Справа № 930/526/24
Провадження №11-кп/801/412/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

Головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника - адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Немирівської окружної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 13 січня 2025 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дубовець Немирівського району Вінницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України і засуджено до покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі;

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України і засуджено до покарання у виді 1 (одного) року 3 (трьох) місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Згідно ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_8 , покарання у виді 1 (одного) року 3 (трьох) місяців позбавлення з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення під час досудового розслідування, з 04.01.2024 по 05.01.2024, у строк покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз в сумі 10 237 грн 73 коп.

Вирішено епитання з речовими доказами.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_8 задоволено частковою.

Стягнуто з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кошти в сумі 132 640 (сто тридцять дві тисячі шістсот сорок) грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 20 000 (двадцять тисяч) грн в рахунок відшкодування моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_8 близько 13 години 30 хвилин 04.01.2024, перебуваючи біля території домогосподарства розташованого за адресою: АДРЕСА_1 побачив автомобіль марки «Fiat» моделі «Doblo» д.н.з. НОМЕР_1 належний ОСОБА_9 .

Після чого у ОСОБА_8 виник умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, а саме автомобілем марки «Fiat» моделі «Doblo» д.н.3. НОМЕР_1 та його подальшим використанням у власних цілях.

Реалізовуючи свій злочинний умисел направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_8 , не маючи згоди власника вказаного транспортного засобу на користування ним, усвідомлюючи суспільне небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, підійшов та сів на водійське сидіння автомобіля марки «Fiat» моделі «Doblo» д.н.3. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_9 та за допомогою ключа запалювання, який знаходився в замку, запустив двигун автомобіля і почав рух на вказаному транспортному засобі, таким чином незаконно заволодів транспортним засобом.

Крім того, 04.01.2024 близько 14 год 10 хв ОСОБА_8 , не маючи права керування транспортними засобами, керуючи технічно-справним автомобілем марки «Fiat» моделі «Doblo» державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп?яніння, рухаючись по чистому дорожньому покритті, автодорогою М30 в напрямку м. Немирів Вінницького району Вінницької області, не впорався із керуванням та допустив з`їзд за межі лівого краю проїзної частини дороги де допустив зіткнення із електроопорою.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований до комунального некомерційного підприємства «Немирівська міська лікарня» Немирівської міської ради Вінницької області

Згідно висновку судово-медичної експертизи від 05.01.2024 ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді садн в лобно-тімяній ділянці голови справа, в області лівої щоки, синців в лівій надбрівній ділянці, підборідка зліва, закритого перелому основної фаланги першого пальця правої кисті. Дані тілесні ушкодження виникли від дії тупого твердого предмета, можливо, 04.07.2024.

Ушкодження в вигляді садна в лобно-тімяній ділянці голови справа, в області лівої щоки, синців в лівій надбрівній ділянці, підборітка зліва відносяться до легких тілесних ушкоджень, закритий перелом фаланги першого пальця правої кисті відноситься до середніх тілесних ушкоджень, за відсутністю небезпеки для життя, та яке спричинило тривалий (понад 21-н день) розлад здоров`я.

Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи від 17.01.2024 в даній дорожній обстановці дії водія автомобіля марки «Fiat» моделі «Doblo» державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_8 з технічної точки зору регламентувались вимогами п. 10.1 Правил дорожнього руху «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», п. 12.1 Правил дорожнього руху «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», а в разі руху зі швидкістю понад 90 км/год. і п. 12.6 (г) Правил дорожнього руху «Поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.51, дозволяється рух із швидкістю: не більше 130 км/год, на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою - не більше 110 км/год, на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год»

В даній ситуації, яка склалася, в діях водія автомобіля марки «Fiat» моделі «Doblo» державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_8 , з технічної точки зору вбачається невідповідність вимогам п. п. 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв?язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Тобто, порушення водієм ОСОБА_8 вимог п. п. 10.1, 12.1, Правил дорожнього руху України перебуває в причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме із спричиненням середньої тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_11 .

Не погоджуючись з призначеним покаранням, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 13 січня 2025 року відносно ОСОБА_8 через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого через м`якість.

Ухвалити свій вирок, яким засудити ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 289 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі; за ч. 1 ст.286-1 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Згідно ч. 1 ст. 70 КК України остаточно призначити ОСОБА_8 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Апеляційну скаргу прокурор обґрунтовує тим, що суд , обґрунтовуючи своє рішення, не дійшов висновку про необхідність застосування положень ст. 69 КК України при призначенні покарання ОСОБА_12 . При цьому суд взагалі не встановив обставини, що пом`якшують чи обтяжують призначене ОСОБА_8 покарання. Таким чином, за відсутності пом`якшуючих покарання обставин, застосування ст. 69 КК України не допускається.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора ОСОБА_13 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора; думку захисника - адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , які заперечували проти апеляційної скарги прокурора; думку потерпілого ОСОБА_9 , який заперечив проти апеляційної скарги прокурора, просив суд суворо не карати обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 289, ч. 1 ст. 286-1 КК України, за обставин, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій, ніким з учасників не оспорюються, а тому апеляційним судом, у відповідності до вимог ст. 404 КПК України, не перевіряються.

Порушень вимог КПК України при вирішенні судом першої інстанції цих питань колегією суддів не встановлено.

Поряд з цим колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про необґрунтованість вироку суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_8 основного покарання, з огляду на наступні обставини.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, судом було враховано ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії нетяжких злочинів, обставини його вчинення, особу винного, який раніше не судимий, нейтрально характеризується, має на утриманні п`ять неповнолітніх дітей, відсутність обставин, що пом`якшують або обтяжують його покарання, на підставі чого прийшов до висновку про необхідність призначити йому покарання у виді позбавлення волі .

Що стосується доводів прокурора щодо необґрунтованості призначеного ОСОБА_8 покарання із застосуванням положень ст.69 КК, судова колегія виходила з такого.

Положеннями ст.50 КК визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Однак, наведених вимог закону суд першої інстанції не дотримався, оскільки, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст.69 КК, суд свого рішення належним чином не мотивував.

Так, однією з засад призначення покарання за вчинені кримінальні правопорушення закон визначає призначення судом покарання особі, необхідного й достатнього для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При цьому нормами ст.69 КК, положення якої покликані гуманізувати закон про кримінальну відповідальність, є призначення покарання, нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу. Але застосування даної норми може відбуватись лише за наявності певних обставин, а саме наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного.

Апеляційний суд визнає слушними доводи прокурора щодо відсутності підстав для застосування при призначенні покарання ОСОБА_8 положень ст.69 КК.

Статтею 69 КК передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за певні кримінальні правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Колегія суддів зауважує, що частина 1 статті 69 КК надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до ч.ч.1, 2 ст.66 КК, та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення ст.ст.66, 69 КК та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Суд, застосовуючи положення ст.69 КК при призначенні покарання, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що його пом`якшують, а й обґрунтувати яким чином такі обставини істотно знизили чи мали би знизити ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Наведене кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, неодноразово викладеною у судових рішеннях, зокрема в ухвалі від 01 серпня 2023 року Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду по справі №621/2376/22 (провадження №51-3862ск23).

Зі змісту оскарженого вироку вбачається, що суд при призначенні покарання із застосуванням положень ст.69 КК не зазначив пом`якшуючих обставин, тобто відсутні підстави для застосування при призначенні покарання положень ст.69 КК України.

При призначенні обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст.69 КК місцевий суд послався на дані про особу обвинуваченого, не обґрунтувавши належним чином які саме обставини справи або дані про його особу він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів і впливають на пом`якшення покарання.

При цьому, суд не надав належної оцінки ступеню тяжкості вчинених ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК відносяться до категорії нетяжких злочинів.

За встановлених обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції безпідставно застосував положення ст.69КК при призначенні ОСОБА_8 покарання.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що виходячи з конкретних обставин даного кримінального провадження, суд першої інстанції при призначенні обвинуваченій покарання неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме положення ст.69 КК, що потягло за собою невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочинів та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості, за своїм розміром та видом є явно несправедливим, не сприяє попередженню вчинення нових кримінальних правопорушень і не відповідає очікуванням суспільства щодо охорони права власності.

Призначаючи покарання , апеляційний суд враховує, відповідно до ст. 65 КК України ,-тяжкість вчинених ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, які нетяжкими, часткове визнання вини, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, нейтрально характеризується, має на утриманні п`ять неповнолітніх дітей, те, що шкоду на час розгляду апеляційної скарги не відшкодував, відсутність обставин, що пом`якшують або обтяжують його покарання.

Суд врахував і послідовну позицію потерпілого, який просив суворо не карати.

Виконання призначеного покарання є доцільним тільки за тієї умови, що ним досягається поставлена в законі мета: не лише кара за скоєне, а і виправлення засуджених і запобігання вчиненню нових злочинів.

Конституційний Суд України у своєму рішенні за № 15-рп/2004 наголосив, що «…окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину…».

У справі «Скоппола проти Італії № 2» від 17.09.2009 р. Європейський суд з прав людини виклав правову позицію, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.420КПК суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

За таких обставин вирок суду відносно ОСОБА_8 в частині призначеного покарання підлягає скасуванню з постановленням апеляційним судом нового вироку в цій частині.

Керуючись ст.ст.407, 409, 420, 421 КПК України, сук, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Немирівської окружної прокуратури ОСОБА_10 - задовольнити.

Вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 13 січня 2025 року відносно ОСОБА_8 - скасувати в частині призначення покарання та ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_8 покарання

- за ч. 1 ст. 289 КК України до покарання у виді 3 (три) роки позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 286-1 КК України до покарання у виді 2 (два) роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Згідно ч.1 ст. 70 КК України остаточно призначити ОСОБА_8 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з дня фактичного його затримання на виконання вироку Апеляційного суду.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 3-х (трьох) місяців з дня його проголошення.

Копію вироку вручити учасникам судового засідання.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4