Номер провадження: 11-сс/813/833/25
Справа № 522/7654/25 1-кс/522/2563/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 10.04.2025 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хмільник Вінницької області, громадянина України, зі слів офіційно не працевлаштованого, із середньою-спеціальною освітою, неодруженого, який має на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000117 від 14.02.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України,-

установив

Зміст оскарженого судового рішення

Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання старшого слідчого СВ ВП № 5 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області та відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 07.06.2025 року, з визначенням розміру застави у розмірі 80 (вісімдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що прокурором надано матеріали (докази), якими обґрунтовується підозра та які є достатніми для переконання що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник підозрюваного ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій вважає оскаржувану ухвалу необґрунтованою, просить її скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого та обрати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або зменшення розміру застави до 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що пред`явлена ОСОБА_7 підозра є необґрунтованою, ризики, на які посилається слідчий у клопотанні не доведені; оскаржувана ухвала не містить обґрунтувань щодо неможливості застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу або визначення застави у значно меншому розмірі.

Крім того наголошує, що попри презумпцію невинуватості закріплену у Конституції України та того, що ОСОБА_7 раніше не судимий, має постійне місце проживання, проживає із сім`єю, є порядною людиною, слідчий суддя зробив висновки, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин, а визначена сума застави є непомірною для нього та його родини.

Заслухавши суддю-доповідача; пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та захисникаОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Згідно частини 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України вказує, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Рішення слідчого судді має чітко відповідати вимогам КПК України, у відповідності до яких воно постановлюється. В протилежному випадку рішення слідчого судді є незаконним.

Зазначені вимоги суд першої інстанції виконав в повному обсязі. В оскарженій ухвалі слідчий суддя навів належні та достатні мотиви для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

За таких обставин, на думку апеляційного суду, відсутні підстави стверджувати про необґрунтованість та невмотивованість судового рішення.

У відповідності до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з приписом п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя при постановленні ухвали в повній мірі дотримався та врахував зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що у провадженні СВ ВП № 5 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області знаходиться кримінальне провадження № 0000117 від 14.02.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Так, органом досудового розслідування ОСОБА_7 інкримінується вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.

За версією органу досудового розслідування встановлено, що у лютому місяці 2025 року, більш точного часу під час проведення досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_9 , будучи обізнаним про те, що ОСОБА_7 , займається оформленням документів, із подальшим наданням відповідним посадовим особам, які слугують підставою для отримання відстрочки в умовах воєнного стану або документів, які надають право на безперешкодне пересування по місту в умовах воєнного стану, звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Так, 18 березня 2025 року, приблизно об 18:05 годині, ОСОБА_9 діючи під контролем правоохоронних органів, з метою перевірки дійсних намірів ОСОБА_7 та спостереженням за його поведінкою, звернувся до останнього за для оформлення відповідних документів, які слугують підставою для отримання відстрочки в умовах воєнного стану або документів, які надають право на безперешкодне пересування по місту в умовах воєнного стану. У ході діалогу між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 останній запитав, який порядок отримання таких документів та які повноваження при цьому надаються та чи це все законно.

У подальшому, ОСОБА_7 , розуміючи необізнаність ОСОБА_9 у юридичних питаннях вказаної сфери спрямованості, переслідуючи злочинний умисел направлений на одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням такої вигоди, 21.03.2025 року, приблизно об 18:50 годині, у невстановленому слідством місці, під час телефонної розмови з ОСОБА_9 , повідомив останньому про можливість надання йому відповідних документів, які слугують підставою для отримання відстрочки в умовах воєнного стану та які надають право на безперешкодне пересування по місту в умовах воєнного стану, при цьому вказавши про те, що це будуть наступні документи, а саме офіційне посвідчення працівника та службовий жетон «НАБУ». При цьому, ОСОБА_7 , висунув вимогу до ОСОБА_9 про надання неправомірної вигоди у вигляді 3000 доларів США, за вказані дії, в інакшому випадку проводити будь-які дії з оформлення документів, які слугують підставою для отримання відстрочки в умовах воєнного стану або документів, які надають право на безперешкодне пересування по місту в умовах воєнного стану, не буде. ОСОБА_7 зазначив ОСОБА_9 , що у випадку відмови від його послуг, останнього можуть мобілізувати посадові особи Територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки на військову службу, оскільки останній вже мав інцидент із отриманням штрафу.

21.03.2025 року, приблизно о 19:00, ОСОБА_9 , діючи під контролем правоохоронних органів, у телефонному режимі, з метою перевірки дійсних намірів ОСОБА_7 та спостереженням за його поведінкою, погодився на пропозицію ОСОБА_7 та вони домовилися на зустріч після збору ОСОБА_9 пакету документів, необхідних для оформлення нібито посвідчення НАБУ із відповідним жетоном.

Крім того, 26.03.2025 року, приблизно 19:00, під час телефонної розмови між ОСОБА_9 , який діяв під контролем правоохоронних органів, з метою перевірки дійсних намірів із ОСОБА_7 , останній підтвердив законність оформлення посвідчення НАБУ із відповідним жетоном, що наддасть можливість ОСОБА_9 мати право для отримання відстрочки в умовах воєнного стану та безперешкодно пересуватися по місту в умовах воєнного стану, після отримання неправомірної вигоди.

У подальшому, 08.04.2025 року, о 13:32 год, у телефонній розмові, ОСОБА_7 , діючи умисно та протиправно, переслідуючи корисливий мотив, з метою отримання неправомірної вигоди для себе, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, домовився про зустріч із ОСОБА_9 після збору останнім пакету документів необхідних для оформлення відповідних документів у вигляді посвідчення НАБУ та відповідного жетону, які нададуть можливість ОСОБА_9 мати право для отримання відстрочки в умовах воєнного стану та безперешкодно пересуватися по місту в умовах воєнного стану.

Далі, 08.04.2025 року, близько 14:00 год, у телефонній розмові, ОСОБА_7 реалізуючи свій злочинний умисел з метою незаконного збагачення, призначив зустріч з ОСОБА_9 задля отримання пакету документів, для подальшого їх оформлення та отримання неправомірної вигоди, на що ОСОБА_9 погодився.

В подальшому, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на отримання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням такої вигоди, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій і бажаючи їх настання, 08.04.2025 року, о 19:00 годин, перебуваючи у автомобілі марки «Lexus» моделі «GS350» у кузові білого кольору із номерним знаком НОМЕР_1 , за адресою: м. Одеса, пров. Щепний, біля будинку № 9, ОСОБА_7 одержав від ОСОБА_9 неправомірну вигоду в розмірі 3000 доларів США за вплив на відповідних працівників НАБУ за прийняття рішення про видачу ОСОБА_9 офіційного посвідчення працівника НАБУ та службового жетону цього ж органу.

Після отримання неправомірної вигоди в розмірі 3000 доларів США за вплив на відповідних працівників НАБУ за прийняття рішення про видачу ОСОБА_9 офіційного посвідчення працівника НАБУ та службового жетону цього ж органу, ОСОБА_7 був затриманий правоохоронними органами.

08.04.2025 року ОСОБА_7 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

09.04.2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, а саме - одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням такої вигоди.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень підтверджується наступними матеріалами кримінального провадження, а саме протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 13.02.2025 року; протоколом допиту та додаткового свідка ОСОБА_9 від 14.02.2025 року та від 31.03.2025 року; дорученням на проведення слідчих дій; рапортом від 14.02.2025 року; протоколом обшуку від 08.04.2025 року; протоколом додаткового допиту свідка ОСОБА_10 від 08.04.2025 року; протоколом додаткового допиту свідка ОСОБА_11 від 08.04.2025 року; протоколом обшуку від 08.04.2025 року.

Не погоджуючись із доводами захисника про те, що стороною обвинувачення не було доведено наявності ризиків, які були б підставою для застосування найбільш суворого запобіжного заходу, апеляційний суд наголошує на таких обставинах.

У відповідності до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Апеляційний суд погоджується з доводами клопотання слідчого та висновками слідчого судді стосовно існування ризиків що підозрюваний ОСОБА_7 може здійснити спроби переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання, продовжувати вчиняти злочини оскільки не має законних джерел для існування, які обумовлені обґрунтованістю підозри у вчиненні кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, тяжкістю покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення.

Наявні в матеріалах кримінального провадження докази та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі та усвідомлюючи передбачене законодавством за вчинення інкримінованого йому кримінальне правопорушення покарання, може переховуватися від органів досудового слідства та суду. Так, з огляду на військову агресію проти України в уповноважених органів ускладнене здійснення належного контролю за перетином особами державного кордону України. Зазначена обставина свідчить про можливість його перетину, у тому числі поза офіційними пунктами пропуску. А тому існуючі законодавчі обмеження для виїзду громадян України за кордон, на що звертала увагу сторона захисту, не виключають такої можливості.

Апеляційний суд вважає правильним висновок слідчого судді про те, що наведені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що ОСОБА_7 , усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, не маючи стримуючих факторів у вигляді міцних соціальних зв`язків, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Зазначений ризик підвищений специфікою інкримінованого злочину.

Водночас, слідчим суддею також встановлена наявність ризиків того, що ОСОБА_7 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню, які у даному провадженні відсутні та органом обвинувачення не встановлювались та вчинення яких на даній стадії підозрюваному не інкримінувалось.

Водночас, у зв`язку з наявністю ризиків можливого переховування від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності та можливості вчинити інше кримінальне правопорушення, апеляційний вважає застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою виправданим, а доводи сторони захисту в цій частині необґрунтованими.

В зв`язку з наведеним апеляційний вважає застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою виправданим, а доводи сторони захисту в цій частині необґрунтованими, оскільки підстав для застосування інших більш м`яких запобіжних заходів відносно ОСОБА_7 в судовому засіданні встановлено не було, зокрема, застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та особистого зобов`язання є недоцільним, з огляду на м`якість, а також встановлені в судовому засіданні ризики, не забезпечать належне виконання підозрюваним обов`язків.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про існування достатніх підстав для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні тяжкого злочину, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою.

Доводи захисника про необхідність зменшення розміру застави, непомірність його для підозрюваного, колегія суддів визнає безпідставними, оскільки менший розмір застави, з великою вірогідністю може виявитися недостатнім для гарантування запобігання встановленим ризикам.

Слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України (ч. 3 ст. 183 КПК України).

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя виходив з того, що у клопотанні слідчий, а в судовому засіданні прокурор, посилаючись на характер вчиненого кримінального правопорушення, просили у разі постановлення слідчим суддею ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити підозрюваному заставу у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму працездатних осіб.

Як встановлено вище, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, тобто тяжкого кримінального правопорушення, а тому враховуючи положення п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо нього, за загальним правилом, має визначатися у межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Натомість, апеляційний суд вважає, що оскільки ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого корисливого кримінального злочину, пов`язаного із одержанням неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням такої вигоди, що опосередковано впливає на обороноздатність держави та свідчить про підвищену суспільну небезпеку протиправних дій, розмір винагороди за вчинення інкримінованих дій, розмір доходів, а також високий ступінь встановлених ризиків, то слідчий суддя прийшов обґрунтованого висновку, що лише застава в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 242240 грн. зможе забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_7 обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Так, розмір застави повинен бути достатнім стримуючим фактором для підозрюваного, щоб не здійснити втечу. При цьому, не допускається встановлення такого розміру застави, що є завідомо непомірним для цієї особи та призводить до неможливості виконання застави і перетворюється на безальтернативне ув`язнення.

Водночас, вказаний розмір застави в той же день сплачений та ОСОБА_7 вийшов з-під варти, що свідчить про необґрунтованість доводів апеляційної скарги про непомірність визначеної застави для підозрюваного та його родини.

За вказаних вище обставин, запобіжний захід у виді застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб буде достатнім стимулюючим фактором, який би підозрюваний або інша особа (заставодавець) боялися б втратити внаслідок невиконання процесуальних обов`язків. Такий розмір застави є розумним з огляду на необхідність виконання завдань кримінального провадження та не може бути визнаний завідомо непомірним для підозрюваного.

Твердження сторони захисту про неврахування даних про особу підозрюваного, колегія суддів визнає неспроможними, оскільки всі дані про його особу були враховані при постановленні судового рішення.

Таким чином, апеляційний суд приходить до переконання, що органом досудового розслідування була доведена неможливість застосування на даному етапі досудового розслідування відносно підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого, ніж тримання під вартою, запобіжного заходу, для запобігання названим вище ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та продовження їх існування, у зв`язку з чим неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід.

Також, слідчим суддею було вирішено, у разі внесення застави, покласти на підозрюваного ОСОБА_7 обов`язки строком на 2 (два) місяці, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України: 1) прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду; 2) прибувати до слідчого з періодичністю: один раз в тиждень; 3) не відлучатися з місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду; 4) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; 5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги захисника про те, що, встановивши такий обов`язок як не відлучатися з місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду, фактично слідчий суддя застосував відносно підозрюваного ОСОБА_7 , апеляційний суд визнає їх необґрунтованими, оскільки при визначенні альтернативного запобіжного заходу, встановлення певних обов`язків, які покладаються на підозрюваного слідчим суддею є правом суду та визначаються з урахуванням обставин кримінального провадження та даних про особу підозрюваного.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про неспроможність доводів апеляційної скарги захисника стосовно незаконності оскарженої ухвали, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді - залишенню без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 10.04.2025 року, відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненнікримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4