ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2467/25 Справа № 188/1556/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 на ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2025 року в об`єднаному кримінальному провадженні № 0000345, № 0000058, про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби за контрактом в посаді солдата резерву 64 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні "солдат",

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_7

в режимі відеоконференції

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А :

За ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2025 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід, у вигляді тримання під вартою на 60 днів, строком до 23 серпня 2025 року в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, за вчинення яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до семи років, що свідчить про обґрунтоване продовження існування ризиків передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду; незаконного впливу на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, а також вчинення іншого кримінального правопорушення.

Під час провадження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом також було враховано, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти встановленим ризикам.

В апеляційній скарзі:

- захисник просить ухвалу суду скасувати та обрати обвинуваченому ОСОБА_6 менш суворий запобіжний захід, у вигляді домашнього арешту, а також розглянути можливість застосування до обвинуваченого застави у мінімальному розмірі.

В обґрунтування вказує, що обвинувачений ОСОБА_6 перебуває під вартою понад десять місяців, а тому, ризики, які були підставою для для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не можуть продовжувати існувати зі сплином часу.

Зазначає, що заявлені прокурором ризики, є лише припущенням останнього, оскільки не підтверджені жодними доказами.

Крім того зазначає, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання за місцем реєстрації, має на утриманні неповнолітню доньку, а також матір та батька пенсіонерів похилого віку.

Заслухавши обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які просили задовольнити вимоги апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги захисника, перевіривши та обговоривши доводи і вимоги апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , в достатній мірі досліджені обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання останнього під вартою та зроблений обґрунтований висновок про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.

Врахована наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, а також продовження існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду; незаконного впливу на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, а також вчинення іншого кримінального правопорушення.

Враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності, існують підстави вважати, що продовжують існувати вказані вище ризики.

Крім того враховується, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень проти життя та здоров`я особи, а також проти громадської безпеки, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до семи років. Зазначені обставини дають підстави для висновку, що обвинувачений ОСОБА_6 , усвідомлюючи покарання, яке йому загрожує, в разі визнання винуватим, може здійснити спроби переховування від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні, а також, з огляду на кількість епізодів злочинної діяльності, продовжує існування ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.

Як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує введення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Таким чином, продовження існування зазначених вище ризиків у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діянь, які інкримінується останньому, та більш м`які запобіжні заходи, в тому числі і у виді визначення застави, як на це вказує захисник, не забезпечать належної його процесуальної поведінки, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Отже, продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , є таким, що в повній мірі відповідає наведеним вище нормам закону, правовим позиціям Європейського Суду з прав людини та обставинам цього кримінального провадження і на даному етапі кримінального провадження зможе запобігти визначеним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_6 під вартою, як на це посилається захисник в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що встановлені щодо цього обвинуваченого ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України, є виключно вагомими та попередження їх можливе лише за умови ізоляції обвинуваченого ОСОБА_6 від суспільства.

Що стосується посилання захисника на те, що обвинувачений ОСОБА_6 має постійне місце проживання за місцем реєстрації, має на утриманні неповнолітню доньку, а також матір та батька пенсіонерів похилого віку, то ці обставини не можуть бути достатнім важелем для зменшення встановлених ст. 177 КПК України ризиків, крім того, ці обставини існували і на момент вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, проте жодним чином не виступили стримуючим фактором в поведінці обвинуваченого.

При цьому колегія суддів враховує тривале перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, та звертає увагу, що оскільки на даний час судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення і триває судовий розгляд, з огляду на положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно дотримуватись розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжити термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та вмотивованою, підстави для її скасування відсутні, тому апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2025 року в об`єднаному кримінальному провадженні № 0000345, № 0000058 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4