КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/3904/2025
Категорія КК: ч. 1 ст. 258-3 Доповідач в апеляційній інстанції - ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 01 квітня 2025 року, -

У С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01 квітня 2025 рокуобвинуваченим ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 30 травня 2025 року включно.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить вказану вище ухвалу в частині продовження запобіжного заходу ОСОБА_8 скасувати та відмовити прокурору у задоволенні поданого клопотання в цій частині.

На думку захисника, ухвала суду є незаконною у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону.

Захисник вказує, що поза увагою суду залишилось невиконання прокурором вимог ч. 2 ст. 184 КПК України, оскільки копію клопотання прокурора про продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою було вручено обвинуваченому 01 квітня 2025 року, о 12 годині 30 хвилин і після цього відразу розпочався судовий розгляд. Судом проігноровано клопотання сторони захисту про оголошення перерви для ознайомлення з мотивами поданого прокурором клопотання.

Крім того, захисник вказує, що прокурор надав ОСОБА_8 клопотання про продовження строку тримання під вартою 01.04.2025. Термін дії попередньої ухвали про тримання під вартою ОСОБА_8 спливав 03.04.2025. Тому захисник вважає, що прокурор порушив ст. 199 КПК України.

На вказані порушення прокурора суд належної уваги не звернув та не надав їм належної правової оцінки, чим допустив істотне порушення кримінального процесуального закону.

Крім того, захисник звертає увагу, що прокурор у клопотанні до суду не навів нових ризиків, ніж ті, які ним зазначались ще у 2023 році під час обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу.

В апеляційній скарзі з доповненнями захисник ОСОБА_7 просить вказану ухвалу суду скасувати в частині продовження ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та відмовити прокурору у задоволенні клопотання.

На думку захисника ухвала суду є незаконною у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповнотою судового розгляду, порушенням кримінального процесуального закону.

На думку захисника, суд першої інстанції проігнорував численні порушення, допущені прокурором під час подання клопотання про продовження ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Захисник вказує про вручення його підзахисній клопотання прокурора лише 02.04.2025, тобто після його розгляду 01.04.2025, що є грубим порушенням ст. 184 КПК України.

Крім того, захисник вказує, що 01.04.2025, після проголошення короткого тексту ухвали, ОСОБА_10 заявила клопотання про доставку 02.04.2025 на проголошення повного тексту ухвали суду. Проте ОСОБА_10 до суду не була доставлена 02.04.2025, копію судового рішення вона також не отримувала.

Невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження захисник вбачає у тому, що мотивувальна частина ухвали не містить посилання на докази, які б підтверджували необхідність подальшого тримання під вартою ОСОБА_10 . Захисник вважає, що сторона обвинувачення не наводить фактів та доказів, які б свідчили про існування об`єктивної сторони інкримінованих ОСОБА_10 кримінальних правопорушень, а суд, аргументуючи необхідність продовження строку тримання під вартою, робить упереджений висновок про винуватість обвинуваченої.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників та обвинувачених, які підтримали подані апеляційні скарги, пояснення прокурора, який заперечив проти скасування ухвали суду, оскільки вона є законною та обґрунтованою, вивчивши надані судом першої інстанції матеріали, обговоривши доводи апеляційних скарг захисників, колегія суддів вважає, що останні не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Під час судового розгляду суд, відповідно до положень ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Як убачається з матеріалів, наданих судом першої інстанції, судом розглянуто письмові клопотання прокурора про продовження ОСОБА_8 та ОСОБА_9 строку тримання під вартою. Судом заслухано думку сторін кримінального провадження, вивчено матеріали судового провадження.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції дотримано вимоги кримінального процесуального закону в ході розгляду вказаного питання.

Відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, а саме тримання під вартою. Отже будь-який інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою не є можливим згідно з процесуальними нормами КПК України.

Судом враховано те, що ОСОБА_9 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні у співучасті злочинів, передбачених ч. 1 ст. 258-3, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 263-1, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 436-2 КК України, а ОСОБА_8 додатково у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Так, судом першої інстанції враховано обставини скоєння інкримінованих обвинуваченим злочинів, покарання, яке може бути призначене, за умови визнання їх винними, що, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування та саме по собі може бути мотивом та підставою для обвинувачених переховуватися від суду.

Це твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» (п. 80), в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Окрім того, серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти.

За наведених обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що тяжкість можливого покарання може спонукати обвинувачених переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Крім того, судом враховано дані про особу обвинувачених, стадію судового розгляду вказаного кримінального провадження, специфіку кримінального правопорушення, а тому колегія суддів погоджується з обґрунтованістю ризику вчинення нових кримінальних правопорушень чи іншого можливого перешкоджання кримінальному провадженню.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Крім того колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про відсутність доказів вчинення об`єктивної сторони інкримінованих ОСОБА_9 злочинів. Питання доведення чи не доведення винуватості обвинувачених є предметом розгляду судом першої інстанції на підставі безпосередньо досліджених доказів під час судового розгляду, який на даний час не завершений.

З матеріалів судового провадження, наданого судом першої інстанції убачається, що прокурор вживав належних заходів для вручення обвинуваченим клопотання про продовження їм запобіжного заходу у виді тримання під вартою, шляхом його направлення до адміністрації Державної установи «Київський слідчий ізолятор». Так само прокурором направлялись примірники вказаних клопотань захисникам обвинувачених на вказану ними електронну пошту. Безпосередньо перед початком судового розгляду прокурор пропонував отримати для ознайомлення вказане клопотання, однак сторона захисту не виявила бажання його отримати, що є їх правом.

З огляду на те, що стороною захисту у повній мірі реалізовано право оскаржити ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 01 квітня 2025 року щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_8 до суду апеляційної інстанції, колегія суддів не вбачає підстав вважати істотним порушенням кримінального процесуального закону в частині відсутності обвинуваченої ОСОБА_9 під час проголошення повного тексту вказаного судового рішення.

Інших процесуальних порушень, про які вказують захисники у своїх апеляційних скаргах, які б вплинули на законність прийнятого судом рішення та відповідно були підставою для його скасування колегією суддів не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для скасування ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 01 квітня 2025 року. Тому апеляційні скарги захисників підлягають залишенню без задоволення.

Керуючись ст. 376, ст. 407, ст. 422-1 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 01 квітня 2025 року, якою обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

С у д д і :

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 11-кп/824/3904/2025

№ 755/13764/24

Категорія КК: ч. 1 ст. 258-3 Доповідач в апеляційній інстанції - ОСОБА_1

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 01 квітня 2025 року, -

У С Т А Н О В И Л А:

Приймаючи до уваги те, що складання ухвали вимагає значного часу, колегія суддів вважає за можливе обмежитися складанням і оголошенням лише резолютивної її частини.

Керуючись ст. 376, ст. 407, ст. 422-1 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 01 квітня 2025 року, якою обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголосити 05 травня 2025 року о 14 годині.

С у д д і :

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3