Справа № 333/5167/25
Провадження № 1-кс/333/2721/25
УХВАЛА

12 серпня 2025 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , старшого слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Мелітополі, ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , його захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя клопотання старшого слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Мелітополі ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0004400, відомості про яке внесені до ЄРДР 12.06.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України стосовно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Запоріжжі, громадянина України, має середню освіту, не одруженого, перебував на посаді номеру 3-ї обслуги міномета 1-го мінометного взводу мінометної батареї військової частини № НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого та додані до нього матеріали, -

ВСТАНОВИВ:

12.08.2025 року старший слідчий першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Мелітополі, ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 , обґрунтовуючи його таким.

Першим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Мелітополі здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0004400 від 12.06.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_2 НГУ (по стройовій частині) від 21.01.2025 №29, військовослужбовця солдата ОСОБА_5 призначено на посаду номера обслуги 3-ї обслуги міномета 1-го мінометного взводу мінометної батареї військової частини НОМЕР_2 НГУ та вважається, що він справи та посаду прийняв і приступив до виконання обов`язків за посадою.

Відповідно до Указу Президента України ОСОБА_7 від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому, відповідними Указами Президента України ОСОБА_7 , правовий режим воєнного стану в Україні продовжувався та діє до теперішнього часу.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби, солдат ОСОБА_5 , відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі Статуту), ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України (надалі Статуту), бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Разом з цим, солдат ОСОБА_5 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

Так, 06.04.2025 о 08:00 ОСОБА_5 вибув у короткочасну відпустку, з дозволу командування, залишив місце несення військової служби місце дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_2 НГУ, та зобов`язаний був прибути після завершення короткочасної відпустки 07.04.2025 о 08:00 до місця несення служби в Шевченківському районі м. Запоріжжя.

07.04.2025 о 08:00, солдат ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби, в умовах воєнного стану, не з`явився на службу з короткочасної відпустки до місця дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_2 НГУ, яке розташоване в АДРЕСА_2 та до 12.06.2025, тобто тривалістю понад три доби, обов`язки військової служби не виконував, до місця військової служби безпідставно не прибував, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживав жодних заходів для з`явлення до місця військової служби, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового та цивільного управління, за наявності реальної можливості для цього.

Таким чином, військовослужбовець ОСОБА_5 за викладених вище обставин, підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 5 ст. 407 КК України нез`явленні вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану.

13.06.2025 року слідчим було повідомлено про підозру ОСОБА_5 .

Того ж дня, 13.06.2025 року, слідчим суддею Комунарського районного суду м. Запоріжжя було відмовлено у задоволенні клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у зв`язку з чим останнього було направлено до місця проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України.

18.06.2025 року військовослужбовцю ОСОБА_5 вручено направлення на проходження медичного огляду у військово-лікарській комісії.

30.06.2025 року, згідно з рапортом командира роти бойового та матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_2 НГУ капітана ОСОБА_8 , було виявлено факт відсутності солдата ОСОБА_5 у пункті постійної дислокації зазначеної військової частини. На телефонні дзвінки останній не відповідав, його місцезнаходження було невідомим.

09.07.2025 року співробітниками поліції відділення поліції №5 Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області встановлено місцезнаходження ОСОБА_5 .

09.07.2025 року слідчим суддею Комунарського районного суду м. Запоріжжя застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 до 13.08.2025 року у ДУ «Запорізькій слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_5 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України підтверджується зібраними під час досудового розслідування належними та допустимими доказами у їх сукупності.

Постановою керівника Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_9 від 11 серпня 2025 року строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0004400 продовжено до трьох місяців, тобто до 13 вересня 2025 року включно.

Необхідність продовження до підозрюваного ОСОБА_5 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлюється наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Метою та підставами застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Так, ризик, передбачений п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовується, тим, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років, у зв`язку із чим розуміючи тяжкість покарання у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення покарання. Зазначений ризик, окрім іншого підтверджується тим, що ОСОБА_5 достовірно знаючи про обов`язок перебувати у місці несення служби переховується від військового командування, органу досудового розслідування, прокуратури, слідчого судді, суду.

Ризик, передбачений п.2 ч.1 ст.177 КПК України, обґрунтовується тим, що на даний час у рамках досудового розслідування зазначеного кримінального провадження не встановлено усі обставини, що мають значення для досудового розслідування та не встановлені всі можливі свідки вказаного кримінального правопорушення.

Хоча органом досудового розслідування на даний час виконаний певний обсяг слідчих дій, завдяки яким вдалось встановити причетність ОСОБА_5 до вчинення даного кримінального правопорушення, однак на даний час по кримінальному провадженню встановлюються інші свідки, у зв`язку з чим підозрюваний, перебуваючи на волі, може здійснити тиск на зазначених осіб з метою неповідомлення ними важливих для слідства обставин.

Ризик передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України обґрунтовується тим, що ОСОБА_5 шляхом застосування до свідків методів залякування, фізичного та морального впливу, може вчиняти тиск на них з метою примушування їх змінити раніше надані покази задля уникнення кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину.

Ризик передбачений п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_5 , обґрунтовується тим, що підозрюваний фактично переховуючись від військового командування та органу досудового розслідування продовжував вчинення кримінального правопорушення до моменту його виявлення співробітниками правоохоронних органів, а відтак може вчинити інші злочини, у тому числі на шкоду суверенітету, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, в тому числі з метою прикриття своєї злочинної діяльності.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_5 у разі ухвалення вироку, наслідки злочину, а саме, зниження бойової готовності підрозділу, в умовах воєнного стану та обороноздатності України, підрив військової дисципліни та надання негативного прикладу протиправної поведінки військовому підрозділу, в цілому, в час протистояння відкритій агресії російської федерації, внаслідок нез`явлення на службу, сторона обвинувачення вважає, що виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою забезпечить виконання покладених на підозрюваного процесуальних обов`язків та дасть можливості запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КК України.

Застосувати більш м`які запобіжні заходи до ОСОБА_5 неможливо, оскільки, відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються у вчиненні злочину, передбаченого статтею 408 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою.

На даний час, органом досудового розслідування проводяться слідчі (розшукові) дії спрямовані на встановлення всіх обставин вчинення кримінального правопорушення, у зв`язку з чим для повного та неупередженого розслідування у кримінальному провадженні необхідно виконати певні слідчі та процесуальні дії, проведення та завершення яких потребує додаткового часу.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_10 повністю підтримав клопотання слідчого, просив його задовольнити.

Слідчий ОСОБА_3 також підтримав своє клопотання та додатково пояснив, що 05.08.2025 року він призначив у даному кримінальному провадженні судову психіатричну експертизу з метою встановлення психічного стану підозрюваного ОСОБА_5 . Тому, для завершення досудового розслідування необхідно провести вказану експертизу і після надходження її висновків підготувати обвинувальний акт або клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відповідно до вимог ст.292 КПК України, скласти реєстр матеріалів досудового провадження та надати копії відповідних документів підозрюваному та його захиснику, а також провести інші слідчі та процесуальні дії, необхідність в яких може виникнути під час судового розслідування.

Підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_6 не заперечували проти задоволення клопотання слідчого.

Вислухавши доводи прокурора, підозрюваного та захисника, дослідивши матеріали кримінального провадженні, додані до клопотання слідчого, в їх сукупності, суд дійшов до такого.

У судовому засіданні встановлено, що 12.06.2025 року до ЄРДР були внесені відомості за ч.4 ст.408 КК України за фактом самовільного залишення місця несення служби (кримінальне провадження №0004400).

12.06.2025 року постановою керівника Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_9 визначено групу прокурорів, які здійснюють процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні, в складі: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , старший групи ОСОБА_11

12.06.2025 року постановою заступника керівника першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) ТУ ДБР у місті Мелітополі ОСОБА_14 визначено групу слідчих для здійснення досудового розслідування кримінального провадження №0004400 у складі: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_3 , ОСОБА_24 , старший групи - ОСОБА_3 .

Постановою старшого слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_3 від 12.06.2025 року перекваліфіковано дії солдата ОСОБА_5 у вищевказаному кримінальному провадженні з ч. 4 ст. 408 КК України на ч. 5 ст. 407 КК України.

13.06.2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

13.06.2025 року слідчим суддею Комунарського районного суду м. Запоріжжя було відмовлено у задоволенні клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у зв`язку з чим останнього було направлено до місця проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України.

18.06.2025 року військовослужбовцю ОСОБА_5 вручено направлення на проходження медичного огляду у військово-лікарській комісії.

30.06.2025 року було виявлено факт відсутності солдата ОСОБА_5 у пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України.

09.07.2025 року співробітниками поліції відділення поліції №5 Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області встановлено місцезнаходження ОСОБА_5 .

09.07.2025 року слідчим суддею Комунарського районного суду м. Запоріжжя застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 до 13.08.2025 року у ДУ «Запорізькій слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

11.08.2025 року постановою керівника Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_9 строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні продовжено до 3-х місяців, тобто до 13.09.2025 року (включно).

Клопотання слідчого про продовження строку запобіжного заходу, погоджене із прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_11 , та додані до нього матеріали, підозрюваний ОСОБА_5 отримали 11.08.2025 року, тому встановлений законодавством час для ознайомлення з вказаними матеріалами, був дотриманий, враховуючи початок судового засідання. До матеріалів клопотання додані копії документів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

Вважаю, що прокурором у судовому засіданні доведено, про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України. На думку слідчого судді, зазначене підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

- показаннями свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , які пояснили, що 06.04.2025 року о 08:00 з території військового об`єкту солдат ОСОБА_5 вибув у звільнення, та зобов`язаний був прибути після завершення короткочасної відпустки 07.04.2025 року о 08:00 до місця несення служби. Однак, у зазначений час останній не прибув. На телефонні дзвінки ОСОБА_5 не відповідав, причини своєї неявки керівництво не повідомляв. 12.06.2025 року місцезнаходження ОСОБА_5 було встановлено працівниками поліції, і у подальшому останнього було за добровільною згодою доставлено до військової частини НОМЕР_2 НГУ;

- матеріалами службового розслідування;

- іншими матеріалами кримінального провадження.

Тобто, на даному етапі кримінального провадження підозра відносно ОСОБА_5 є цілком обґрунтована.

Завершити досудове розслідування у даному кримінальному провадженні не надається можливим, так як необхідно провести наступні слідчі, процесуальні дії:

- провести амбулаторну судово-психіатричну експертизу;

- виконати з підозрюваним та його захисником вимоги ст. 290 КПК України;

- після надходження висновків вказаної експертизи підготувати обвинувальний акт або клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відповідно до вимог ст.292 КПК України;

- провести інші слідчі та процесуальні дії, в яких виникне необхідність під час досудового слідства.

Проведення вищевказаних слідчих (розшукових) та процесуальних дій потребує додаткового часу, а їх значення для досудового розслідування має вирішальний характер.

Відповідно до вимог ч.4 ст.199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Згідно з ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Вирішуючи питання наявності ризиків, передбачених п.п. 1,3,4,5 ч.1 ст. 77 КПК України, про які в своєму клопотанні зазначає слідчий, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Щодо ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду

Ризик переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду є основним ризиком, який обґрунтовує необхідність вжиття запобіжних заходів.

Досліджуючи практику Європейського суду з прав людини, можливо дійти висновку, що небезпеку переховування від правосуддя необхідно визначати з урахуванням низки релевантних чинників, серед яких доцільно виокремити особистість обвинуваченого, його моральні якості та переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування, його міжнародні контакти у поєднанні із загрозою суворості можливого покарання (рішення у справах «Пунцельт проти Чехії», «В. проти Швейцарії).

Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею встановлено, що злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 є тяжким та передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років позбавлення волі, що саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Водночас, обвинувачення особи у скоєнні тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є одним з факторів, який має враховувати суд при застосуванні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Тому слідчий суддя вважає, що тяжкість злочину, в якому підозрюють ОСОБА_5 не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, але така підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо не враховувати. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Отже, вирішуючи питання щодо застосування запобіжного заходу, слідчий суддя враховує покарання, що передбачене законом за вчинення тяжкого злочину, який інкримінується ОСОБА_28 та, оцінюючи його у сукупності з іншими наведеними вище обставинами, встановленими в ході розгляду клопотання, дійшов до висновку про наявність ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Також, слідчим суддею враховується і факт переховування ОСОБА_5 від слідства на стадії досудового розслідування навіть після того як слідчий суддя відмовив від застосування до нього будь-якого із запобіжних заходів.

Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення

Під час судового засідання було встановлено, що 13.06.2025 року ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України і в цей же день останній після незастосування до нього жодного з запобіжних заходів був направлений до військової частини НОМЕР_2 НГУ для подальшого проходження військової служби у зв`язку зі згодою останнього про бажання продовження проходження військової служби. Проте, вже 30.06.2025 року знову залишив розташування вказаної військової частини.

Таким чином, ОСОБА_5 навіть після повідомлення йому підозри та надання йому можливості продовжити військову службу, повторно покинув розташування військової частини НОМЕР_2 НГУ та продовжував переховуватися від органів досудового розслідування.

Вказане свідчить про наявність ризику продовжити ОСОБА_5 кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.407 КК України

Слідчий суддя також враховує, що ОСОБА_5 має постійне місце мешкання та реєстрації, не одружений, перебував на військовій службі, раніше не судимий. Водночас, навіть наявність у нього певних соціальних зв`язків не спростовує висновки слідчого судді про можливе продовження підозрюваним кримінального правопорушення.

Щодо ризиків незаконного впливу на свідків та перешкоджання у цьому кримінальному провадженні

Перевіряючи наявність ризику незаконного впливу на свідків, слідчий суддя враховує встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного ст. 615 цього Кодексу (частина 4 статті 95 КПК України).

Отже, на переконання слідчого судді, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом, крім випадків неможливості отримання безпосередньо судом таких показань внаслідок обставин, пов`язаних із введенням воєнного стану на території України. За таких обставин, заборона спілкуватися з певними визначеними особами, як наслідок встановлення ймовірного впливу на них, є об`єктивною необхідністю забезпечення «недоторканості» показань інших учасників кримінального провадження, які мають доказову цінність.

Водночас, жодних відомостей про те, що ОСОБА_5 намагався впливати на свідків, які були допитані під час досудового розслідування, а також та інших осіб, прокурор та слідчий у судовому засіданні не надали.

Виходячи із фактичних обставин, а саме, що свідки є військовослужбовцями військової частини НОМЕР_2 НГУ, куди підозрюваний ОСОБА_5 категорично не бажає повертатися на військову службу, тому вважаю, що вказаний ризик є недоведеним під час судового розгляду.

На думку слідчого судді недоведеним жодними доказами є і ризик перешкоджання ОСОБА_5 у цьому кримінальному провадженні іншим шляхом.

Таким чином, слідчий суддя при аналізі пояснень учасників судового засідання, доказів у кримінальному провадженні, даних, що характеризують підозрюваного, дійшов до висновку, що ризики, передбачені п.п.1,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування від органу досудового розслідування та суду, можливість продовження вчинення кримінального правопорушення, продовжують існувати. Вказані ризики, на думку слідчого судді є досить вагомим у даному випадку, тому клопотання слідчого про продовження до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно задовольнити до строку закінчення досудового розслідування.

Також, слідчий суддя враховує, що відповідно до ч.7 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (тримання під вартою).

Необхідність продовження застосування такого запобіжного заходу до підозрюваного, що обмежує його особисту недоторканість, не буде суперечити нормі ст.5 ч.1 п. «b» Європейської конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», за якою особи можуть бути арештовані для виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом та рішенню Європейського суду з прав людини справа «Чанєв проти України» від 09.10.2014 року.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

09.07.2025 року слідчим суддею Комунарського районного суду м. Запоріжжя стосовно ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання з альтернативним запобіжним заходом - заставою у розмірі 50 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, яку вважаю за необхідне залишити у вказаному розмірі.

З урахуванням вимог ст.7 ЗУ «Про державний бюджет на 2025 рік», ОСОБА_5 або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у сумі 151 400 (сто п`ятдесят тисяч чотириста) грн.

У разі внесення вказаної застави на підозрюваного ОСОБА_5 покладаються обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст.182 КПК України у разі внесення застави згідно з ухвалою слідчого судді, суду щодо особи, стосовно якої раніше було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, передбачені цією частиною роз`яснення здійснюються уповноваженою службовою особою місця ув`язнення.

Враховуючи продовження строку досудового розслідування постановою прокурора до 13.09.2025 року, вважаю, що строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_5 необхідно продовжити в межах зазначеного строку досудового розслідування, тобто до 12.09.2025 року (включно).

Керуючись, ст. ст. 176, 177, 178, 182, 183, 184, 194, 196, 199, 206 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Мелітополі ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0004400, відомості про яке внесені до ЄРДР 12.06.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України стосовно ОСОБА_5 задовольнити частково.

Продовжити ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням його в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України по 12.09.2025 року (включно).

ОСОБА_5 або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 151 400 (сто п`ятдесят тисяч чотириста) грн.

У разі внесення вказаної застави на ОСОБА_5 покладаються наступні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

1) не відлучатися за межі м. Запоріжжя, без дозволу слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження;

2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання.

3) прибувати до слідчого, прокурора, судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, один раз на тиждень у час, визначений вказаною посадовою особою.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розміру, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення має негайно здійснити розпорядження про звільнення з-під варти та повідомити письмово слідчого, прокурора та слідчого суддю Комунарського районного суду м. Запоріжжя.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний ОСОБА_5 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення до Запорізького апеляційного суду. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Виконання ухвали доручити начальнику ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Копію ухвали вручити прокурору, підозрюваному, захиснику підозрюваного, а також надіслати начальнику ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України для виконання.

Повний текст ухвали складено 14.08.2025 року.

Слідчий суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1