваліфікував діяння ОСОБА_7 із ч.4 ст. 296 КК України (більш тяжкого злочину) на ч.2 ст.125 КК України (кримінальний проступок), що покращує становище обвинуваченого. Таким чином доводи апеляційної скарги захисника в цій частині не заслуговують на увагу.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що ні сторона обвинувачення, ні сторона захисту не оспорює правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.125 КК України.

Між тим, обґрунтованими є доводи апеляційних скарг прокурора та захисника про те, що суд першої інстанції, встановивши підстави, передбачені п.7 ч.1 ст. 284 КПК України не закрив кримінальне провадження, а ухвалив вирок, яким призначив обвинуваченому покарання від відбування якого звільнив у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинуваченну у формі приватного обвинувачення.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством.

За висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеному в Постанові від 03 липня 2019 року у справі № 288/1158/16-к, якщо потерпілий не подавав заяви про злочин і до початку чи під час досудового розслідування і/або судового провадження не порушував питання про притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності або ж прямо і беззастережно відмовився від обвинувачення (за винятком кримінальних проваджень щодо злочинів, пов`язаних з домашнім насильством), то така позиція зумовлює припинення кримінального провадження, шляхом його закриття на підставі пункту сьомого частини першої та частини сьомої статті 284 КПК після перекваліфікації діяння на злочин приватного обвинувачення.

При цьому, як зазначив Верховний Суд в мотивувальній частині цієї постанови суд, перекваліфікувавши діяння на злочин приватного обвинувачення, керуючись частиною сьомою статті 284 КПК, зобов`язаний постановити ухвалу про закриття кримінального провадження на підставі пункту сьомого частини першої цієї статті (крім винятків, передбачених цим пунктом).

Між тим, в порушення наведених вище норм кримінального процесуального закону та правових висновків Верховного Суду, перекваліфікувавши дії ОСОБА_7 на ч.2 ст. 125 КК України, тобто на кримінальне правопорушення приватного обвинувачення та врахувавши, що потерпілий ОСОБА_11 , відмовився від обвинувачення, суд першої інстанції визнав ОСОБА_7 винним за ч.2 ст. 125 КК України, призначив йому покарання за цією статтею та звільнив від його відбування на підставі п.7 ч.1 ст. 284 КПК України, чим допустив порушення вимог кримінального процесуального закону, які є істотними, оскільки перешкодили ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення, у зв`язку з чим вирок Дарницького районного суду м. Києва від 05.03.2024 слід скасувати.

Враховуючи, що дії ОСОБА_7 підлягають кваліфікації за ч.2 ст. 125 КК України, яке відповідно до вимог ст. 477 КПК України є кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення, і зі змістом вироку, вказане кримінальне правопорушення не пов`язане з домашнім насильством, а потерпілий відмовився від обвинувачення і його відмова не суперечить закону, та обвинувачений, його захисник і прокурор не заперечували проти закриття кримінального провадження, наслідки закриття кримінального провадження учасникам зрозумілі, колегія суддів дійшла висновку, про необхідність закриття кримінального провадження, на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення.

Долю речових доказів слід вирішити, відповідно до ст. 100 КПК України, врахувавши, що пістолет був предметом злочинного посягання.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні покласти на обвинуваченого.

Керуючись ст. 376, 284, 405, 407, 417 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Дарницької окружної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 05.03.2024 щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст. 125 КК України - скасувати.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 125 КК України - закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави 1998 грн. за проведення судової експертизи №042-499-2022 від 31.05.2022.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме предмет схожий на гільзу - постанова від 04.02.2022 - знищити, предмет схожий на ніж - постанова від 04.02.2021 - повернути власнику, скасувавши арешт накладений на зазначені придмети ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 10.02.2022, 13 предметів схожих на патрони для травматичної зброї з маркуванням "ПНД-9", 9 мм, предмет схожий на пістолет з надписом "Форт-12Р, НОМЕР_2 " - постанова від 04.02.2022 - передати до натурно довідкової колекції КНДКЦ МВС України, знявши арешт із зазначених вище предметів, який накладено ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 10.02.2022.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

__________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4