КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 752/8402/25 Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/3889/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 01 травня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Попасна, Луганської області, громадянина України, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 01 травня 2025 року задоволено клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_10 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком шістдесят діб, а саме по 28.06.2025 року до 09 год. 00 хв. включно.

Контроль за виконанням ухвали покладено на прокурора у кримінальному провадженні.

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_6 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 01 травня 2025 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про застосування відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Також захисник просила у випадку, якщо суд дійде переконання про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, застосувати в межах строку досудового розслідування до ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, а у випадку, якщо суд дійде переконання про наявність підстав для утримання ОСОБА_7 під вартою - визначити заставу у розмірі, передбаченому п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги, захисник посилається на те, що під час розгляду клопотання про обрання відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу, слідчим суддею Голосіївського районного суду міста Києва залишено поза увагою відсутність законних підстав для затримання ОСОБА_7 .

Так, згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, з метою приводу від 30.04.2025 року, складеного слідчим відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_11 , підставою затримання ОСОБА_7 є: п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України, а саме: наявні випадки для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду, визначені статтею 208 цього Кодексу, або виникли обґрунтовані обставини, які дають підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні злочину, - уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати таку особу.

При цьому, досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00000759 триває ще з 25.06.2024 року.

Під час проведення обшуку 30.04.2025 року у період часу з 06 год. 40 хв. по 08 год. 59 хв за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 , не виявлено та не вилучено предметів чи речовин, які вилучені законом з обігу.

На думку сторони захисту, враховуючи викладене, та те, що кримінальне правопорушення, що інкримінується ОСОБА_7 , не підпадає до тяжкого корупційного злочину та до злочинів, передбачених статтями 255, 255-1, 255-2 КК України, законних підстав для затримання ОСОБА_7 не було.

Крім цього, апелянт вважає, що слідчий суддя не врахував стан здоров`я підозрюваного, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців.

Зазначає, що ОСОБА_7 протягом багатьох років проживає у м. Києві, де має міцні соціальні зв`язки. За місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_7 не має можливості проживати з причин, що не залежать від його волі, оскільки на даний час територія міста окупована рф. За місцем проживання, за адресою: АДРЕСА_2 проживає разом з цивільною дружиною ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка наразі перебуває на п`ятому місяці вагітності. Крім того, ОСОБА_7 має на утриманні дитину від першого шлюбу.

Також, ОСОБА_7 не зацікавлений залишати межі м. Києва, оскільки останньому з метою повного, швидкого та об`єктивного проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001426 від 22.04.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, в якому останній є потерпілим, необхідно з`являтися до слідчого Дніпровського управління поліції ГУНП в м. Києві для участі у проведенні слідчих дій.

Крім того, на даний час ОСОБА_7 проходить лікування та реабілітацію після отриманої травми: відкритий відламковий перелом обох кісток н/третини лівої гомілки зі зміщенням відламків, що підтверджується копією виписки №253838 з медичної карти стаціонарного хворого.

Окрім того, ОСОБА_7 має хворобу серця та встановлений діагноз: блокада передньо-верхньої гілки лівої ніжки пучка Гіса, що потребує дообстеження.

Таким чином, тримання під вартою та ненадання своєчасної та належної медичної допомоги може негативно вплинути на стан здоров`я ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі захисник також посилається на те, що слідчим суддею Голосіївського районного суду міста Києва залишено поза увагою питання щодо можливості визначення розміру застави при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Оскільки запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, який застосовується лише тоді, коли є підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та його належної поведінки, захисник вважає, що слідчий суддя при обранні запобіжного заходу мав би об`єктивно оцінити наявність передбачених ризиків, які б мали бути доведені стороною обвинувачення.

Апелянт вказує, що у клопотанні слідчого формально зазначено про наявність усіх, передбачених КПК України ризиків та жодним чином не надано належного обґрунтування жодному із них.

Відповідно до матеріалів, доданих до клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, немає жодного документу, який би міг свідчити про те, що ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

ОСОБА_7 раніше не судимий, протягом багатьох років проживає у м. Києві, де має міцні соціальні зв`язки, має на утриманні дитину від першого шлюбу.

За місцем проживання, за адресою: АДРЕСА_2 проживає протягом тривалого часу разом з цивільною дружиною ОСОБА_12 , з якою на даний час очікують народження спільної дитини.

На даний час винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не доведена, а досудове розслідування у кримінальному провадженні здійснюється з рядом процесуальних та інших порушень, а відповідно статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Також, ОСОБА_7 є особою військовозобов`язаною та у зв`язку з тим, що відповідно Указу Президента України продовжено дію воєнного стану на території України, до військовозобов`язаних осіб діє обмеження, що полягає у забороні виїзду за межі країни.

Крім того, судом може бути покладено на ОСОБА_7 обов`язок, передбачений п. 8 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, що унеможливить його виїзд.

Апелянт зауважує, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №00000759 триває з 25.06.2024 року та в рамках його проведення на даний час, працівниками поліції вже вилучено всі речові докази та проведено відповідні судові експертизи, що підтверджується додатками до клопотання.

Захисник стверджує, що посилання сторони обвинувачення на те, що під час проведення обшуку ОСОБА_7 викинув з вікна контейнер, у якому виявлено речовину світлого кольору, нічим не підтверджується, а тому не може бути прийнято до уваги під час розгляду клопотання.

На переконання захисника реальність існування ризику впливати на інших осіб, в тому числі свідків, жодним чином не обґрунтований та ґрунтується лише на припущеннях.

ОСОБА_7 не є впливовою людиною та не має значного матеріального забезпечення, тому ніяким чином не може та не має на меті впливати на осіб у кримінальному провадженні.

Крім того, у клопотанні про застосування запобіжного заходу не вказано дані свідка, з яким нібито знайомий ОСОБА_7 , та до клопотання долучено лише один допит свідка, справжні анкетні дані якого залишено в таємниці.

В обґрунтування ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, стороною обвинувачення зазначається, що ОСОБА_7 , як організатор організованої групи, може повідомити інших осіб, причетних до скоєння ряду вказаних кримінальних правопорушень (а саме невстановлених на цей час в ході досудового розслідування осіб), в тому числі із числа правоохоронних органів, про хід досудового розслідування, результати проведення слідчих дій та допомогти останнім уникнути від відповідальності.

Проте, наскільки відомо з тексту повідомлення про підозру, всі співучасники вже встановлені та про причетність працівників правоохоронних органів взагалі не зазначається.

ОСОБА_7 раніше не судимий, та попередньо не притягувався до кримінальної відповідальності у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, є лише припущенням сторони обвинувачення та не є доведеним.

Захисник вважає, що враховуючи всі зазначені в апеляційній скарзі обставини, в тому числі недоведеність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, є всі підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу, що забезпечить належну поведінку підозрюваного ОСОБА_7 та виконання покладених на нього обов`язків, а у разі залишення ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 01.05.2025 року без змін - для визначення розміру застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_7 процесуальних обов`язків.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити з наведених у ній підстав, пояснення прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів, у провадженні відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження №0000759 від 25.06.2024 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311 КК України, за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України.

30.04.2025 року ОСОБА_7 затримано у порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

30.04.2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

01.05.2025 року слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 , за погодженням з прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_10 , звернувся до слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком шістдесят діб, без визначення розміру застави.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що досудовим розслідуванням встановлено, що у червні 2024 року ОСОБА_7 та ОСОБА_13 , діючи умисно та з корисливих мотивів, створили організовану групу з метою незаконного виготовлення, зберігання, перевезення та збуту психотропної речовини - амфетаміну (у великих та особливо великих розмірах) та наркотичного засобу - канабісу.

До складу групи увійшли ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , кожен з яких мав визначені ролі у виготовленні, транспортуванні та збуті.

Виготовлення амфетаміну здійснювалось у спеціально облаштованому місці за адресою: АДРЕСА_3 . Протягом червня 2024 - квітня 2025 року організована група здійснила низку незаконних збутів амфетаміну в м. Києві, що підтверджено результатами оперативних закупок та негласних слідчих (розшукових) дій, вилученням психотропної речовини та прекурсорів (фенілнітропропен). Збут здійснювався як безпосередньо через учасників групи «з рук у руки», так і шляхом поштових відправлень.

У ході документування діяльності групи встановлено, що ОСОБА_13 та ОСОБА_7 координували злочинну діяльність, ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 відповідали за збут амфетаміну наркозалежним особам та пошуком клієнтів, ОСОБА_17 та ОСОБА_18 займалися виготовленням психотропної речовини. Протиправна діяльність мала системний характер і здійснювалася з дотриманням заходів конспірації.

Дії організаторів і учасників групи кваліфіковані за ознаками виробництва, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення, з метою збуту наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, у великих та особливо великих розмірах, вчинених організованою групою.

30.04.2025 року у порядку ст. 208 КПК України затримано ОСОБА_7 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

У вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, 30.04.2025 року повідомлено про підозру: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю м. Попасна, Луганської області, одруженому, маючому на утриманні доньку, 2012 року народження, офіційно не працевлаштованому, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , громадянину України, неодруженому, раніше судимому вироком Деснянського районного суду міста Києва від 26.04.2021 року за ч. 1 ст. 289 КК України із призначенням покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців.

Слідчий у клопотанні вказав, що обґрунтованість підозри ОСОБА_7 повністю підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами у їх сукупності.

У клопотанні слідчий зазначив, що санкція кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 307 КК України передбачає позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, тобто відповідно до ч. 6 ст. 12 КК України зазначене кримінальне правопорушення відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.

Під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Сторона обвинувачення стверджує, що ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, що створює підстави вважати, що він може переховуватись від слідства та суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України). Крім того, під час обшуку за місцем його проживання зафіксовано факт знищення речових доказів, що свідчить про намір перешкоджати розслідуванню та знищувати докази (п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України). Підозрюваний має зв`язки з учасниками організованої групи та свідками, що дає йому можливість впливати на них з метою зміни або спотворення показів (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України). Також існує ризик повідомлення співучасникам інформації про хід слідства, що може перешкодити встановленню істини (п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України). Нарешті, враховуючи попередні судимості та факти продовження злочинної діяльності після звільнення з-під судового покарання, існує ризик вчинення нових злочинів (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Таким чином, слідчий вважає, що застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 менш суворих запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти вищевказаним ризикам, оскільки лише перебування ОСОБА_7 під вартою зможе забезпечити запобігання можливості ухилення останнього від органів розслідування та суду, незаконного впливу на свідків у цьому та інших кримінальних провадженнях, а також перешкоджання розслідуванню іншим чином.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 01 травня 2025 року задоволено клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_10 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком шістдесят діб, а саме по 28.06.2025 року до 09 год. 00 хв. включно.

Контроль за виконанням ухвали покладено на прокурора у кримінальному провадженні

Колегія суддів погоджується з вищенаведеними висновками слідчого судді, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд згідно змісту вимог ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, слідчий суддя з`ясував, що наведені у ньому дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України.

Зокрема, обґрунтованість повідомленої підозри у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень підтверджується зібраною у кримінальному провадженні сукупністю доказів, а саме:

- рапортом управління карного розшуку ГУНП у м. Києві щодо отримання інформації про групу осіб, яка налагодила незаконне виготовлення, придбання, зберігання, перевезення та збут наркотичних засобів, психотропних речовин на території міста Києва та Київської області в особливо великих розмірах;

- рапортом ГУ СБ України у м. Києві та Київській області щодо отримання інформації про вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним виготовленням, придбанням, зберіганням та збутом наркотичних засобів, психотропних речовин, вчинені групою осіб;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_4 від 28.12.2024 року, яка повідомила, що ОСОБА_7 організував збут психотропної речовини;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_4 від 30.12.2024 року, яка повідомила, що придбала у ОСОБА_7 за адресою: м. Київ, вул. Рональда Рейгана, 26, психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, у великих розмірах, але масою в речовині не менше ніж 11,123 г, за кошти у сумі 7 500 гривень;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_4 від 09.01.2025 року, яка повідомила, що придбала у ОСОБА_7 за адресою: м. Київ, вул. Рональда Рейгана, 26, спільно із ОСОБА_19 , психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, в особливо великих розмірах, але масою в речовині не менше ніж 22,041 г за кошти у сумі 25 000 гривень;

- протоколами проведення слідчих (розшукових) та процесуальних дій щодо документування незаконних збутів наркотичних засобів та психотропних речовин у формі проведення 7 оперативних закупок, а саме: протоколами огляду місця події (у ході яких вилучені невідомі речовини); висновками проведених експертиз (якими підтверджено збут психотропної речовини амфетамін); протоколами огляду та вручення заздалегідь ідентифікованих засобів - грошових купюр; протоколами про проведення НСРД - контроль за вчиненням злочину відносно: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_7 , ОСОБА_13

- протоколами щодо відбору зразків під час проведення НСРД: протоколом про результати проведення НСРД - накладення арешту на кореспонденцію, огляд і виїмка кореспонденції, де задокументовано збут наркотичного засобу, обіг якого обмежено - канабіс, загальна маса якого невстановлена, з якого відібрано зразок речовини 0,46 г, в якому згідно висновку експерта міститься наркотичний засіб, обіг якого обмежено - канабіс, у розмірі 0,41 г;

- іншими протоколами слідчих дій та матеріалами провадження у сукупності.

Вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень доведена у клопотанні та сумнівів не викликає.

Враховуючи, що слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, встановлювати конкретну кваліфікацію діяння, за яке особа має нести кримінальну відповідальність, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на долучені до клопотання слідчого докази, у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України.

Також, як того вимагає закон, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається слідчий у клопотанні, доведені, з огляду на додані до клопотання докази.

На переконання колегії суддів, з урахуванням наявних у справі матеріалів, вищевказані висновки слідчого судді є правильними.

Зокрема, оцінюючи доведеність наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховування від органів досудового розслідування та/або суду), колегія суддів виходить із того, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжких злочинів за ч. 3 ст. 307 КК України, за які передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна. У разі визнання його винним у кримінальному правопорушенні, це може спонукати останнього до втечі за кордон, зокрема до іншої держави або на тимчасово окуповану територію для тривалого переховування від органів слідства з метою уникнення зазначеного вище покарання.

Наявність ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України (знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення) зумовлено тим, що ОСОБА_7 під час проведення 30.04.2025 року за його адресою: АДРЕСА_2 обшуку, викинув з вікна контейнер, у якому попередньо виявлено речовину світлого кольору, за ознаками схожу на психотропну речовину - амфетамін. Тому, у разі обрання запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, останній матиме доступ до не віднайдених доказів незаконної злочинної діяльності очолюваної ним організованої групи.

Наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України (ризик незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні), вбачається із того, що підозрюваний ОСОБА_7 , зловживаючи своїми зв`язками, будучи знайомим із свідком, буде мати реальну можливість впливати різними способами на останню. Крім того, ОСОБА_7 в ході виконання слідчих дій отримає ряд копій документів, які нададуть останньому можливість безпосередньо, або за участі інших осіб фізично та/або психологічно вплинути на свідків, що може призвести до зміни показів вже допитаних осіб та відмови давати покази встановлених в ході досудового слідства очевидців подій злочинів. Також, враховуючи те, що ОСОБА_7 є організатором групи, за своїм становищем має вплив на підпорядкованих інших підозрюваних учасників групи, які можуть перешкоджати у проведенні подальшого досудового розслідування.

Також, колегія суддів враховує встановлену КПК України процедуру отримання показань від свідків у кримінальному провадженні, за якої на стадії досудового розслідування показання отримуються під час допиту слідчим, прокурором, а на стадії судового розгляду - шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо отримав або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

Тобто ризик впливу на свідків існує не лише під час досудового розслідування при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду, до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. У зв`язку з чим, достатня вірогідність ризику впливу на свідків, оскільки, не будучи обмеженим у вільному доступі до інших осіб, підозрюваний може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі.

Ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України (іншим чином перешкодити кримінальному провадженню) вбачається з того, що ОСОБА_7 , як організатор організованої групи, може повідомляти інших осіб, причетних до скоєння вказаних кримінальних правопорушень, а саме не встановлених на цей час в ході досудового розслідування осіб - співучасників, в тому числі із числа працівників правоохоронних органів, про хід досудового розслідування, результати проведення слідчих (розшукових) дій та допомогти останнім уникнути передбаченої законом відповідальності.

Наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється), обґрунтовується тим, що підозрюваний ОСОБА_7 , будучи особою, яка раніше притягувалась до кримінальної відповідальності та засудженим вироком Деснянського районного суду міста Києва від 26.04.2021 року за ч. 1 ст. 289 КК України із призначенням покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців, на шлях виправлення та перевиховання не став, продовжив свою кримінально-протиправну діяльність та вчинив нові корисливі умисні злочини, пов`язані зі збутом наркотичних засобів, психотропних речовин.

Ґрунтуючись на зазначеному, слідчий суддя дійшов правильного висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, наявність яких встановлена в ході розгляду клопотання органу досудового розслідування, та забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Отже, під час розгляду клопотання органу досудового розслідування, як того вимагає закон, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що обставини, визначені п. п. 1-3 ч. 1 ст. 194 КПК України, які свідчать про наявність встановлених стороною обвинувачення ризиків у даному кримінальному провадженні, обґрунтованість підозри, недостатність застосування менш суворого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам, є обґрунтованими, оскільки вони належним чином вмотивовані та доведені прокурором, при цьому підтверджуються матеріалами справи.

З урахуванням наведеного, на переконання колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 , оскільки встановлені судом обставини достатньо переконливо підтверджують, що менш суворі запобіжні заходи не можуть забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків в даному кримінальному провадженні.

Слідчим суддею враховано обставини справи в сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, в зв`язку з чим відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який, на думку колегії суддів, в сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю інкримінованих йому кримінальних правопорушень та їх наслідками, є обґрунтованим, а тому підстав для відмови у задоволенні клопотання слідчого та застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів не вбачає.

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , ніж тримання під вартою, колегією суддів під час перегляду оскаржуваної ухвали не встановлено.

На переконання колегії суддів, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є пропорційним тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, співрозмірним із тяжкістю інкримінованих підозрюваному кримінальних правопорушень, у повній мірі зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 та запобігти встановленим в ході апеляційного розгляду ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Оцінюючи можливість застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд апеляційної інстанції насамперед використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена ч. 1 ст. 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Колегія суддів зазначає, що ймовірно вчинені ОСОБА_7 кримінальні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 307 КК України, у яких він підозрюється, мають високий ступінь суспільної небезпеки, за обставинами провадження встановлено наявність передбачених ч. 1 ст. 177 КПК ризиків, при цьому рішення суду за результатами розгляду питання щодо можливості застосування запобіжного заходу повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Зважаючи на наявність суспільного інтересу, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про необхідність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів може виявитися недостатнім для забезпечення існуючих ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

На переконання колегії суддів, таке обмеження права ОСОБА_7 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Як вбачається із матеріалів провадження, слідчий суддя, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував конкретні обставини кримінального провадження та дані про особу ОСОБА_7 , який підозрюється у вчиненні особливо тяжких злочинів, непрацевлаштований.

Отже, сукупність зібраних доказів та матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу.

А тому, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про існування підстав для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, який є винятковим запобіжним заходом.

Крім того, застосовуючи щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до положень абзацу 8 ч. 4 ст. 183 КПК України, не визначив йому розмір застави, оскільки він підозрюється у вчиненні особливо тяжких злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, що зумовлює право суду не визначити розмір застави при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Тому, доводи апеляційної скарги захисника про те, що слідчим суддею Голосіївського районного суду міста Києва також залишено поза увагою питання щодо можливості визначення розміру застави при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є безпідставними.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про незаконність затримання ОСОБА_7 перевірялися, але не знайшли свого підтвердження.

На думку колегії суддів, слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані та долучені до нього матеріали свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Такий висновок слідчого судді ґрунтується на доданих слідчим до клопотання матеріалах. Останні містять дані, які вказують на причетність підозрюваного до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

При цьому, слід зазначити, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої, затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, оцінки належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

Сукупність матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Твердження апелянта про недоведеність органом досудового розслідування існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Так, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 , характер та обставини інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим у клопотанні доведено існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити речі чи документи, які мають значення для кримінального провадження; незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином чи вчинити інше кримінальне правопорушення.

Посилання апелянта на те, що підозрюваний раніше не судимий, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, проживає разом з цивільною дружиною та має на утриманні дитину від першого шлюбу, має захворювання серця, не спростовують висновки суду про те, що ОСОБА_7 може вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України, та не є достатньою підставою для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

Твердження апелянта про те, що ОСОБА_7 не вчиняв будь-яких дій, які б давали обґрунтовані підстави вважати, що можлива його втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності, самі по собі не забезпечують впевненості у належній процесуальній поведінці підозрюваного у ході подальшого досудового розслідування та не спростовують наявність ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також, всупереч тверджень захисника в апеляційній скарзі, слідчий суддя, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою врахував обставини, визначені ст. 178 КПК України, при цьому, належних та допустимих доказів, які б у своїй сукупності свідчили про те, що стан здоров`я підозрюваного не допускає тримання його під вартою, слідчому судді надано не було, а тому колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про відсутність перешкод для утримування ОСОБА_7 під вартою, який є винятковим запобіжним заходом.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до сталого висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Всі інші обставини, на які посилалась сторона захисту під час апеляційного розгляду, не є безумовними підставами для скасування оскаржуваного рішення та висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.177, 178, 181, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 01 травня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4