ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/2428/24 Номер провадження 11-кп/814/1386/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого - суддіОСОБА_2 ,
суддів з секретарем з участю прокурораОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження №0000497 за апеляційною скаргою прокурора Горішньоплавнівського відділу Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_7 на вирок Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 15 квітня 2025 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, неодружений, непрацюючий, несудимий,

визнаний винуватим та засуджений:

- за ч.1 ст.357 КК України на 1 (один) рік позбавлення волі;

- за ч.4 ст.185 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно засуджений на 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст.76 цього Кодексу.

Вирішене питання про речові докази.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

25 липня 2024 року близько 08 год. 40 хв. обвинувачений, перебуваючи на території скверу «FERREXPO», що розташований поруч із будинком № 74 по проспекту Героїв Дніпра в м. Горішні Плавні Полтавської області, в умовах воєнного стану, таємно, шляхом вільного доступу, викрав з поліетиленового пакету, який лежав біля лавки, належну потерпілій ОСОБА_9 жіночу сумку з мобільним телефоном Samsung Galaxy вартістю 690 грн, а також банківською карткою Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК».

Виявивши у викраденій сумці вказану банківську картку, яка є електронним платіжним документом, засобом доступу до банківського рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_9 , ОСОБА_8 з корисливих мотивів та мети привласнив цю банківську картку.

Цього ж дня, в проміжок часу з 09 год. 09 хв. по 11 год. 14 хв. обвинувачений шляхом здійснення безготівкових розрахунків згаданою банківською карткою в приміщеннях декількох магазинів у м. Горішні Плавні Полтавської області придбав різних товарів на загальну суму 3813, 97 грн, чим здійснив таємне викрадення грошових коштів, належних ОСОБА_9 .

Своїми умисними діями ОСОБА_8 завдав ОСОБА_9 матеріальних збитків на загальну суму 4503, 97 грн.

Кримінальне провадження розглянуто в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить змінити вирок через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.357 КК України у виді позбавлення волі, яке не передбачене санкцією цього кримінального правопорушення.

У зв`язку з цим вважає за необхідне засудити ОСОБА_8 за ч.1 ст.357 КК України на 1 рік обмеження волі, за ч.4 ст.185 КК України на 5 років позбавлення волі, на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, призначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 5 років позбавлення волі та звільнити від його відбування з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст.76 цього Кодексу.

Крім того, прокурор прохає доповнити резолютивну частину вироку вказівкою про стягнення з ОСОБА_8 на користь держави витрат за проведення судових експертиз в сумі 1514,56 грн.

Зауважує, що у кримінальному провадженні проведено судову товарознавчу експертизу, розмір витрат за яку становить 1514,56 грн.

Звертає увагу, що місцевий суд у мотивувальній частині вироку зазначив про необхідність стягнення з обвинуваченого на користь держави процесуальних витрат в порядку ст.124 КПК України, проте резолютивна частина вироку не містить такої вказівки.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень за наведених у вироку обставин та кваліфікація його дій за ч.1 ст.357 та ч.4 ст.185 КК України в апеляційній скарзі не спростовуються.

Разом з тим, призначаючи покарання за ч.1 ст.357 КК України, суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та порушив правила призначення покарання, про що обґрунтовано наголошує прокурор в апеляційній скарзі.

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.409 КПК України підставою для зміни судового рішення є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з п.2 ч.1 ст.413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Згідно з приписами ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Санкцією ч.1 ст.357 КК України встановлене покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційний нагляд на строк до трьох років, або обмеження волі на той самий строк.

За таких обставин призначення за це кримінальне правопорушення покарання у виді позбавлення волі є неприпустимим.

Тому доводи прокурора про необхідність засудження ОСОБА_8 за ч.1 ст.357 КК України до покарання у виді обмеження волі узгоджуються з приписами кримінального закону.

Ураховуючи наведене, беручи до уваги конкретні обставини провадження, його наслідки, всі дані про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, а також обставини, що пом`якшують покарання (визнання вини, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування шкоди), колегія суддів вважає за можливе застосувати до ОСОБА_8 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.357 КК України, покарання у виді обмеження волі у мінімальному розмірі, передбаченому в даному випадку кримінальним законом.

Захід примусу за ч.4 ст.185 КК України, призначення остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, а також рішення суду про звільнення від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком відповідає вимогам ст.50, ст.65, ч.1 ст.70, ст.75 КК України і апеляційній скарзі не заперечуються.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Як видно з мотивувальної частини вироку, суд належним чином обґрунтував необхідність стягнення з обвинуваченого на користь держави витрат за проведення судової товарознавчої експертизи від 06 серпня 2024 року в сумі 1514, 56 грн.

Водночас, суд всупереч вимогам п.2 ч.4 ст.374 України у резолютивній частині вироку не зазначив рішення про відшкодування процесуальних витрат.

Тому необхідно доповнити резолютивну частину вироку вказівкою про стягнення із ОСОБА_8 на користь держави витрат за проведення судових експертиз в сумі 1514,56 грн, про що слушно наголошує прокурор в апеляційній скарзі.

Виправлення апеляційним судом вказаних помилок суду першої інстанції не вимагає у відповідності до ст.420 КПК України скасування у відповідній частині вироку суду першої інстанції і постановлення нового вироку і має бути постановлене у формі ухвали.

Отже, вирок суду підлягає зміні через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а апеляційна скарга прокурора до задоволення.

Керуючись ст.404, ст.405, ст.407, 409, 413 та ст.418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Горішньоплавнівського відділу Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 15 квітня 2025 року щодо ОСОБА_8 змінити.

Призначити ОСОБА_8 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.357 КК України, у виді обмеження волі на строк 1 рік.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, до покарання, визначеного судом першої інстанції, тобто на 5 (п`ять) років позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно засудити ОСОБА_8 на 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 цього Кодексу, визначених судом першої інстанції.

Доповнити резолютивну частину вироку вказівкою про стягнення із ОСОБА_8 на користь держави витрат за проведення судових експертиз в сумі 1514,56 грн.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції безпосередньо до суду касаційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4