печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2025 року ідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві провадження за клопотанням слідчого відділу Управління Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань капітана Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного у кримінальному провадженні № 0001063 від 04.12.2023, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

ВСТАНОВИВ:

До провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання слідчого відділу Управління Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань капітана Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 за погодженням прокурора другого відділу першого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного у кримінальному провадженні № 0001063 від 04.12.2023, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування клопотання слідчий зазначає, що Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань, за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001063 від 04.12.2023 за підозрою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 366-2 та ст. 368-5 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом генерального директора ДП «Ліси України» № 100-к від 14.12.2022 ОСОБА_5 призначено на посаду директора філії «Костопільське лісове господарство» ДП «Ліси України».

Відповідно до ст. ст. 19, 68 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен зобов`язаний неухильно дотримуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 20 Конвенції Організації Об`єднаних Націй проти корупції, яку ратифіковано Верховною радою України із заявами Законом № 251-V (251-16) від 18.10.2006, за умови дотримання своєї конституції та основоположних принципів своєї правової системи кожна Держава-учасниця розглядає можливість вжиття таких законодавчих та інших заходів, які можуть бути необхідними для визнання злочином умисне незаконне збагачення, тобто значне збільшення активів державної посадової особи, яке перевищує її законні доходи і які вона не може раціонально обґрунтувати.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», органи державної лісової охорони є правоохоронними органами.

Згідно зі ст. 89 Лісового кодексу України охорону і захист лісів на території України здійснюють: державна лісова охорона, яка діє у складі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань лісового господарства та підприємств, установ і організацій, що належать до сфери їх управління; лісова охорона інших постійних лісокористувачів і власників лісів. Державна лісова охорона має статус правоохоронного органу.

Так, відповідно до п. 1 Положення про державну лісову охорону, лісову охорону інших лісокористувачів та власників лісів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 976 від 16.09.2009 (далі - Положення), державна лісова охорона (далі - Держлісоохорона) діє у складі Державного агентства лісових ресурсів України (далі - Держлісагентство), Республіканського комітету Автономної Республіки Крим з питань лісового і мисливського господарства, обласних управлінь лісового та мисливського господарства і підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Держлісагентства.

Згідно з абз. 2 п. 1 Положення, Держлісоохорона має статус правоохоронного органу.

Пунктом 5 вищевказаного положення визначено, що до посадових осіб Держлісоохорони належать посадові особи Держлісагентства, Республіканського комітету Автономної Республіки Крим з питань лісового і мисливського господарства, обласних управлінь лісового та мисливського господарства і підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Держлісагентства, згідно з додатком.

До посадових осіб державної лісової охорони, лісової охорони інших постійних лісокористувачів та власників лісів, визначених у додатку до Положення, зокрема в розділі «Підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Держлісагентства», належать: керівник, головний лісничий, головний мисливствознавець, начальник відділу (сектору) лісового господарства та інженери відділу (сектору) всіх категорій, начальник відділу (сектору) охорони і захисту лісу та інженери відділу (сектору) всіх категорій, начальник відділу (сектору), спеціалісти відділу (сектору) мисливського господарства всіх категорій, лісничий, мисливствознавець, помічник лісничого, старший майстер лісу, майстер лісу, начальник лісової пожежної станції, старший єгер та єгер підприємства, установи, організації, у постійному користуванні або власності яких перебувають ліси.

Разом із цим, положеннями Примітки 1 до ст. 364 КК України передбачено, що службовими особами у статтях 364, 368, 368-5, 369 цього Кодексу є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також обіймають постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації, судом або законом.

Відповідно до Положення про філію «Костопільське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (далі - Філія), ), в редакції (2022 р.), затвердженого наказом ДП «Ліси України» від 16.12.2022 № 75 (далі - Положення про філію), філія є відокремленим підрозділом ДП «Ліси України» (далі - Підприємство), який не має статусу юридичної особи. Філія діє від імені Підприємства та в його інтересах, здійснює делеговані Підприємством функції відповідно до мети, завдань та предмету діяльності Підприємства.

До завдань Філії належить, серед іншого, забезпечення охорони лісів від пожеж, незаконних рубок, шкідників і хвороб, пошкодження внаслідок антропогенного та іншого шкідливого впливу; запобіганням злочинам і адміністративним правопорушення у сфері лісового та мисливського господарства, а також використання лісових ресурсів і мисливських тварин; дотримання правил і норм використання лісових ресурсів; ведення лісового господарства на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснення використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для їх охорони, захисту і відтворення тощо.

Згідно з п. 5.7 вищевказаного Положення про Філію, ОСОБА_5 під час перебування на посаді директора Філії наділений організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, тобто уповноважений на виконання наступних повноважень, а саме:

- на підставі довіреності та у межах своїх повноважень здійснює поточне керівництво та управління діяльністю Філії відповідно до планів, затверджених Підприємством;

- має право, у межах повноважень, наданих Підприємством, та у встановленому законодавством порядку, відкривати поточні рахунки для Філії в установах банків у національній та/або іноземних валютах та інші рахунки, реєструвати рахунки в органах Державної казначейської служби України, розпоряджатися такими рахунками та підписувати розрахункові документи;

- приймає на роботу та звільняє з роботи працівників Філії згідно зі штатним розписом, укладає, змінює та розриває трудові договори, приймає рішення з питань оплати праці та робочого часу працівників Філії, згідно законодавства про працю та положень Галузевої угоди, застосовує заходи заохочення та/або притягнення до дисциплінарної та матеріальної відповідальності працівників Філії, вирішує кадрові питання Філії в межах, встановлених законодавством, Статутом Підприємства, цим Положенням та наказами Генерального директора Підприємства;

- розпоряджається майном, яким наділена Філія, включаючи грошові кошти, в межах, встановлених цим Положенням, Статутом Підприємства, наказами Генерального директора Підприємства, виданою довіреністю; несе відповідальність за раціональне та цільове його використання тощо.

Поряд із цим, ОСОБА_5 , відповідно до умов трудового договору від 14.12.2022, під час перебування на посаді директора Філії, зобов`язаний:

- дотримуватись вимог чинного законодавства та нормативно-правових актів щодо використання та реалізації лісопродукції;

- забезпечити ефективне використання та збереження лісосировинних ресурсів, основних фондів, майна, коштів, інших матеріальних цінностей, що закріплені за Філією, дотримання режиму економії ресурсів;

- забезпечувати координацію діяльності державної лісової охорони, здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від незаконних рубок та інших порушень лісового та мисливського законодавства, а також запобігання адміністративним правопорушенням у сфері лісового та мисливського господарства;

- здійснювати охорону державного мисливського фонду в закріплених за філією мисливських угіддях, створювати єгерську службу;

- забезпечити належне ведення правової роботи;

- вживати заходів щодо запобігання корупції тощо.

Відповідно до положень Примітки до ст. 368-5 КК України особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, є особи, зазначені у п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закон).

У свою чергу, відповідно до пп. «е» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону посадові та службові особи державної лісової охорони є суб`єктом відповідальним за корупційні правопорушення.

Таким чином ОСОБА_5 , перебуваючи у період з 14.12.2022 по 29.11.2023 на посаді директора філії «Костопільське лісове господарство» ДП «Ліси України», тобто будучи особою, уповноваженою на виконання функцій держави, у розумінні п. 1 Примітки до ст. 368-5 КК України, був працівником правоохоронного органу, на якого поширюються обмеження, встановлені Законом.

Водночас, Приміткою 2 до ст. 368-5 КК України передбачено, що під набуттям активів слід розуміти набуття їх особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, у власність, а також набуття активів у власність іншою фізичною або юридичною особою, якщо доведено, що таке набуття було здійснено за дорученням особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, або що особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може прямо чи опосередковано вчиняти щодо таких активів дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними.

Під активами слід розуміти грошові кошти (у тому числі готівкові кошти, кошти, що перебувають на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах), інше майно, майнові права, нематеріальні активи, у тому числі криптовалюти, обсяг зменшення фінансових зобов`язань, а також роботи чи послуги, надані особі, уповноваженій на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Під законними доходами особи слід розуміти доходи, правомірно отримані особою із законних джерел, зокрема визначених пунктами 7 і 8 частини першої статті 46 Закону України «Про запобігання корупції».

30.10.2003 під № 65 Володимирецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області зареєстровано шлюб між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із частинами 1 та 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, пп. "а", "в" і "г" п. 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Згідно із ч. 1 ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції» у деклараціях, серед іншого, зазначаються відомості про персональні данні особи, що їх декларує, об`єкти нерухомості, цінне рухоме майно, отримані доходи, наявні у суб`єкта декларування або членів його сім`ї грошові активи, у тому числі готівкові кошти, кошти, розміщені на банківських рахунках або які зберігаються у банку; банківські та інші фінансові установи, у тому числі за кордоном, у яких у суб`єкта декларування або членів його сім`ї відкриті рахунки (незалежно від типу рахунку, а також рахунки, відкриті третіми особами на ім`я суб`єкта декларування або членів його сім`ї) або зберігаються кошти, інше майно тощо.

Таким чином, відповідно до пп. «е» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_5 , як службова особа державної лісової охорони, належав до суб`єктів, на яких поширюється дія вказаного Закону, в тому числі у частині обов`язку щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію за минулий рік за формою, що визначається останнім.

Отже ОСОБА_5 , перебуваючи на посаді директора філії «Костопільське лісове господарство» ДП «Ліси України», знав та розумів, що на нього покладено обов`язки дотримуватися Конституції та законів України, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

За версією слідства, ОСОБА_5 , перебуваючи на вищевказаній посаді, отримав можливість набути та фактично набув активи, вартість яких суттєво перевищує його законні доходи (незаконне збагачення), у зв`язку з чим в останнього виник злочинний умисел, спрямований на вчинення ряду дій щодо приховування дійсних джерел їх походження.

13.06.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 366-2, ст. 368-5 КК України.

Обґрунтовуючи клопотання слідчий вважає наявними підстави для застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Крім того, слідчий у клопотанні обґрунтовує ризики, передбачені п. п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, а саме:

- ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні корупційних кримінальних правопорушень, зокрема тяжкого, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, а також усвідомлює правові наслідки для нього, у разі визнання його винним у вчиненні вказаних злочинів, що вже само по собі може бути підставою та мотивом переховуватися від органу досудового розслідування і суду.

Цей висновок узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, який у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також ОСОБА_5 має достатній матеріальний достаток для залишення меж України з метою уникнення кримінальної відповідальності, а також має діючий паспорт громадянина України для виїзду за кордон. Цьому ризику також сприяє наявність особистих зв`язків з працівниками правоохоронних органів, що можуть забезпечити останньому можливість виїзду за кордон, попри введені обмеження, пов`язані з правовим режимом військового стану в Україні.

Вищевказані обставини, а також той факт, що на території Рівненської області знаходиться лінія державного кордону України, дають стороні обвинувачення достатні підстави вважати, що ОСОБА_5 , усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення тяжкого корупційного злочину, маючи зв`язки з працівниками правоохоронних органів, може переховуватися від органів досудового розслідування та має реальні можливості залишити територію України з цією метою, як і в межах пунктів пропуску через державний кордон України, так і поза їх межами.

Крім того, органом досудового розслідування отримано оперативну інформацію про те, що у зв`язку із повідомленням ОСОБА_5 про підозру та подальшим наміром звернення до суду з клопотання про застосування запобіжного заходу, останній має намір переховуватись від органу досудового розслідування та розглядає варіант щодо незаконного перетину державного кордону України.

ОСОБА_5 , знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення (п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України).

На даний час органом досудового розслідування проводиться комплекс невідкладних слідчих дій, спрямованих на встановлення джерел походження грошових коштів, вилучених 24.11.2023 в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 , а також перевіряється версія можливого отримання грошових коштів, нібито на зберігання, від третьої особи.

ОСОБА_5 під час проведення обшуку за місцем його проживання, у ході якого виявлено та вилучено вищевказані суми грошових коштів, повідомляв, що виявлені грошові кошти належать йому і його родині, та він їх заробив. Однак у подальшому в ході проведення досудовим розслідуванням ним вживались спроби надати вигляду законності походження виявлених сум грошових коштів. При цьому, останній тривалий час відмовлявся надати оригінал, договору відповідального зберігання грошових коштів від 03.01.2023 між ОСОБА_9 та ОСОБА_5 , згідно з яким, нібито останнім було отримано на зберігання грошові кошти у сумі 650 000 доларів США та 450 000 євро, тоді як відповідні документи були виявлені та вилучені лише під час проведення обшуку 01.10.2024.

Указані дії ОСОБА_5 унеможливлять встановлення всіх обставин вчинення кримінальних правопорушень та притягнення винних осіб до передбаченої законом відповідальності.

Враховуючи викладене, на переконання сторони обвинувачення, у разі перебування на волі підозрюваний ОСОБА_5 зможе продовжувати вчиняти дії, спрямовані на знищення, приховування та спотворення речей і документів, що мають доказове значення у кримінальному провадженні.

А також незаконно впливати на свідків, експертів, спеціалістів у цьому ж кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Наразі у кримінальному проваджені триває проведення судових експертиз, зокрема судової почеркознавчої експертизи, відтак ОСОБА_5 , у разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, може вчинити спроби незаконного впливу на експерта з метою надання ним завідомо неправдивого висновку експерта.

Разом із цим, враховуюче те, що на даний час встановити місцезнаходження та допитати як свідка ОСОБА_9 і ОСОБА_10 не представилось можливим, ОСОБА_5 може вчинити незаконний тиск на вказану особу і членів його родини, та таким чином схилити їх до надання неправдивих показів.

Крім того, за результатами проведення 24.11.2023 обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , вилучено значну суму готівкових коштів, що свідчить про наявність у останнього можливості до підкупу як свідків, так і інших учасників кримінального провадження, з метою створення штучних доказів своєї невинуватості.

Крім того встановлено, що дружина ОСОБА_5 - ОСОБА_11 є сестрою ОСОБА_12 , який тривалий час був депутатом Рівненської обласної ради VIII скликання, проте вироком Вищого антикорупційного суду від 29.05.2024, справа № 991/3773/24, визнаний винним у вчиненні аналогічного злочину, передбаченого ст. 368-5 КК України, що може свідчити про наявність у ОСОБА_5 достатніх та сталих соціальних зв`язків з метою впливу для надання тих чи інших показань стороні обвинувачення, які будуть вигідні для нього та які вводитимуть в оману орган досудового розслідування, прокурора та суд.

При цьому згідно з ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Таким чином, враховуючи те, що кримінальне провадження до суду не скеровано, судовий розгляд не розпочато, існує ризик впливу на свідків сторони обвинувачення до завершення їх допиту в суді.

У випадку засудження ОСОБА_5 за вчинення тяжкого корупційного злочину, до нього може бути застосовано виключно покарання у виді реального позбавлення волі на строк до десяти років.

Водночас, як вже зазначалося вище, ОСОБА_5 вживалися заходи з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності шляхом надання документів, які містять недостовірні відомості, зокрема щодо отримання коштів на зберігання від ОСОБА_9 .

Перебуваючи на волі ОСОБА_5 , з метою уникнення спеціальної конфіскації на майно, на яке накладено арешт, може вчинити активні дії щодо знищення рухомого майна, на яке накладено арешт, або вчинити відносно такого майна інші незаконні дії, що унеможливлять подальше його звернення у власність держави.

Крім того, оскільки підозрюваний ОСОБА_5 має значний досвід роботи на керівних посадах, у нього наявні відповіді фінансові та організаційні можливості, особистісні та ділові зв`язки, які він, перебуваючи на волі, зможе використати, для того щоб уникнути кримінальної відповідальності та перешкоджати кримінальному провадженню будь-яким іншим чином, у зв`язку з вище викладеним наявний ризик - вчинити інше кримінальне правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України).

З метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності, ОСОБА_5 вніс неправдиві відомості до декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2023 рік, відтак наявний обґрунтований ризик вчинення нових кримінальних правопорушень.

Також під час проведення досудового розслідування ОСОБА_5 подав завідомо неправдивий договір відповідального зберігання грошових коштів від 03.01.2023, нібито укладеного в м. Києві між ОСОБА_9 (Поклажодавець) та ОСОБА_5 (Зберігач).

З огляду на вказану процесуальну поведінку ОСОБА_5 під час проведення досудового розслідування наявний обґрунтований ризик вважати, що останній може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Обставини встановлені під час досудового розслідування на думку слідчого, виправдовують тримання підозрюваного під вартою, так як тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винним, у сукупності із даними про особу підозрюваного та з огляду на наявність у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, унеможливлюють застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу, оскільки, з урахуванням обґрунтованості підозри та фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, його тяжкості, орган досудового розслідування приходить висновку, що для досягнення цілей, визначених ст. 177 КПК України, відносно підозрюваного має бути обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищезазначеним ризикам.

Прокурор в судовому засіданні доводи клопотання підтримав, просив клопотання задовольнити, зазначив, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є єдиним можливим заходом, а відтак інші, більш м`які запобіжні заходи не можуть забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Захисник в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання та застосовувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, а у разі застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - визначити помірний розмір застави. Зазначив що підозра є необґрунтованою, а ризики недоведеними, тому сторона захисту не вбачає підстав для застосування найсуворішого запобіжного заходу. Поряд з цим зазначив що на утриманні підозрюваного перебуває його мати яка потребує сторонньої допомоги, а також те що у останнього міцні соціальні зв`язки.

Підозрюваний в судовому засіданні підтримав позицію свого захисника.

Вивчивши клопотання, заслухавши пояснення учасників провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов наступного висновку.

Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань, за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001063 від 04.12.2023 за підозрою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 366-2 та ст. 368-5 КК України.

13.06.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 366-2, ст. 368-5 КК України.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування.

Європейський Суд з прав людини у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя, вважає, що дані які вказують на обґрунтовану підозру, які навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, підтверджується долученими до матеріалів клопотання доказами.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які приведені у клопотанні слідчого та доданих матеріалах та з того, що слідчий суддя на даному етапі провадженні не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого дані у слідчого судді є всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, інкримінованих йому стороною обвинувачення.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність.

У відповідності до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.

Вирішуючи питання про застосування підозрюваному запобіжного заходу суддя враховує не тільки положення, які передбачені КПК, а й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Клоот проти Бельгії (Cloot v. Belgium, § 40) серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини, яке згідно ч. 5 сг. 9 КПК України, які є джерелом законодавства, у справі «Бойченко проти Молдови» № 41088/05, рішення від 11 липня 2006 року - «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу». А у справі «Мамедова проти Росії» № 7064/05, рішення від 01 червня 2006 року Європейський суд дійшов такого висновку: «посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальний елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребує позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

Разом з тим, варто зазначити, що ризик перешкоджати встановленню істини у кримінальному правопорушенні доводиться з огляду на початкову стадію досудового розслідування (рішення ЄСПЛ у справі Яжинський проти Польщі (Jarzynski v. Poland, § 43)).

Слідчий суддя вважає доведеними ризики, з урахуванням характеру вчиненого кримінального правопорушення та особи підозрюваного, що останній може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, що підтверджується матеріалами кримінального провадження і саме обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_5 забезпечить виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків та надасть можливість досягти органу досудового розслідування завдань, передбачених ст. 2 КПК України, а саме: захист особи від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування з тим, щоб кожний хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини.

Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу тримання під вартою, слідчий суддя також враховує тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_5 , дані, які характеризують останнього, як особу, та враховує те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, та приходить висновку, що докази та обставини, на які посилається сторона обвинувачення у клопотанні, дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні та перешкоджати кримінальному провадженню, а для запобігання ризиків, які зазначені у клопотанні та наведено у судовому засіданні вважає недостатньою застосування більш м`якого запобіжного заходу, як на тому наполягала сторона захисту.

Варто зазначити, що застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою є пропорційним легітимній меті, яка ставиться до застосування запобіжних заходів, а відтак приходить до висновку про задоволення клопотання, та не приймає доводи сторони захисту з підстав, викладених в мотивувальній частині ухвали вище.

Питання доведеності вини підозрюваного у скоєнні інкримінованих злочинів і правильності кваліфікації його дій, з чим сторона захисту не погоджується, слідчим суддею під час розгляду зазначеного клопотання не вирішувалися, оскільки це є предметом дослідження досудового розслідування і судового розгляду справи по суті.

Між тим, задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя вважає за необхідне визначити підозрюваному розмір застави, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, необхідність покладення яких вбачається з наведеного в обґрунтування даного клопотання.

Відповідно до рішень ЄСПЛ у справі «В. проти Швейцарії» (W. V. Switzerland), 14379/88, 26 січня 1993 року, у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain), 12050/04, 8 січня 2009 року розмір застави повинен бути належною гарантією того, що заявник вирішить не зникати через побоювання втратити цю заставу, при визначенні розміру застави виправданим є врахування серйозності обставин справи.

При визначенні ОСОБА_5 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, слідчий суддя наряду з положеннями ст. ст. 182,183 КПК України враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні.

Враховуючи обставини кримінальних правопорушень, тяжкість правопорушення, у якому він підозрюється, слідчий суддя вважає, що застава у сумі 43 906 000 грн. з покладенням обов`язків передбачених частиною п`ятою статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, зможе забезпечити виконання ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст. ст. 176, 177, 178, 181, 183, 184, 193, 194, 196, 202, 205, 309, 532, 534 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання - задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 12.08.2025 включно, у межах строку досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001063 від 04.12.2023.

Одночасно визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, розмір якої визначити у розмірі 14 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 43 906 000 (сорок три мільйони дев`ятсот шість тисяч) гривень, зобов`язавши підозрюваного ОСОБА_5 виконувати процесуальні обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 Кримінального процесуального кодексу України, а саме:

- прибувати за викликом до слідчого, прокурора чи суду;

- не відлучатися без дозволу слідчого, прокурора або суду за межі Рівненької області;

- утримуватися від спілкування з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , та свідками у кримінальному провадженні;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- здати до уповноваженого органу свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Сума застави у національній грошовій одиниці може бути внесена як підозрюваним так й іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на наступний депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в м. Києві:

Отримувач: ТУ ДСАУ в м. Києві

МФО: 820172

Банк: Державна казначейська служба України м. Київ

р/р UA1012089

Призначення платежу: Застава за …(П.І.П., дата народження особи за яку вноситься застава), згідно ухвали … (назва суду), від …(дата ухвали), по справі № …, внесені …(П.І.П. особи, що вносить заставу).

Роз`яснити підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок коштів, має бути наданий уповноваженій службовій особі установи, де особа утримується.

Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа установи, де особа утримується, має негайно здійснити розпорядження про звільнення з-під варти та повідомити усно і письмово слідчого, прокурора та слідчого суддю Печерського районного суду м. Києва.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснити заставодавцю обов`язок із забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1