ВИРОК

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 609/503/25

1-кп/609/76/2025

27 червня 2025 року Шумський районний суд Тернопільської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шумськ матеріали обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000179 від 04 травня 2025 року, про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бриків, Шумського району, Тернопільської області, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , з середньою-технічною освітою, громадянина України, не одруженого, пенсіонера, особи з інвалідністю третьої групи, не депутата, на утриманні неповнолітніх дітей не має, працюючого лісником КСЛМП «Волинь», перебуваючого у цивільному шлюбі, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Обов`язковість судового рішення, згідно зі ст. 129 Конституції України, є однією з основних засад судочинства.

Положеннями ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно із постановою Шумського районного суду Тернопільської області від 19.11.2024 у справі №609/1418/24 ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Згідно із вказаною постановою ОСОБА_4 позбавлено права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. Вказане судове рішення набрало законної сили і в установленому порядку доведено ОСОБА_4 до відома та виконання.

У зв`язку із чим, ОСОБА_4 був обізнаний про те, що згідно із вказаних судових рішень щодо нього застосовано право обмеження, як до особи, яка вчинила адміністративні правопорушення, а саме його позбавлено права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. Вказане стягнення позбавляло ОСОБА_4 будь-яких прав керування транспортними засобами на визначений строк.

ОСОБА_4 мав реальну можливість виконати судове рішення.

Водночас, після доведення до відома ОСОБА_4 вказаного судового рішення, у нього виник кримінально-протиправний умисел (під час досудового розслідування не встановлена конкретна дата та час), що спрямований на умисне невиконання постанови суду.

Реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел, ОСОБА_4 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, переслідуючи мету не виконувати судові рішення, в порушення вимог постанови Шумського районного суду Тернопільської області від 19.11.2024 у справі №609/1418/24, керував 03.05.2025 близько 11 години 42 хвилини транспортним засобом - скутером марки Suzuki Lets4 д.н.з. НОМЕР_1 по автомобільній дорозі в межах м. Шумськ по вул. Українська, буд. 9, Кременецького району Тернопільської області.

Працівника СРПП ВП №2 (м. Шумськ) Кременецького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, виконуючи свої службові обов`язки, перебуваючи по вулиці Українська, буд. 9, м. Шумськ, Кременецького району Тернопільської області, зупинили 03.05.2025 об 11 годині 42 хвилини ОСОБА_4 , який керував транспортним засобом скутером Suzuki Lets4 д.н.з. НОМЕР_1 , та виявили, невиконання судового рішення ОСОБА_4 .

В результаті протиправних дій ОСОБА_4 грубо порушено норми щодо обов`язковості судових рішень та ним проігноровано вимоги ч. 10 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух».

Отже, ОСОБА_4 , 03 травня 2025 року вчинив дії, спрямовані на умисне невиконання постанови суду, якою його позбавлено права керування транспортними засобами, та яка набрала законної сили.

Таким чином, ОСОБА_4 , своїми діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 382 КК України, а саме умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.

В судовому засіданні ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю. Пояснив, що всі обставини, викладені у пред`явленому йому обвинуваченні відповідають дійсності. У вчиненому щиро розкаявся. Пояснив, що проживає із старенькою тещею і їй треба було купити в аптеці ліки, а тому він сів на скутер і поїхав в м. Шумськ до аптеки. Про те, що його позбавлено права керувати транспортними засобами строком на 1 рік йому було відомо, оскільки він був присутній в листопаді 2024 року судовому засіданні під час розгляду адміністративного матеріалу та отримав постанову Шумського районного суду. Всю суму штрафу 17000 грн та судовий збір ним сплачено повністю. Шкодує про вчинене, обіцяв, що більше таке не повториться.

Прокурор у судовому засідання, у зв`язку із повним визнанням обвинуваченим своєї вини, запропонував порядок дослідження, передбачений ч.3 ст. 349 КПК України. Щодо міри покарання, вказав на необхідність призначення ОСОБА_4 покарання у вигляді штрафу, оскільки останнім повністю сплачено штраф та судовий збір за постановою суду.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 , визнавши свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст. 382 КК України, за обставин, викладених в обвинувальному акті, повністю погодився зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що її підтверджують, відмовився від їх дослідження під час судового розгляду.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст.349 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження, в частині обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України, щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому суд з`ясував правильність розуміння учасниками судового процесу змісту цих обставин, з`ясував чи немає сумнівів в добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Покази обвинуваченого, надані ним у судовому засіданні, послідовні та логічні, а тому не викликають сумнівів суду в правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

З огляду на наведене, виходячи з вимог ст.337 КПК України, зокрема те, що судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд, розглянувши дане кримінальне провадження дійшов висновку, що дії ОСОБА_4 кваліфіковано вірно за ч. 1 ст. 382 КК України, оскільки останній умисно не виконував постанову суду, що набрала законної сили.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини та її основоположних свобод не встановлено.

Вирішуючи питання щодо виду та міри покарання, яке слід призначити обвинуваченому, суд виходить із наступного.

Так, відповідно до ст. 65 КК України, під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суд має враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який, у відповідності до ст. 12 КК України, відноситься до злочинів невеликої тяжкості, дані про особу винного, який раніше не судимий, позитивно характеризується по місцю проживання, працевлаштований, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, у складі його сім`ї є особа похилого віку мати цивільної дружини.

Обставинами, згідно ст. 66 КК України, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд визнає - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, яка б обтяжувала покарання ОСОБА_4 - не встановлено.

Таким чином, виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Беручи до уваги зазначене, а також те, що обвинувачений ОСОБА_4 повністю сплатив штраф та судовий збір за постановою суду, враховуючи позицію як обвинуваченого, так і прокурора, яка просила призначити покарання у вигляді штрафу, суд вважає, що останньому необхідно і доцільно призначити покарання в межах, визначених санкцією ч. 1 ст. 382 КК України, а саме: у вигляді штрафу, яке буде достатнім і необхідним для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, та відповідатиме його особі і буде достатнім для досягнення передбачених ст. 50 КК України цілей покарання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався, клопотань щодо його обрання до суду не надходило, а тому беручи до уваги бездоганну поведінку обвинуваченого під час досудового розслідування та судового розгляду, відсутність підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого, оскільки відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав, - суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не було заявлено.

Процесуальні витрати - відсутні.

Речові докази по кримінальному провадженню відсутні.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

На підставі вищенаведеного та керуючись ч.3 ст. 349, ст.ст. 100, 124, 337, 348, 369-371, 373-374, 376, 392-395, 615 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.

Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не заперечувалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

З інших підстав вирок може бути оскаржений до Тернопільського апеляційного суду через Шумський районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України суд обмежився проголошенням лише резолютивної частини вироку.

Суддя: ОСОБА_5