Справа № 638/6817/25
Провадження № 1-в/638/456/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2025 року Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання начальника державної установи «Олексіївська виправна колонія (№ 25)» ОСОБА_3 відповідно до ст. 537, 539 КПК України, ч.2 ст. 74 КК України відносно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,-

в с т а н о в и в:

15 квітня 2025 року до суду надійшло клопотання начальника державної установи «Олексіївська виправна колонія (№ 25)» ОСОБА_3 відповідно до ст. 537, 539 КПК України, ч.2 ст. 74 КК України відносно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить суд звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від покарання, призначеного вироком Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 15 червня 2020 року за епізодами, які мали місце 17.04.2020 р. та 27.04.2020 р.

В обґрунтування поданого клопотання зазначає, що в державній установі «Олексіївська виправна колонія (№ 25)» відбуває міру покарання засуджений ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений 28 вересня 2021 року Кременчуцьким районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання за даним вироком більш суворими покараннями за вироками Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 15 червня 2020 року та Кременчуцького районного суду Полтавської області від 16 липня 2020 року та остаточно призначити 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

До набрання вироком законної сили обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою, взявши негайно під варту в залі суду.

Строк відбування покарання рахувати з 28 вересня 2021 року.

Зарахувати у строк відбування покарання за даним вироком термін відбування покарання за вироком Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 15 червня 2020 року та вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 16 липня 2020 року - з 12 серпня 2020 року по 27 вересня 2021 року включно.

Початок строку: 28 вересня 2021 року.

Кінець строку: 12 серпня 2025 року.

ОСОБА_4 має попередні судимості, покарання за якими не відбуте і приєднане до знову призначеного на підставі ч.1 ст. 71 та 4.4 ст. 70 КК України. Так:

4)13.02.2015 року Кременчуцького районного суду Полтавської області за ч.1 ст. 310 КК України до 1 року обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, іспитовий строк встановлено на 1 рік;

5) 29.03.2016 року Кременчуцьким районним судом Полтавської області за ч.2 ст. 309, ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 70, ч.1 ст. 71, ст. 72 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі. Від призначеного покарання був звільнений 20.08.2018 року умовно-достроково на невідбутий строк 10 місяців 25 днів за ухвалою від 10 серпня 2018 року Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області, відповідно до вимог ст. 81 КК України;

6) 15.06.2020 року Крюківським районним судом міста Кременчука Полтавської області за 4.2 ст. 185, ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 289, ч.1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

7) 16.07.2020 року Кременчуцьким районним судом Полтавської області за ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 71 (вирок від 29.03.2016 року) КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі.

Відповідно до мотивувальної частини вироку від 15 червня 2020 року Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області ОСОБА_4 вчинив: - таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 185 КК України, а саме 2 епізоди:

- 17.04.2020р. на суму 1 400 грн.;

- 27.04.2020р. на суму 866 грн. 33 коп.

Із посиланням на статтю 51 КУпАП в редакції ЗУ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 № 3886-IX зазначає, що таким чином два неоподаткованих мінімумів доходів громадян дорівнює 100 відсоткам розмірі прожиткового мінімуму для працездатної особи та відповідно станом на: 01.01.2020 становить 2102 грн.

Таким чином дії ОСОБА_4 за вироком Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 15 червня 2020 року слід кваліфікувати за ст. 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення, як дрібне викрадення чужого майна.

В судове засідання представник колонії не з`явився, повідомлявся про час та місце розгляду належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Засуджений також у судове засідання не з`явився, матеріали справи містять заяву, якою просив розглянути справу за його відсутності.

Прокурор у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву, у якій проти задоволення клопотання не заперечував, як і проти проведення засідання без фіксації.

Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось на підставі ч.4 ст.107 КПК України.

Дослідивши клопотання та матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до п. 13, 14 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України; інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 2-4, 6, 7 (крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні), 7-1, 13-1, 13-4, 14 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Частина 1 ст. 2 КК України передбачає, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Згідно зі ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК України раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Поряд із цим, відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Європейський суд з прав людини вважає, що ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Ніякого покарання без закону» є важливою складовою принципу верховенства права. Він також підтвердив, що зазначена стаття Конвенції допускає принцип ретроспективності більш м`якого кримінального закону. На цьому принципі ґрунтується правило, згідно з яким за наявності відмінностей між чинним на час вчинення злочину кримінальним законом та законом, який набрав чинності перед винесенням остаточного судового рішення, суди мають застосовувати той із них, положення якого є більш сприятливими для обвинуваченого (рішення у справі Скоппола проти Італії).

09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до статті 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями частини 1 статті 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 статті 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною 1 статті 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на аналіз указаних норм закону, це свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений статті 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з частиною 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пунктом 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Згідно з ч. 1 ст. 3 КК України законодавство України про кримінальну відповідальність становить Кримінальний кодекс України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права.

Відповідно до ч. 6 ст. 3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Таким чином, внесені законодавцем зміни призвели до часткової декриміналізації діяння і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 0306/7567/12, згідно з якими «за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності».

Внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до часткової декриміналізації діяння, і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду у постанові від 07 жовтня 2024 року у справі № 278/1566/21 (провадження № 51-2555кмо24) вказала, що Закон №3886-IX є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені Законом №3886-IX, мають зворотну дію в часі. Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом №3886-IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

За таких обставин, суд вважає необхідним застосувати зворотну дію у часі Закону № 3886-IX, яким внесені зміни до законодавства в частині розмежування відповідальності за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати від кримінально караного діяння, відповідальність за яке передбачена відповідними статтями Кримінального кодексу України за принципом визначення граничного розміру викраденого майна у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за вчинення якого особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності.

Частина 2 ст. 74 КК встановлює кримінально-правовий наслідок зворотної дії закону, що скасовує кримінальну протиправність діяння. Якщо злочин декриміналізовано після набуття законної сили вироком суду, яким особа засуджена за такий злочин із призначенням їй покарання, вона має бути негайно звільнена від призначеного судом покарання. Це, зокрема, означає, що, якщо особа відбуває призначене їй покарання - вона звільняється від його невідбутої частини.

Враховуючи наведене, засуджений ОСОБА_4 підлягає звільненню від покарання, призначеного вироком Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 15 червня 2020 року за епізодами, які мали місце 17.04.2020 р. та 27.04.2020 р.

Керуючись ст. 537, 539 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Клопотання начальника державної установи «Олексіївська виправна колонія (№ 25)» ОСОБА_3 відповідно до ст. 537, 539 КПК України, ч. 2 ст. 74 КК України відносно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Привести вирок Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 15 червня 2020 року, щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від покарання, призначеного вироком Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 15 червня 2020 року за епізодами, які мали місце 17.04.2020 р. та 27.04.2020 р.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з моменту її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Дзержинський районний суд м. Харкова.

Суддя ОСОБА_1