Номер провадження: 11-кп/813/999/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

засудженої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 04.11.2024 року в кримінальному провадженні №0000024 від 14.01.2016 року, щодо:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася у м. Одесі, українки, громадянки України, з середньо-технічною освітою, працюючої прибиральницею рухомого складу КП «ОМЕТ», розлученої, яка має неповнолітню дитину, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

до якої застосовано акт амністії відповідно до Закону України «Про амністію у 2016 році»,

встановив:

Оскарженою ухвалою місцевого суду застосовано до ОСОБА_10 акт амністії відповідно до Закону України «Про амністію у 2016 році», та звільнено її від відбування покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк на 1 (один) рік, призначеного вироком Приморського районного суду м. Одеси від 13.06.2022 року за ч.2 ст.286 КК України.

Мотивуючи прийняте рішення місцевий суд врахував, що злочин, за яким засуджена ОСОБА_10 є тяжким, вчиненим у формі необережності, у вироку суду відсутня така обтяжлива обставина, яка надає їй право просити застосування амністії, та дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви засудженої, застосування акту амністії та звільнення ОСОБА_10 від призначеного за вироком суду покарання.

Не погоджуючись з ухвалою суду, потерпілий ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, просить її скасувати, та постановити нову, якою відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_10 про застосування акта амністії на підставі закону України «Про амністію у 2016 році».

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, потерпілий посилається на те, що ухвала суду є незаконною, оскільки відсутні підстави для застосування амністії щодо засудженої ОСОБА_10 . Потерпілий стверджує, що судом не враховано, що вироком Приморського районного суду м. Одеси від 13.06.2022 року ОСОБА_10 було визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік; ухвалою Одеського апеляційного суду від 06.08.2024 року вирок місцевого суду в частині призначеного покарання залишено без змін.

Окрім цього, потерпілий зазначив про неврахування місцевим судом, що вчинений ОСОБА_10 злочин є тяжким, спричинив смерть його сина, тому засуджена не може бути звільнена від покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році».

Потерпілий просив врахувати й те, що засуджена не висловила співчуття щодо скоєного та намагається уникнути понесення призначеного вироком суду покарання.

Також потерпілий вказує про безпідставне зазначення в ухвалі суду того, що «інші учасники судового провадження не заперечували щодо задоволення заяви», оскільки це суперечить його думці, яку він висловив на попередньому судовому засіданні та заперечував проти задоволення заяви ОСОБА_10 про застосування акту амністії, а 04.11.2024 року судом постановлено ухвалу без його участі та без врахування його позиції.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, ухвала суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржена.

Заслухавши суддю-доповідача; потерпілого та його представника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, яка частково підтримала апеляційну скаргу, просила змінити ухвалу шляхом доповнення її мотивувальної частини щодо підстав застосування акта амністії; засуджену та її захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України (далі КПК), вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до Розділу XII КК України амністія належить до одного із видів звільнення особи від відбування покарання.

За приписами ст.86 КК України амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні кримінального правопорушення обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

Поняття амністії визначено у ст.1 Закону України «Про застосування амністії

в Україні» від 01.10.1996 року № 392/96-ВР (далі Закон України «Про застосування амністії в Україні»).

Відповідно до цього Закону амністією є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.

Амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального кодексу України, Закону України «Про застосування амністії в Україні» та не може бути застосована до визначених у ст.4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» осіб.

Законом про амністію може бути передбачено: а) повне звільнення зазначених у ньому осіб від відбування призначеного судом покарання (повна амністія); б) часткове звільнення зазначених у ньому осіб від відбування призначеного судом покарання (часткова амністія).

Виходячи з аналізу зазначених норм, вбачається наступне: 1) амністія застосовується щодо певної категорії осіб, а не до покарання за кожен окремий злочин; 2) полягає у звільненні засуджених чи осіб, вирок щодо яких не набрав законної сили, від відбування покарання, а не від його призначення (крім випадків індивідуальної амністії, передбачених ст.85 КК та Законом України «Про застосування амністії в Україні»); 3) оголошується законом про амністію, який повинен відповідати положенням Конституції України, Кримінального кодексу України та Закону України «Про застосування амністії в Україні».

Тобто амністія це вид звільнення від кримінальної відповідальності чи від покарання та його відбування, який на підставі закону про амністію застосовується судом щодо певної, але індивідуально невизначеної категорії осіб, винних у вчиненні злочинів.

У ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, який набрав чинності 07.09.2017 року, міститься перелік категорій осіб, які можуть бути звільнені від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 КК України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 КК України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили.

Статтями 3-5 Закону України «Про амністію у 2016 році» передбачено підстави звільнення від відбування певних видів покарань осіб, які вже відбули частину призначеного їм строку покарання.

Розглядаючи заяву засудженої ОСОБА_10 про застосування щодо неї акта амністії, місцевий суд дійшов висновку про наявність підстав для її задоволення.

Однак, колегія суддів не погоджується із таким висновком місцевого суду, з таких підстав.

13.08.2025 року ОСОБА_10 подала до місцевого суду заяву про застосування щодо неї амністії, та в прохальній частині заяви просила звільнити її від відбування покарання, призначеного вироком Приморського районного суду м. Одеси від 13.06.2022 року за ч.2 ст.286 КК України.

Однак, ні мотивувальна, ні прохальна частини заяви ОСОБА_10 не містять зазначення конкретних підстав, які б надавали право на застосування щодо неї акта амністії, оскільки містять лише загальне цитування певних положень змісту КК України, Закону України «Про застосування амністії в Україні», Закону України «Про амністію у 2016 році».

Окрім цього, до заяви не долучено будь-яких доказів на підтвердження наявності підстав для застосування до ОСОБА_10 амністії. Не надано таких документів і під час розгляду справи у місцевому суді.

Не зважаючи на вказані обставини, судом першої інстанції прийнято рішення про задоволення заяви ОСОБА_10 , застосовано щодо неї акт амністії відповідно до Закону України «Про амністію у 2016 році», та звільнено її відбування покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк на 1 (один) рік, призначеного вироком Приморського районного суду м. Одеси від 13.06.2022 року за ч.2 ст.286 КК України.

Проте, ні резолютивна, ні мотивувальна частини ухвали місцевого суду не містять відповідного зазначення та обґрунтування на якій саме підставі суд застосував до ОСОБА_10 акт амністії, зокрема конкретного пункту статі 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» чи можливо іншої статті.

Колегія суддів наголошує, що зазначення в ухвалі того, що злочин, за яким засуджена ОСОБА_10 є тяжким, вчиненим у формі необережності, у вироку суду відсутня така обтяжлива обставина, не є достатньою підставою для застосування стосовно особи акта амністії.

За таких обставин, оскаржена ухвала підлягає безумовному скасуванню.

Більш того, з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що 13.06.2022 року вироком Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_10 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та їй призначене покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

06.08.2024 року ухвалою Одеського апеляційного суду частково задоволені апеляційні скарги захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , змінено вирок Приморського районного суду м. Одеси від 13.06.2022 року, виключено з мотивувальної частини вироку обставину, що обтяжує покарання ОСОБА_10 настання тяжких наслідків.

Вирок місцевого суду в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди скасовано та постановлено в цій частині нове рішення, яким відмовлено в задоволенні цивільного позову ОСОБА_8 до ОСОБА_10 про стягнення моральної шкоди.

В іншій частині вирок місцевого суду залишено без змін (справа №522/21764/18, провадження №11-кп/813/235/24).

Таким чином, слід констатувати, що ухвалою апеляційного суду вирок місцевого суду щодо ОСОБА_10 в частині призначеного покарання залишено без змін.

06.08.2024 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_10 набрав законної сили.

Станом на 13.08.2025 року, на час подання ОСОБА_10 заяви про застосування акта амністії, після набрання щодо неї вироком законної сили, остання мала статус засудженої у кримінальному провадженні, однак ще не відбувала покарання, оскільки запобіжний захід щодо неї вироком суду не застосовувався.

Також колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ухвали Одеського апеляційного суду від 06.08.2024 року, під час апеляційного розгляду судом було роз`яснено обвинуваченій ОСОБА_10 про можливість застосування стосовно неї дії п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», проте сторона захисту відмовилась від застосування амністії.

У судовому засіданні засуджена ОСОБА_10 та її захисник не заперечували вказані обставини.

Разом з цим, засуджена ОСОБА_10 та її захисник не надали раціонального пояснення щодо конкретних підстав для застосування Закону України «Про амністію у 2016 році», з урахуванням набрання законної сили вироку суду відносно неї.

З урахуванням викладеного, застосування місцевим судом до ОСОБА_10 Закону України «Про амністію у 2016 році» за заявою від 13.08.2024 року, не ґрунтується на вимогах закону та свідчить про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.413 КПК неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування судом закону, який не підлягає застосуванню.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції при розгляді заяви було допущене неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, то апеляційна скарга потерпілого підлягає задоволенню, а ухвала місцевого суду підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст.409 КПК, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову в задоволенні заяви засудженої ОСОБА_10 про застосування акта амністії.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 413, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 04.11.2024 року, якою застосовано до ОСОБА_10 акт амністії відповідно до Закону України «Про амністію у 2016 році», та звільнено її від відбування покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк на 1 (один) рік, призначеного вироком Приморського районного суду м. Одеси від 13.06.2022 року за ч.2 ст.286 КК України, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні заяви засудженої ОСОБА_10 про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році».

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4