справа № 566/1652/24
провадження № 1-кп/566/77/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2025 року селище Млинів Рівненської області

Млинівський районний суд Рівненської області

в складі:

головуючого- судді ОСОБА_1

при секретарі судового засдіання ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 , її захисника адвоката ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6 , її представника адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Млинівського районного суду Рівненської області обвинувальний акт в кримінальному провадженні № 0000148 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженки і жительки АДРЕСА_1 з вищою освітою, непрацюючої, одруженої, має на утриманні одну малолітню дитину, не військовозобов`язаної, не судимої,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

05.12.2024 приблизно об 11-30 год. ОСОБА_4 , перебуваючи на території господарства належного ОСОБА_6 , що розташоване в АДРЕСА_2 , на грунті триваючих особистих неприязних відносин з ОСОБА_6 , викликаних проникненням належної їй домашньої птиці на земельну ділянку потерпілої ОСОБА_6 , у ході сварки, нанесла їй один удар кулаком своєї руки у праву ділянку обличчя останньої. Після цього, ОСОБА_4 вихопила з рук потерпілої дерев`яну палицю, якою заподіяла один удар в ділянку верхньої частини лівої ноги ОСОБА_6 .

Такими своїми діями ОСОБА_4 заподіяла потерпілій ОСОБА_6 легкі тілесні ушкодження у вигляді крововиливу в середній третині лівого стегна на зовнішній поверхні, припухлість і крововилив у виличній ділянці справа.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 повністю визнала себе винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та показала, що дійсно в ході словесного конфлікту з ОСОБА_6 , що виник з приводу утримання ОСОБА_4 належної їй домашньої птиці, яка перелетіла через паркан на земельну ділянку ОСОБА_6 , нанесла їй один удар рукою в обличчя, а також дерев`яною палицею по нозі, про що шкодує та розкаюється у скоєному.

В ході судового розгляду учасники кримінального провадження погодились на обмежене дослідження доказів по справі, оскільки обвинувачена ОСОБА_4 , визнавши себе винною у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, також визнала його фактичні обставини, які встановлені під час досудового розслідування.

Визнавши, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченою та іншими учасниками кримінального провадження змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд вважає вину ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй діяння доведеною.

Такі дії ОСОБА_4 органами досудового розслідування кваліфіковано за ч.1 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження і така кваліфікація її дій, на переконання суду, є правильною.

Обираючи покарання обвинуваченій в межах санкції ч.1 ст.125 КК України, відповідно до загальних положень цього Кодексу, суд враховує тяжкість вчиненого злочину, особу винної, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Так, відповідно до ст.12 КК України, вчинене обвинуваченою ОСОБА_4 кримінальне правопорушення відноситься до категорії кримінальних проступків. По місцю проживання ОСОБА_4 характеризується задовільно (а. к/п. 53). Згідно відомостей Комунального некомерційного підприємства "Млинівська центральна районна лікарня" на Д-обліках в лікарів нарколога, психіатра, не перебуває.( а.к/п.51) Вперше притягується до кримінальної відповідальності ( а.к/п.54)

Обставиною, що обтяжуює її покарання є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої суд відносить щиросердечне каяття, наявність у неї на утримання малолітньої дитини 2021 року народження ( а.к/п.53), а також проходження її чоловіком ОСОБА_8 військової служби у ЗСУ, у зв`язку з чим, обвинувачена самостійно виконує обов`язки по утриманню, навчанню і вихованню дитини.

Враховуючи вище наведене, а також приймаючи до уваги пом`якшуючі відповідальність ОСОБА_8 обставини, суд приходить до висновку про необхідність призначення їй покарання, яке передбачене ч.1 ст.125 КК України і яке буде необхідним та достатнім для її виправлення, а саме, у виді штрафу.

З матеріалів кримінального провадження видно, що під час досудового розслідування відносно ОСОБА_4 запобіжний захід не обирався, судові витрати відсутні.

Потерпілою ОСОБА_6 у цьому кримінальному провадженні заявлено цивільний позов до обвинуваченої ОСОБА_4 , в якому вона просила стягнути з останньої в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди - 960 гривень, а також в рахунок відшкодування завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди - 2000 гривень.

Цивільний позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Так, обвинувачена ОСОБА_4 заявлений потерпілою цивільний позов про відшкодування матеріальної і моральної шкоди визнала частково. А саме, у частині відшкодування моральної шкоди визнала, а у частині відшкодування матеріальної шкоди - ні.

Правилом ч.1 ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Відповідно до ст.23 ЦК України, при визначенні розміру моральної шкоди суд враховує обставини справи, особу обвинуваченої, її матеріальний стан, час перебування потерпілої на лікуванні, негативні наслідки від отриманих нею тілесних ушкоджень та перенесені моральні страждання, внаслідок вчиненого злочину і їх тривалість .

Враховуючи, що в ході судового розгляду встановлено факт вчинення ОСОБА_4 відносно потерпілої ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, а також її винуватість у цьому та з урахуванням того, що розмір вимог ОСОБА_6 у цій частині відповідає критеріям, визначеним ст.23 ЦК України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав, які передбачені ч.1 ст.1167 ЦК України, для стягнення з обвинуваченої на користь потерпілої ОСОБА_6 завданої їй моральної шкоди в розмірі 2000 гривень.

Щодо заявлених позовних вимог у частині стягнення витрат на проїзд потерпілої, пов`язаний із здійсненням досудового розслідування, суд відмічає наступне.

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України шкода завдана неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.118 КПК України до процесуальних витрат відносяться витрати, пов`язані із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження;

Отже, з юридичної точки зору витрати на проїзд потерпілої ОСОБА_6 , пов`язаний із здійсненням досудового розслідування є процесуальними витратами і законом їх не віднесено до прямих матеріальних збитків, які особа вимушена була понести для захисту і відновлення своїх порушених прав. Водночас такі витрати також підлягають стягненню за умови документального підтвердження і мають визначатись відповідно до їх реальної вартості на час розгляду справи.

Однак, документального підтвердження щодо вартості відповідно до кількості проїзду ОСОБА_6 від місця свого проживання (с. Уїздці Дубенського району) до місцезнаходження органу досудового розслідування (с. Млинів Рівненської області), позивачем не надано. У зв`язку з цим, заявлені нею вимоги про стягнення витрат у сумі 960 гривень є недоведеними, а тому до стягнення не підлягають.

Доля речових доказів підлягає вирішенню, згідно зі ст. 100 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 369-371, 374 КПК України,-

З А С У Д И В:

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України і призначити їй покарання за ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу в розмірі 30 (тридцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень.

Речові докази - дерев`яну палицю довжиною 92 см., яка зберігається у кімнаті речових доказів ВП №1 Дубенського РВП ГУНП у Рівненській області - знищити.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_2 ; паспорт серія НОМЕР_2 , виданий Млинівським РВ УМВС України в Рівненській області 02.03.2000) в рахунок відшкодування завданої їй кримінальним правопорушенням моральної шкоди - 2000 / дві тисячі/ гривень.

У задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальних збитків в розмірі 960 гривень відмовити.

Вирок може бути оскаржений до судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

СУДДЯ: