Номер провадження: 11-сс/813/933/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

представника власника майна адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги адвоката ОСОБА_7 в інтересах власників майна ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 29.04.2025 про арешт майна в межах кримінального провадження №0001520 від 13.12.2023, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.149, ч.3 ст.332 КК України

установив

Зазначеною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання заступника начальника відділу СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 та накладено арешт на майно вилучене 23.04.2025 року в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , та яке перелічене в резолютивній частині ухвали.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, адвокатом ОСОБА_7 в інтересах власників майна ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , були подані апеляційні скарги, та, в подальшому, доповнення, в яких він, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали, просить її скасувати та постановити нову про відмову у задоволенні клопотання слідчого в частині арешту грошових коштів, мобільних телефонів та відеореєстратора.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає:

-вилучене в ході обшуку, майно не відповідає критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України;

-власник майна ОСОБА_9 не є підозрюваним та за обґрунтувань клопотання не має жодного відношення до вчинення кримінальних правопорушень;

-при накладенні арешту на грошові кошти, слідчий суддя не врахував норми сімейного права, з огляду на які ці кошти є спільним майном подружжя;

-накладення арешту на мобільні телефони є безпідставним, оскільки вони належать ОСОБА_9 , який має статус свідка;

-вилучені кошти на даний час вкрай потрібні сім`ї ОСОБА_9 , оскільки після затримання його дружини, в нього погіршився стан здоров`я, а підприємницька діяльність ОСОБА_8 була єдиним джерелом доходу сім`ї.

Представник власників майна адвокат ОСОБА_7 підтримав доводи поданих апеляційних скарг та просив їх задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити ухвалу без змін.

Заслухавши доповідача, учасників провадження, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 132 КПК України - застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК України - арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК країни речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно матеріалів кримінального провадження, слідчим управлінням ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001520 від 13.12.2023 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 149, ч. 3 ст. 332 КК України.

Згідно матеріалів кримінального провадження: підставою для внесення відомостей до ЄРДР стали матеріали УМП ГУНП в Одеській області щодо групи із невстановленої кількості осіб, які займаються оформленням документів щодо опікунства над неповнолітніми особами з метою безперешкодного перетину державного кордону України в період воєнного стану.

За вказаним фактом, органом досудового розслідування було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000348 від 02.04.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Також, на адресу органу досудового розслідування надійшло повідомлення оперуповноваженого 1 відділу ГВ ЗНД УСБУ в Одеській області за фактом виявлення організації складання та видачі службовими особами завідомо неправдивих офіційних документів та внесення до відповідних документів завідомо неправдивих відомостей.

За вказаним фактом, було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № №0001520 від 13.12.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149, ч. 3 ст. 332 КК України.

В ході проведення досудового розслідування за вказаним кримінальним провадженням, органом досудового розслідування встановлено, що група із невстановленої на теперішній час кількості осіб, маючи умисел на отримання матеріальних благ за рахунок організації незаконного перетину державного кордону України особами чоловічої статі, які підлягають мобілізації, використовуючи надану законодавством України можливість уникнути мобілізації та вільно перетинати державний кордон України особам чоловічої статі, яких призначено опікунами малолітніх та неповнолітніх дітей, забезпечують безперешкодне встановлення опіки над такими дітьми, після чого, надаючи відповідні вказівки та інструкції, організовують перетин державного кордону України такими опікунами.

Так, станом на теперішній час, за результатами проведених слідчих дій, негласних слідчих (розшукових) дій та оперативно-розшукових заходів, достеменно встановлено, що до вчинення вказаних кримінальних правопорушень причетна група осіб, які організувались для спільного вчинення злочинів, пов`язаних із експлуатацією неповнолітніх осіб шляхом втягнення їх у злочинну діяльність, а саме організації незаконного перетину державного кордону України особами чоловічої статі, які підлягають мобілізації на території України під час дії воєнного стану, до складу якої входить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

16.04.2025 року слідчим суддею Київського районного суду м. Одеси винесено ухвалу про дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

23.04.2025 року проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено: мобільний телефон «Iphone 14 Pro Max» imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 , з сім-картою НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_8 ; мобільний телефон «Samsung» imei 1: НОМЕР_4 , imei 2: НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_9 ; мобільний телефон «Samsung Galaxy AoS» imei 1: НОМЕР_6 , imei 2: НОМЕР_7 , який належить ОСОБА_9 ; мобільний телефон «Moto» imei 1: НОМЕР_8 , imei 2: НОМЕР_9 , який належить ОСОБА_9 ; мобільний телефон «Samsung Galaxy S 23Ultra» imei 1: НОМЕР_10 , imei 2: НОМЕР_11 , який належить ОСОБА_9 ; документи щодо хостингів Apostille State of Missouri 3 оригінали 2 копії загалом на 31 арк.; медичні довідки на ім`я ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; заяву (копію) про дозвіл на виїзд дітей за кордон серійний номер НОМЕР_12 ; документи щодо бронювання авіаквитків на 7 арк.; копію свідоцтва про народження ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на 1 арк.; копію свідоцтва про народження ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на 1 арк.; документи БО БФ «Дитячі стежинки»: статут на 31 арк., виписка з ЄДР юридичних осіб на 1 арк.; медичні довідки на ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , форму 063-о на ОСОБА_17 , форму 063-о на ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; форму 063-о на ОСОБА_19 на ІНФОРМАЦІЯ_8 ; медичну довідку на ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; медичну довідку на ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; лист з блокноту з чорновими записами; розписка ОСОБА_20 про отримання грошових коштів від 29.09.2023 р. на 1 арк.; банківські картки імітовані банком: «ПриватБанк» НОМЕР_13 , НОМЕР_14 , «А-Банк» НОМЕР_15 , НОМЕР_16 , НОМЕР_17 ; «ПУМБ» НОМЕР_18 , НОМЕР_19 , НОМЕР_20 , НОМЕР_21 , «Райффайзен банк» НОМЕР_22 , НОМЕР_23 , «Монобанк» НОМЕР_24 , НОМЕР_25 , НОМЕР_26 , НОМЕР_27 ; грошові кошти в сумі 14 300 доларів США, 8 купюр номіналом 50 доларів США, 5 купюр номіналом 20 доларів США, 138 купюр номіналом 100 доларів США; документи (копії) англійською мовою Apostille на 187 арк.; доручення про представництво інтересів на ім`я ОСОБА_8 ; документи (оригінали) англійською мовою Apostille на 96 арк.; страховка подорожуючих на ім`я ОСОБА_21 ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_22 ІНФОРМАЦІЯ_7 ; копії запрошень на хостинг на 82 арк.; копію рішення суду від 05.06.2019 р.; справу № 140/303/19 провадження № 2-о/140/40/19; копії документів щодо дітей Головацьких на 44 арк.; копії документів паспортів дітей на 18 арк.; доручення ОСОБА_8 на представництво інтересів; направлення на знайомство з дитиною ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_8 кандидатів усиновлювачів; направлення на знайомство з дитиною ОСОБА_23 , кандидатів усиновлювачів; копії паспорта ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_9 на 10 арк.; копії свідоцтв про народження на 10 арк.; грошові кошти в сумі 22 000 доларів США, 220 купюр номіналом 100 доларів США; грошові кошти в сумі 4600 євро, 3 купюри номіналом 200 євро, 25 купюр номіналом 100 євро, 30 купюр номіналом 50 євро; грошові кошти в сумі 8 000 доларів США, 80 купюр номіналом 100 доларів США; відеореєстратор DH-XVRS108HS 4KL-X серійний номер 6J0D7A0PAZA72DF.

В ході досудового розслідування 23.04.2025 року вилучене під час обшуку майно визнано речовим доказом, про що винесено відповідну постанову.

Апеляційний суд розглядає підстави та обґрунтованість арешту майна в межах доводів апеляційної скарги, в якій заявлені вимоги про скасування арешту грошових коштів, мобільних телефонів та відео реєстратора, отже в іншій частині ухвала слідчого судді не перевіряється.

Апеляційний суд вважає правильним висновок слідчого судді про те, що вищезазначені мобільні телефони можуть містити відомості на підтвердження факту та обставин можливого вчинення кримінально-протиправних дій за обставинами даного кримінального провадження, в зв`язку з чим таке майно відповідає категорії речових доказів, що власне підтверджується долученою до клопотання постановою про визнання речових доказів від 23.04.2025 року, а отже, воно потребує збереження, в цілях їх подальшого дослідження та проведення відповідних експертних досліджень.

Натомість, апеляційний суд вважає правильним висновок слідчого судді про те, що наразі існує необхідність в дослідженні вилучених мобільних телефонів оскільки зафіксована на них інформація може бути використана як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Доводи апелянта відносно незаконності накладення арешту на мобільні телефони, відеореєстратор, у зв`язку із не врахування слідчим суддею відсутності будь-яких доказів причетності ОСОБА_9 до вчинення злочинів, апеляційний суд визнає безпідставними, оскільки діючий кримінальний процесуальний закон України не ставить в залежність можливість накладення арешту на майно з процесуальним статусом особи, у володінні якого воно перебуває на час вирішення клопотання щодо необхідності його арешту.

Враховуючи наявну можливість виявлення у мобільних телефонах відомостей та файлів, які мають істотне значення для цього кримінального провадження, існує загроза їх знищення, зокрема, видалення листування, адресатів, телефонних дзвінків, документів, програм, а також те, що ймовірні співучасники кримінального правопорушення можливо спілкувались між собою за допомогою месенджерів, встановлених на мобільному пристрої, де може зберігатися переписка між ними та електронні копії документів, які можуть мати значення для кримінального провадження, можливе збереження на сім-картах номерів телефонів осіб, які можуть бути причетними до цього кримінального правопорушення, їх листування та інформацію про з`єднання, а також обставини, за яких вилучені вищевказані технічні пристрої, тому апеляційний суд вважає правильним висновок слідчого судді про те, що на даному етапі досудового розслідування вилучені мобільні телефони відповідають ознакам речового доказу, визначеним ст. 98 КПК України, оскільки містить інформацію та відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Можлива належність мобільних телефонів також ОСОБА_9 не спростовує цих висновків. При цьому, стороною захисту не наведено обґрунтованих доводів того, як вилучення мобільних телефонів може негативно впливати на стан здоров`я ОСОБА_9 .

Зв`язок даного майна із вчиненням злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, підлягає встановленню в процесі здійснення досудового розслідування, а отже арешт даного майна є виправданим.

Також, апеляційний суд звертає увагу на те, що вилучені під час обшуку мобільні телефони було визнано слідчим речовими доказами у кримінальному провадженні відповідно до постанови слідчого від 23.04.2025 року.

Натомість, апеляційний суд акцентує увагу, що у випадку, якщо в рамках даного кримінального провадження буде спростовано відповідність зазначеного майна категорії речових доказів, зацікавлена особа в порядку ст. 174 КПК України має процесуальне право на звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу представника власників майна, що арешт може бути накладений не лише на майно підозрюваного, але і у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої ст. 170 КПК України, на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, слідчим суддею на підставі долучених до клопотання матеріалів встановлено, що вилучені під час обшуку мобільні телефони відповідають критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України, оскільки можливо зберегли у собі сліди вчинення кримінальних правопорушень, а також можуть містити в собі відомості щодо обставин їх вчинення.

У зв`язку з викладеним, апеляційний суд приходить до переконання про наявність правових підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, з метою збереження речових доказів, які можуть мати суттєве значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Як вбачається з підстав та мети застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, вилучене майно може бути речовими доказами в рамках кримінального провадження та містити у собі відомості щодо обставин вчинення кримінального правопорушення.

Отже, оскільки вилучене майно визнано речовими доказами в рамках кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що існує ризик його можливої зміни або знищення, в цілях подальшого ймовірного уникнення передбаченої законом відповідальності за ймовірно вчинені дії у випадку підтвердження їх факту у встановленому законом порядку.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. TheUnitedKingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Апеляційним судом встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності зацікавленої особи пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речових доказів, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності особи, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.

Окрім того, апеляційний суд вважає правильним висновок слідчого судді про врахування потреб досудового розслідування, а саме необхідність ґрунтовного аналізу документів та інформації, що містяться на вилучених під час обшуку за місцем проживання сім`ї ОСОБА_25 носіях інформації у сукупності з іншими доказами, які містяться у матеріалах кримінального провадження, що потребує додаткового часу.

Отже, під час апеляційного розгляду встановлено, що на даній стадії досудового розслідування, є об`єктивні підстави вважати, що вилучені мобільні телефони, відео реєстратор, на які слідчим суддею накладено арешт, підлягають дослідженню, оскільки вони можуть бути використані як доказ у кримінальному провадженні, тому колегія суддів вважає, що довід апеляційної скарги про те, що вилучене майно, не відповідає критеріям, передбаченим ч. 1 ст. 98 КПК України, не відповідає дійсності, до того ж, є передчасним.

Щодо доводів апеляційних скарг про те, що при накладенні арешту на грошові кошти, слідчий суддя не врахував норми сімейного права, з огляду на які ці кошти є спільним майном подружжя, а також вилучені кошти на даний час вкрай потрібні сім`ї ОСОБА_9 , оскільки після затримання його дружини, в нього погіршився стан здоров`я, а підприємницька діяльність ОСОБА_8 була єдиним джерелом доходу сім`ї, апеляційний суд вважає їх необґрунтованими, з огляду на наступне.

Так, слідчий суддя критично оцінив доводи захисника ОСОБА_8 , щодо належності грошових коштів родині та отримання їх легальним шляхом, оскільки надані захисником податкові декларації не є достеменним доказом легальності походження грошових коштів, які були вилучені під час обшуку за місцем мешкання підозрюваної.

Щодо доводів адвоката ОСОБА_7 про те, що грошові кошти є накопиченнями сім`ї підозрюваної, слідчий суддя вірно зауважив, що ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, санкція якої передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з конфіскацією майна.

Водночас, колегія суддів вважає не релевантними до даної справи посилання представника власників майна на норми сімейного права щодо спільного майна подружжя, оскільки апеляційний суд зауважує, що в теперішній час розглядається підстави та обґрунтованість арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження, а не спір про право цивільне чи сімейне.

Разом з тим, слідчим суддею правильно враховано, що разом з грошовими коштами були виявлені медичні документи, документи відносно дітей, що може свідчити про їх протиправне походження та використання під час вчинення злочину.

Таким чином, зв`язок грошових коштів із вчиненням кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст.332 КК України підлягає перевірці з боку органу досудового розслідування, а тому арешт такого майна є виправданим.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку про те, що на даному етапі досудового розслідування потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у право власності.

Апеляційний суд також враховує, що обраний слідчим суддею захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, обумовлений метою проведення досудового розслідування, а його межі у часі окреслені строками, які регламентуються нормами ст. 219 КПК України.

Приписами ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: залишити ухвалу без змін; скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Отже, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга представника власників майна не підлягає задоволенню з мотивів, наведених в мотивувальній частині ухвали, а судове рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 171-174, 370, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_7 в інтересах власників майна ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 29.04.2025 про арешт майна в межах кримінального провадження № 0001520 від 13.12.2023, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.149, ч.3 ст.332 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4