08.09.2025 Справа № 363/1879/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2025 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участі:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Вишгород обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0000090 від 01.02.2025 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Київ, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого водієм ФОП « ОСОБА_7 », зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України суд,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до наказу №6 о/с від 10.01.2025 Головного управління Національної поліції в Київській області капітана поліції ОСОБА_8 призначено на посаду інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №2 Вишгородського районного управління поліції.

У той же час, відповідно до наказу № 272 о/с від 29.11.2024 Головного управління Національної поліції в Київській області старшого сержанта поліції ОСОБА_9 призначено на посаду інспектора відділу реагування патрульної поліції Вишгородського районного управління поліції.

Відповідно до п.1 Примітки до ст. 364 КК України, інспектори ВРПП Вишгородського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є особами, які постійно здійснюють функції представників Національної поліції України - центральною органу виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, у зв`язку з чим вони є службовими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон), Національна поліція України (далі поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно до ст. 2 Закону, завданням поліції є надання поліцейських послуг у сферах забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності; надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги. Принципами діяльності поліції відповідно до ст.ст. 6-9 Закону є верховенство права, дотримання прав і свобод людини, законність, відкритість та прозорість.

Згідно ст.23 Закону, поліція відповідно до покладених на неї завдань, здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень, виявляє причини та умови, шо сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення, вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення, у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Водночас, ОСОБА_4 умисно вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, 31.01.2025 точно часу не встановлено, але не пізніше 14 год. 54 хв. перебуваючи у салоні службового автомобіля патрульної поліції Вишгородського районного управління поліції марки «Renault» моделі «Duster» з реєстраційним номером на синьому фоні «1952» 10 регіон, за адресою: Київська область, Вишгородський р-н, с. Лебедівка. вул. Прибережна, поблизу будинку №1, ОСОБА_4 усвідомлюючи наявність кримінальної відповідальності за пропозицію та надання службовій особі неправомірної вигоди, діючи з метою уникнення доставлення останнього до ІНФОРМАЦІЯ_3 вирішив отримати сприяння інспектора відділу реагування патрульної поліції старшого сержанта поліції ОСОБА_9 , шляхом пропозиції та надання останньому неправомірної вигоди.

Так, інспекторами відділу реагування патрульної поліції, а саме: інспектором ВРПП Вишгородського РУП ГУНП в Київській області старшим сержантом поліції ОСОБА_9 та інспектором СРПП ВП №2 Вишгородського РУП ГУНП в Київській області капітаном поліції ОСОБА_8 , які перебували в складі екіпажу «Зміна - 14» на службовому автомобілі марки «Renault»» моделі «Duster»» з реєстраційним номером на синьому фоні «1952» 10 регіон, зупинено транспортний засіб марки «CHRYSLER» з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У подальшому, під час перевірки документів та перевірки за базою ІПНП «ПРИЗОВНИК» встановлено, що ОСОБА_4 перебуває в розшуку у ІНФОРМАЦІЯ_4 .

31.01.2025 о 14 год. 32 хв. інспектором відділу реагування патрульної поліції Вишгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області старшим сержантом поліції ОСОБА_9 повідомлено про необхідність винесення постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, передбаченої ч. 5 ст. 121 КУпАП стосовно ОСОБА_4

31.01.2025 точно часу не встановлено, але не пізніше 14 год. 54 хв. інспектором СРПП ВП №2 Вишгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області капітаном поліції ОСОБА_8 повідомлено про необхідність проїзду до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

31.01.2025 точно часу не встановлено, але не пізніше 14 гол. 54 хв. у ОСОБА_4 раптово виник злочинний умисел, спрямований на пропозицію та надання неправомірної вигоди працівнику поліції ОСОБА_9 за не вчинення цією службовою особою дій, з використанням надання їм службового становища з метою уникнення доставлення ОСОБА_4 до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У подальшому, будучи неодноразово попередженим інспектором відділу реагування патрульної поліції Вишгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області старшим сержантом поліції ОСОБА_9 про кримінальну відповідальність за пропозицію та надання неправомірної вигоди службовій особі, ОСОБА_4 перебуваючи у салоні службового автомобіля патрульної поліції Вишгородського районного управління поліції марки «Renault» моделі «Duster» з реєстраційним номером на синьому фоні «1952» 10 регіон, за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Лебедівка, вул. Прибережна, поблизу буд. 1, реалізуючи свій злочинний умисел до кінця, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, усвідомлюючи наявність відповідних повноважень у інспектора ВРПП Вишгородського РУП ГУНП в Київській області старшого сержанта поліції ОСОБА_9 , запропонував та надав останньому неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів загальною сумою 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок, зокрема банкноти у кількості 14 штук, купюрами номіналом 500 гривень, а також банкноти у кількості 3 штуки, купюрами номіналом 1000 гривень поклавши їх на консоль між водійським та переднім пасажирським сидінням в салоні службового автомобіля марки «Renault» моделі «Duster» з реєстраційним номером на синьому фоні «1952» 10 регіон, за невчинення цією службовою особою дій з використанням наданого їй службового становища, з метою уникнення доставлення до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Після зазначених неправомірних дій ОСОБА_4 , інспектором відділу реагування патрульної поліції ОСОБА_8 здійснено повідомлення на спеціальну лінію «102» з метою виклику слідчо-оперативної групи та подальшого документування факту пропозиції та надання працівнику поліції громадянином ОСОБА_4 неправомірної вигоди у вигляді грошових коштів.

Таким чином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, а саме у пропозиції та наданні службовій особі неправомірної вигоди за невчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища.

Під час розгляду справи захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 подав клопотання про скасування арешту з майна - грошових коштів в сумі 10 000 грн. та прохав повернути їх власнику ОСОБА_10 .

В судовому засіданні під час роз`яснення суті обвинувачення обвинувачений ОСОБА_4 повідомив суд, що суть обвинувачення йому зрозуміла, провину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення безумовно, беззастережно та беззаперечно визнає у повному обсязі, щиро кається, підтверджує обставини та факти, викладені в обвинувальному акті, будь-якого тиску чи примусу під час досудового розслідування та судового провадження на нього не здійснювалося.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 добровільно, безумовно та беззаперечно визнає провину у вчиненні даного кримінального правопорушення, щиро кається та не оспорює обставини та факти, викладені в обвинувальному акті, підтверджує їх достовірність, відповідність об`єктивній дійсності, прокурор під час визначення порядку дослідження доказів по справі, прохала суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнати недоцільним дослідження доказів по справі, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та обмежитись допитом обвинуваченого, дослідити матеріали, що характеризують особу обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

У відповідності до вимог процесуального законодавства судом було роз`яснено учасникам судового провадження положення ч. 3 ст. 349 КПК України. Судом було роз`яснено, що у такому випадку учасники судового провадження будуть позбавлені права оскаржити відповідні обставини в апеляційному порядку. Обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що зміст ч. 3 ст. 349 КПК України йому зрозумілий, заперечень проти недослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, він не має, про що стороною захисту надано відповідну заяву.

Судом у судовому засіданні було встановлено добровільність позиції обвинуваченого, правильність розуміння ним тих обставин та фактів вчиненого кримінального правопорушення, проти не дослідження яких він не заперечує, а також правильність усвідомлення ним обмеження права на апеляційне оскарження.

Внаслідок цього відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України зі згоди учасників судового провадження, які на думку суду правильно розуміють зміст обставин по справі і не оспорюють їх, та немає сумнівів у добровільності їх позиції, суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та визначив обмежитись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 , а також, дослідити матеріали, що характеризують особу обвинуваченого.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 надав показання, в яких виклав обставини та факти, аналогічні тим, що зазначені в обвинувальному акті, а також зазначив, що безумовно та беззаперечно погоджується з обставинами та фактами, які викладені в обвинувальному акті, підтверджує їх достовірність та правильність, вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України визнає у повному обсязі, щиро кається у скоєному та просить обмежитись мінімальним покаранням, не пов`язаним з позбавленням волі у вигляді мінімального штрафу, більше не допустить подібної протиправної поведінки. Також суду зазначив, що 31.01.2025 року приблизно між 14 год. та 15 год. у селі Лебедівка, Київської області, Вишгородського району, вул. Прибережна, перед перехрестям доріг, поблизу буд. 1, під час керування транспортним засобом, він був зупинений працівниками поліції за порушення ПДР, оскільки не був пристебнутий ременем безпеки. Під час перевірки документів, працівниками поліції було з`ясовано, що він знаходиться у розшуку ІНФОРМАЦІЯ_3 . З метою уникнення доставки до ТЦК, розуміючи що перед ним службові особи органів поліції, він запропонував їм неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів в розмірі 10 000 грн. Зазначені кошти він поклав у салон службового автомобіль працівників поліції на консоль між водійським та переднім пасажирським сидінням. Після цього працівниками поліції було викликано слідчо оперативну групу, та в подальшому його було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 зазначив суду, що грошові кошти, які він запропонував поліцейським, як неправомірну вигоду, йому особисто не належать. Вказані грошові належать його кумові ОСОБА_11 , тому прохав суд повернути їх власнику.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , своїми діями, які виразилися у пропозиції та наданні службовій особі, неправомірної вигоди за невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує та надає таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 369 КК України.

Суд доходить висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 369 КК України. Вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, суд вважає доведеною.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав клопотання про скасування арешту з майна грошових коштів загальною сумою 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок та повернення їх власнику ОСОБА_10 , та зазначив, що обвинувачений ОСОБА_4 того дня віз своєму кумові ОСОБА_10 грошові кошти в загальній сумі 15 000 грн, які останній залишив йому на зберігання. Грошові кошти, що були використані ОСОБА_4 під час вчинення даного кримінального правопорушення не належать обвинуваченому і він має їх повернути власнику. Зараз власник грошових коштів ОСОБА_10 знаходиться в зоні бойових дій, тому не зміг прибути до суду та підтвердити зазначені обставини. При призначенні покарання обвинуваченому прохав суд врахувати, що ОСОБА_4 провину у вчиненому кримінальному правопорушенні за ч.1 ст.369 КК України визнав у повному обсязі, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, офіційно працевлаштований, позитивно характеризується, має на утриманні неповнолітнього сина, та надає допомогу батьку пенсійного віку, тому просив призначити покарання у вигляді штрафу, який обвинувачений зможе сплатити у мінімальному розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Прокурор ОСОБА_12 у судовому засіданні зазначила, що дії ОСОБА_4 кваліфіковані вірно за ч.1 ст. 369 КК України, останній провину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав у повному обсязі, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину, просила призначити покарання у вигляді штрафу в розмірі 2 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. При вирішенні клопотання сторони захисту про повернення грошових коштів у розмірі 10000 грн. третій особі ОСОБА_10 прохала суд відмовити у його задоволенні, оскільки клопотання є необґрунтованим, зазначені грошові кошти в сумі 10 000 грн. на які було накладено арешт, є доказом у даному кримінальному провадженні та є предметом злочину, тому в силу ч. 4 ст. 174 КПК України та п.1 ч.9 ст. 100 КПК України після зняття арешту підлягають спеціальній конфіскації в дохід держави.

Відповідно до положень ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватися вимог кримінального закону і зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових кримінальних правопорушень.

При цьому суд, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, має виходити з того, що ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення передбачає не тільки вираховування самої категорії тяжкості, визначеної ст. 12 КК України, але і індивідуальних особливостей та обставин вчиненого кримінального правопорушення.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує вимоги ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, межі санкції ч. 1 ст. 369 КК України, ступінь тяжкості вказаного злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії нетяжкого злочину, а також конкретні обставини та факти вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України.

Дані щодо особи обвинуваченого ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 : громадянин України, уродженець м. Київ, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , одружений, має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , піклується про батька ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який є пенсіонером, працює водієм ФОП « ОСОБА_7 », раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно, активної участі у житті територіальної громади не приймає, має позитивну характеристику з місця роботи.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 у відповідності до вимог ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 у відповідності до вимог ст. 67 КК України, судом не встановлено.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи ступінь тяжкості та характер вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який не становить небезпеки для суспільства, наявність пом`якшуючих покарання обставин та ставлення обвинуваченого до вчиненого злочину, відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає можливим призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 в межах санкції ч. 1 ст. 369 КК України у виді штрафу.

Суд вважає, що саме за таких обставин в повній мірі буде дотримано положення статті 50 КК України, згідно якої покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом порядку обмеження прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим так і іншими особами.

В межах даного кримінального провадження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід не обирався. Учасники судового провадження не заявляли клопотання про обрання запобіжного заходу.

Кримінальним правопорушенням шкоди не заподіяно, цивільний позов не подавався.

Процесуальні витрати в межах кримінального провадження відсутні.

Щодо клопотання сторони захисту про скасування арешту з майна - грошових коштів загальною сумою 10000 грн., що були надані обвинуваченим ОСОБА_4 у якості неправомірної вигоди службовій особі працівнику поліції та повернення зазначених грошових коштів ОСОБА_10 слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Так, судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Вишгородського районного суду Київської області від 10.02.2025 року було накладено арешт на грошові кошти в сумі 10000 гривень 00 копійок (банкноти у кількості 14 штук купюрами номіналом 500 гривень, банкноти у кількості 3 штуки купюрами номіналом 1000 гривень, з наступними серійними номерами у вигляді буквено-цифрового напису: 1000 гривень БЛ 0817531; 1000 гривень БК 9451467; 1000 гривень АН 4501111; 500 гривень ВЖ 2216954; 500 гривень АЛ 8191080; 500 гривень АЛ 8191934; 500 гривень ЗА 7650811; 500 гривень ВЖ 1838736; 500 гривень АА 4376193; 500 гривень СЖ 5551342; 500 гривень ГН 3127606; 500 гривень ВД 0145248; 500 гривень АЛ 8191074; 500 гривень ХЗ 9773900; 500 гривень АН 6504588; 500 гривень ГБ 2159174; 500 гривень ЗА 9703959, шляхом заборони розпорядження, користування, передачі та відчуження.

Зі змісту вказаної ухвали слідує, що арешт накладений з метою забезпечення збереження речових доказів. Суд вважає за необхідне скасувати накладений під час досудового розслідування вказаного провадження арешт на зазначене майно, оскільки в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

Відповідно до ст. 96-2 КК України до грошей, які були предметом кримінального правопорушення застосовується спеціальна конфіскація.

Відповідно до п.1 ч.9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу. При цьому гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертаються власнику (законному володільцю).

Разом з тим, в судовому засіданні суду не було доведено, підтверджено, та не було надано будь яких належних та допустимих доказів того, що грошові кошти, які були запропоновані та надані обвинуваченим ОСОБА_4 у якості неправомірної вигоди посадовій особі - працівнику поліції загальною сумою 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок, а саме банкноти у кількості 14 штук купюрами номіналом 500 гривень, банкноти у кількості 3 штуки купюрами номіналом 1000 гривень, з наступними серійними номерами у вигляді буквено-цифрового напису: 1000 гривень БЛ 0817531; 1000 гривень БК 9451467; 1000 гривень АН 4501111; 500 гривень ВЖ 2216954; 500 гривень АЛ 8191080; 500 гривень АЛ 8191934; 500 гривень ЗА 7650811; 500 гривень ВЖ 1838736; 500 гривень АА 4376193; 500 гривень СЖ 5551342; 500 гривень ГН 3127606; 500 гривень ВД 0145248; 500 гривень АЛ 8191074; 500 гривень ХЗ 9773900; 500 гривень АН 6504588; 500 гривень ГБ 2159174; 500 гривень ЗА 9703959 належать іншій особі, а саме ОСОБА_10 .

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, щодо відмови у задоволенні клопотання сторони захисту в частині повернення грошових коштів ОСОБА_10 та вважає за необхідне правову долю речових доказів вирішити відповідно до вимог ч.9 ст. 100 КПК України та ст. ст. 96-1, 96-2 КК України застосувавши спеціальну конфіскацію.

Керуючись ст.ст. 100, 349, 368-370, 373-374, 392 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 369 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Вишгородського районного суду Київської області від 10.02.2025 року у справі №363/557/25 у кримінальному провадженні №0000090 від 01.02.2025 року на грошові кошти загальною сумою 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок, зокрема банкноти у кількості 14 штук купюрами номіналом 500 гривень, банкноти у кількості 3 штуки купюрами номіналом 1000 гривень, з наступними серійними номерами у вигляді буквено-цифрового напису: 1000 гривень БЛ 0817531; 1000 гривень БК 9451467; 1000 гривень АН 4501111; 500 гривень ВЖ 2216954; 500 гривень АЛ 8191080; 500 гривень АЛ 8191934; 500 гривень ЗА 7650811; 500 гривень ВЖ 1838736; 500 гривень АА 4376193; 500 гривень СЖ 5551342; 500 гривень ГН 3127606; 500 гривень ВД 0145248; 500 гривень АЛ 8191074; 500 гривень ХЗ 9773900; 500 гривень АН 6504588; 500 гривень ГБ 2159174; 500 гривень ЗА 9703959 - скасувати.

На підставі ст. 96-1 КК України до речових доказів, а саме: грошових коштів загальною сумою 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок, зокрема банкноти у кількості 14 штук купюрами номіналом 500 гривень, банкноти у кількості 3 штуки купюрами номіналом 1000 гривень, з наступними серійними номерами у вигляді буквено-цифрового напису: 1000 гривень БЛ 0817531; 1000 гривень БК 9451467; 1000 гривень АН 4501111; 500 гривень ВЖ 2216954; 500 гривень АЛ 8191080; 500 гривень АЛ 8191934; 500 гривень ЗА 7650811; 500 гривень ВЖ 1838736; 500 гривень АА 4376193; 500 гривень СЖ 5551342; 500 гривень ГН 3127606; 500 гривень ВД 0145248; 500 гривень АЛ 8191074; 500 гривень ХЗ 9773900; 500 гривень АН 6504588; 500 гривень ГБ 2159174; 500 гривень ЗА 9703959, які були вилучені та поміщені до спеціального пакету з індивідуальним номером: WAR 1178076, доступ до якого обмежено, та перебувають на відповідальному зберіганні у начальника слідчого відділу Вишгородського РУП ГУНП в Київській області майора поліції ОСОБА_14 , застосувати спеціальну конфіскацію на підставі п. 3 ч. 1 ст. 96-1 КК України та конфіскувати в дохід держави.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя ОСОБА_1