Новосанжарський районний суд Полтавської області
Справа № 542/1176/25
Провадження № 1-кп/542/136/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2025 року Новосанжарський районний суд Полтавської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_2 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі Новосанжарського районного суду Полтавської області кримінальне провадження №0000349 від 26.06.2025 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Нові Санжари, Полтавського району, Полтавської області, з середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 197-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до ст.14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, право власності на яку гарантується та набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Статтями 81, 116, 125 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону та на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Право власності на земельну ділянку, або її оренди, право державної реєстрації цих прав виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності, право постійного користування, або оренди земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Одночасно ст. ст. 60, 61, 150 ч. 1 п.г Земельного кодексу України, ст. 88, 89 Водного кодексу України передбачено, що уздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги, які встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів, на яких заборонено будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних, а також інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій, майданчиків для занять спортом на відкритому повітрі, об`єктів фізичної культури і спорту, які не є об`єктами нерухомості), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів.

ОСОБА_3 в період часу з 2023 року по весну 2025 року, в порушення вимог вищевказаного законодавства, усвідомлюючи, що земельні ділянки, що межують із земельною ділянкою з кадастровим номером :30:007:0119, та знаходяться в межах прибережно захисної смуги річки Ворскла, в передбачений законом спосіб органами місцевого самоврядування йому у власність чи користування не передавалась, та що у нього відсутні будь-які права на вказані земельні ділянки, діючи умисно, побудував на самовільно зайнятих земельних ділянках прибережно захисної смуги річки Ворскла загальною площею 0,0169 га споруди, а саме - літній майданчик з дерев`яним каркасом та накриттям, дерев`яні господарські споруди для зберігання дров. Доступ до самовільно зайнятих земельних ділянок частково обмежив шляхом встановлення паркану.

Шкода, заподіяна внаслідок самовільного зайняття ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,0169 га складає 863,03 грн.

Своїми протиправними діями, які виразились у самовільному будівництві споруд на самовільно зайнятій земельні ділянці, що відноситься до охоронної зони, ОСОБА_3 завдано Новосанжарській селищній раді Полтавського району Полтавської області шкоди на загальну суму 863,03 грн.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 органом досудового слідства кваліфіковані за ч.4 ст.197-1 КК України, як самовільне будівництво споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці, то відноситься до охоронної зони.

30 червня 2025 року була укладена Угода про визнання винуватості між начальником Новосанжарського відділу Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_2 та підозрюваним ОСОБА_3 .

Відповідно до укладеної угоди:

-підозрюваний ОСОБА_3 під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватість в зазначеному діянні, щиросердечно розкаявся.

Сторони угоди узгодили покарання ОСОБА_3 за ч.4 ст.197-1 КК України із застосуванням положень ч.1 ст.69 КК України у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В угоді про визнання винуватості передбачені наслідки її укладення та затвердження, встановлені ст. 473 КПК України та наслідки її невиконання.

В підготовчому судовому засіданні прокурор та обвинувачений підтримали угоду про визнання винуватості та просили її затвердити.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 також просив затвердити угоду про визнання винуватості.

Враховуючи вищенаведене та розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких та тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лишедержавним чи суспільним інтересам.

Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.197-1 КК України, відноситься до нетяжкого злочину.

Шкода завдана потерпілому Новосанжарській селищній раді Полтавського району Полтавської області, представником якого надано письмову згоду прокурору на укладення ним угоди про визнання винуватості (а.с. 27).

Під час перевірки угоди встановлена її відповідність вимогам Кримінального процесуального Кодексу України, зокрема ст.ст. 470-473,та Кримінального Кодексу України. Її умови відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Підозрюваний під час досудового розслідування та обвинувачений в підготовчому судовому засіданні беззастережно визнав свою винуватість у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.197-1 КК України: самовільне будівництво споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці, то відноситься до охоронної зони, підозрюваному під час досудового розслідування та як обвинуваченому в підготовчому судовому засіданні роз`яснені: наслідки укладення та затвердження угоди, що передбаченіст.473 КПК України, наслідки невиконання угоди, що передбаченіст.476 КПК України.

Так, під час підготовчого судового засідання ОСОБА_3 стверджував, що повністю розуміє свої права та характер обвинувачення за ч.4 ст.197-1 КК України, щодо якого він визнає себе повністю винуватим, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди, а також наслідки укладення та затвердження угоди про винуватість, передбачені ст.473 КПК України, які йому роз`яснені судом.

Крім того, ОСОБА_3 підтвердив, що вищезазначена угода про визнання його винуватості укладена ним з прокурором добровільно без застосування будь-якого насильства, примусу та погроз, не є наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Згідно з ч.1 ст.475 КПК України, якщо суд переконався, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Згідно зі ст. 65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про визнання вини, суд призначає покарання, узгоджене сторонами угодою.

Так, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 в силу ст.89 КК України раніше не судимий, одружений, за місцем проживання характеризується задовільно, не перебуває під наглядом у лікаря психіатра та у лікаря нарколога.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому, відповідно до ст.66 КК України суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, повне відшкодування завданої шкоди.

Обставин, які обтяжують покарання, відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Таким чином, враховуючи наведене, з урахуванням всіх обставин у справі, характеризуючих даних обвинуваченого, який повністю визнав себе винним, раніше не судимий в силу ст.89 КК України, задовільно характеризується за місцем проживання, наявність обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 : щире каяття (жалкує за вчиненення кримінального правопорушення, повністю усвідомив наслідки свого діяння), активне сприяв розкриттю злочину, добровільно відшкодування завдану шкоди (а.с. 32) та часткове звільнив самовільно зайняту земельну ділянку шляхом демонтажу споруд (а.с. 35), позицію представника потерпілого Новосанжарської селищної ради, яка жодних претензій до обвинуваченого не має, в наданій заяві зазначила про відшкодування завданих збитків в повному обсязі, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину (а.с. 21).

З огляду на викладене, дані обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, і, з урахуванням особи обвинуваченого та, виходячи із положень ст.ст.50, 65 КК України, дають підстави дійти висновку щодо можливості призначення узгодженої сторонами міри покарання за ч.4 ст.197-1 КК України , із застосуванням положень ст.69 КК України, перейшовши до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.4 ст.197-1 КК України,у виді штрафу в межах, встановлених для такого виду покарання в Загальній частині КК України, в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На переконання суду, саме таке покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу, відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Враховуючи вищевикладене, суд переконався, що наявні всі підстави для затвердження угоди про визнання винуватості.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про затвердження угоди про визнання винуватості між начальником Новосанжарського відділу Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_2 і ОСОБА_3 з участю захисника ОСОБА_4 і призначення ОСОБА_3 узгодженої сторонами міри покарання за ч.4 ст.197-1 КК України, з застосуванням положень ст.69 КК України, у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК України та санкції зазначеної статті.

Процесуальні витрати, які підлягають стягненню на користь потерпілого або держави, відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому під час судового розгляду не обирався, підстав для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили не вбачається. Відповідних клопотань стороною обвинувачення не заявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.314, 374-376, 394, 395, 474, 475 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Затвердити Угоду про визнання винуватості від 30 червня 2025 року, укладену між начальником Новосанжарського відділу Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_2 та підозрюваним ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000349 від 26.06.2025 року.

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.197-1 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Полтавського апеляційного суду з підстав, передбачених ч.4 ст. 394 КПК України протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя Новосанжарського районного суду

Полтавської області ОСОБА_1