УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 505/2167/25

№ 1-кп/505/703/2025

15 серпня 2025 року м. Подільськ

Подільський міськрайонний суд Одеської області в складі колегії суддів:

судді-доповідача: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_6 - ОСОБА_7 ,

представника законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури ОСОБА_11 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4, ч.6 ст. 152 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000114 від 10 лютого 2025 року,

в с т а н о в и в:

В провадженні Подільського міськрайонного суду Одеської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000114 від 10 лютого 2025 року.

У даному кримінальному провадженні 13 лютого 2025 року слідчим суддею Котовського міськрайонного суду Одеської області до ОСОБА_9 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 11 квітня 2025 року, який двічі було продовжено ухвалами слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області, зокрема, до 06 липня 2025 року.

Ухвалою Подільського міськрайонного суду Одеської області від 03 липня 2025 року строк тримання під вартою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4, ч.6 ст. 152 КК України, продовжено на 60 діб, тобто до 31 серпня 2025 року включно.

22 липня 2025 року до суду надійшло клопотання прокурор ОСОБА_11 про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб, посилаючись на те, що термін дії раніше продовженого запобіжного заходу закінчується 31 серпня 2025 року, на даний час підстав для зміни або скасування раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою не має, тому просила задовольнити клопотання.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 повністю підтримала раніше надіслане до суду клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб, просила його задовольнити.

Зокрема, в засіданні прокурор зазначила, що підставою продовження обвинуваченому ОСОБА_9 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, їх тяжкість та підвищену суспільну небезпеку, тяжкість можливого покарання, яке загрожує обвинуваченому, а також наявність ризиків, які існували на момент обрання запобіжного заходу та наразі продовжують існувати, а саме ризики, передбачені п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема:

- ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст.177 КПК України, ризик можливого переховування від суду, обґрунтовується тим, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4, ч.6 ст. 152 КК України, який згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, вчинення яких обвинуваченому у разі визнання його винним може бути призначено покарання у вигляді довічного позбавлення волі, а тому у разі визнання його винним, це може спонукати останнього до втечі на тимчасово непідконтрольні Україні території або кордон та переховування від суду з метою уникнення зазначеного вище покарання;

- ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - незаконно впливати на потерпілого чи свідка у цьому ж кримінальному провадженні, обґрунтовується тим, що обвинувачений ОСОБА_9 знає особисто малолітню потерпілу ОСОБА_6 і свідків, та може вчинити дії щодо уникнення кримінальної відповідальності шляхом умовлянь, підкупу чи залякування останніх, спонукати свідків та потерпілу, які надали покази у цьому провадженні, відмовитися від раніше наданих показань чи уникати явки до суду з метою проведення їх допиту безпосередньо під час судового засідання;

- ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, може бути виражений у створенні обвинуваченим ОСОБА_9 штучних доказів та підбурення осіб, які не були свідками кримінального правопорушення, до дачі завідомо неправдивих свідчень на підтвердження висунутих ним у подальшому захисних версій.

Прокурор також вказала, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст.176 КПУ України, не зможе запобігти зазначеним ризикам та не забезпечить належного виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Законний представник малолітньої потерпілої ОСОБА_6 - ОСОБА_7 та її представник адвокат ОСОБА_8 підтримали клопотання прокурора та просили його задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_12 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, зазначив, що не погоджується з ризиками на які посилається прокурор, вважає їх необгрунтованими.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_10 просив суд відмовити в задоволенні клопотання прокурора, врахувати особу обвинуваченого, який має міцні соціальні зв`язки, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, має постійне місце проживання. Просив суд обрати стосовно ОСОБА_12 більш м`який запобіжний захід, а саме у виді домашнього арешту.

Колегія суддів заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши надані матеріали, доходить наступних висновків.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 1-3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд враховує вимоги ст. 178 КПК України, а саме: вік та стан здоров`я обвинуваченого, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності та місце проживання та інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

Крім того, суд враховує вимоги ст. 177 КПК України, а саме те, що метою застосування запобіжного заходу є запобігання спробам: переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Крім того, у кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

При вирішенні питання про наявність підстав для продовження міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою колегія суддів у цій справі враховує у своїй сукупності доведеність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, тяжкість та підвищену суспільну небезпеку інкримінованих злочинів, тяжкість можливого покарання, яке загрожує обвинуваченому за інкримінований злочин, а також наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Відповідно до п. 79 рішення в справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року «розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості».

Тримання під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і основоположних свобод. Зокрема, правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції».

Колегія суддів також враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практикою Європейського суду з прав людини встановлено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою. Автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження ОСОБА_13 строку тримання під вартою суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Відповідно до ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; 4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України; 5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4, ч.6 ст. 152 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України, є особливо тяжкими злочинами, санкція за вчинення ч.4 ст. 152 КК України передбачає покарання від десяти до п`ятнадцяти років, за ч.6 ст. 152 КК України передбачає покарання на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі.

З огляду на викладене та зважаючи на обставини даного кримінального провадження, в тому числі, що ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів, в тому числі і проти статевої свободи і статевої недоторканості, вчинене стосовно малолітньої, за які передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі, в тому числі довічне позбавлення волі, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , на думку колегії суддів дають достатні підстави припускати, що останній може здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Урахування тяжкості кримінального правопорушення, у цьому конкретному випадку, має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинене кримінальне правопорушення підвищує ризик того, що обвинувачений ОСОБА_9 може ухилитися від суду, оскільки «небезпека ризику переховування від суду може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та ін.», а «серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти» (рішення ЄСПЛ у справах «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини»). При цьому дійсно «тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту», а «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування» (рішення ЄСПЛ від 26.07.2001 у справі «Ілійков проти Болгарії» (заява № 33977/96).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що існує ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Крім того, обвинувачений, будучи обізнаним про місце знаходження потерпілої та свідків, знаходячись на волі, зможе незаконно впливати як безпосередньо так і опосередковано на потерпілу та свідків, зокрема, шляхом залякування, підкупу, шантажу, погроз, а також примусити допитаних під час досудового розслідування свідків змінити покази на свою користь до дачі неправдивих показів та викривлення обставин, які підлягають доказуванню.

Відтак, існує ризик визначений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, який полягає у можливості незаконного впливу ОСОБА_9 на потерпілих та свідків.

Колегія суддів також вважає, що в даному кримінальному провадженні існує ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, з огляду на фактичні обставини справи, скоєння ОСОБА_9 інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Згідно ст.178 КПК України, оцінивши у сукупності всі обставини, зокрема вік, стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків та його майновий стан, та те, що перебуваючи на волі, та зважаючи на покарання, яке йому загрожує у випадку доведення винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень, може ухилятись від суду, незаконно впливати на потерпілу, свідків, та те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, а тому, враховуючи справжні інтереси суспільства та конкретні обставини кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про необхідність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки більш м`який запобіжний захід не забезпечить його належної процесуальної поведінки.

Для забезпечення належного виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, єдиним запобіжним заходом, який надасть можливість запобігти усім вищевказаним ризикам, є запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Оцінюючи всі встановлені під час розгляду клопотання обставини, суд обґрунтовано вважає, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки обвинуваченого, що вказує на необхідність продовження застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Продовжуючи строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд виходить із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Зважаючи на те, що заявлені ризики, які були враховані при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не зменшилися та вони виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, колегія суддів вважає, що слід продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_9 , адже лише такий найсуворіший запобіжний захід на даний час зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Посилання обвинуваченого та захисника на дані про особу обвинуваченого, зокрема наявність в останнього міцних соціальних зв`язків, на думку суду не зменшують заявлених і доведених ризиків у кримінальному провадженні, наявність у обвинуваченого постійного місця проживання в даному випадку також не є визначальним.

Тому доводи обвинуваченого та його захисника щодо можливості застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є необґрунтованими, а відтак і не можуть бути задоволені судом.

Враховуючи вищевикладене та те, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які є особливо тяжкими злочинами, тому суд вважає за доцільне продовжити обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Таким чином, на підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 на 60 діб.

Керуючись ст. 176-178, 183, 194, 197, 331, 369, 372, ч. 2 ст. 376, 395 КПК України, суд

у х в а л и в:

Клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури ОСОБА_11 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000114 від 10 лютого 2025 року, про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити.

Строк тримання під вартою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4, ч.6 ст. 152 КК України, продовжити на 60 діб, тобто до 13 жовтня 2025 року включно.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка тримається під вартою з моменту вручення копії ухвали.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому ОСОБА_9 , його захиснику, а також направити уповноваженій службовій особі в місця тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 .

Суддя-доповідач ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3