Справа № 570/3611/25
номер провадження 1-кп/570/329/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2025 року м.Рівне

Рівненський районний суд Рівненської області у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

з участю прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ( в режимі відеоконференції),

представника потерпілої ОСОБА_9 ( в режимі відеоконференції),

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

з участю обвинувачених ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ,

ОСОБА_19 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_20 ,

під час проведення в залі суду відкритого підготовчого судового засідання в режимі відеоконференції у кримінальному провадженні № 0000950 по обвинуваченню

- ОСОБА_16 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.3 ст.146, ч.3 ст.27, ч.2 ст.15, п.п. 3, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України,

- ОСОБА_17 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.146, ч.2 ст.15, п.п. 3, 11, 12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.345 КК України,

- ОСОБА_18 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.146, ч.2 ст.15, п.п. 3, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України,

- ОСОБА_19 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.3 ст.146, ч.5 ст.27, ч.2 ст.15, п.п. 3, 11 ч.2 ст.115 КК України,

в с т а н о в и в :

Запобіжний захід, застосований до кожного з обвинувачених ОСОБА_16 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 закінчується 19 серпня 2025 року.

Прокурор звернувся з клопотаннями про продовження обвинуваченим ОСОБА_16 та ОСОБА_21 , (кожному окремо) запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а ОСОБА_19 обов`язків, передбачених ч. 5 ст.194 КПК України строком на 60 днів для забезпечення дії запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання.

У судовому засіданні прокурор підтримав подані ним клопотання з підстав та обгрунтувань, наведених у них. Прокурор в судовому засіданні висловив думку, що заміна чи скасування запобіжного заходу кожному з обвинувачених у даному кримінальному провадженні буде перешкоджати оперативності розгляду справи, становить небезпеку для потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до положень ч.3 ст. 315 КПК України суд під час підготовчого судового засідання за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Конституційний Суд України зазначає, що висновки слідчого судді щодо будь-яких обставин, які стосуються обгрунтування суті підозри обвинувачення і були взяті до уваги при обгрунтуванні запобіжного заходу на досудовому слідстві для суду на стадії судового провадження не є преюдиційними. У підготовчому судовому засіданні суд має перевірити обгрунтованість застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого, пов`язаного з обмеженням його права на свободу та особисту недоторканість, та прийняти вмотивоване рішення незважаючи на те чи закінчився строк дії ухвали слідчого судді, постановленої на стадії досудового розслідування про обрання такого запобіжного заходу.

Захисники в судовому засіданні заперечили проти клопотань сторони обвинувачення, вважаючи їх необгрунтованими, ризики вказані прокурором вважають недоведеними. Подали до суду письмові клопотання, в яких просять відмовити в задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим.

Захисник ОСОБА_16 просив відмовити у задоволенні клопотання від 05.08.2025р. про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_16 без визначення застави та застосувати щодо ОСОБА_16 цілодобовий домашній арешт

Захисник ОСОБА_18 просив відмовити в клопотанні прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без права внесення застави та змінити підозрюваному ОСОБА_18 , запобіжний захід з тримання під вартою без права внесення застави на тримання під вартою із правом внесення застави або на інший більш м?який запобіжний захід.

Обвинувачені підтримали думку своїх захисників.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_19 просив відмовити щодо продовження обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України. У разі застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання та продовження покладених на обвинуваченого обов`язків просив не застосовувати обов`язок - не відлучатись із населеного пункту в якому проживає без дозволу суду. Обвинувачений ОСОБА_19 підтримав думку захисника.

Потерпілі (кожен окремо) щодо вирішення вказаного клопотання поклалися на розсуд суду.

Колегія суддів, вивчивши клопотання прокурора та беручи до уваги думку сторін кримінального провадження, приходить до наступних висновків.

Востаннє слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_16 продовжено строк тримання під вартою до 19 серпня 2025 року без визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Підставою для продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слугувала наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні особою кримінальних правопорушень, а також існування ризиків, що до теперішнього часу наявні та не зменшені, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватись від суду, обґрунтовується тим, що особі висунуто обвинувачення у вчиненні тяжкого, особливо тяжкого злочинів, серед іншого за кримінальне правопорушення, передбачене ч. З ст. 27, ч. 2 ст. 15, п. п. 3, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, встановлено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років.

Пред`явлене особі обвинувачення на думку прокурора підтверджується матеріалами кримінального провадження, тому ОСОБА_16 , усвідомлюючи невідворотність покарання у разі визнання його винним, яке пов`язане із позбавленням волі за вчинення вказаних кримінальних правопорушень, може переховуватися від суду.

Вказані обставини вказують на наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, і дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може залишити своє місце проживання, буде переховуватися від суду з метою подальшого уникнення кримінальної відповідальності.

У ході досудового розслідування встановлено, що обвинувачений ОСОБА_16 знайомий із потерпілою ОСОБА_8 , перебуває у родинних стосунках зі свідком ОСОБА_22 , через особисту поведінку якої виникла конфліктна ситуація між ОСОБА_16 і ОСОБА_8 , має дружні стосунки з можливим безпосереднім виконавцем інкримінованих кримінальних правопорушень - ОСОБА_17 , підтримував ділові стосунки із власником та працівниками ТОВ «Європа Авто», а саме: ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , а також іншими особами, які допитані як свідки.

Крім того, у матеріалах кримінального провадження міститься аудіозапис, яким зафіксовано як ОСОБА_16 погрожує свідкам ймовірним позбавленням життя з метою зміни їх показань.

Вказані обставини вказують на наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, і дають достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_16 , перебуваючи на волі, матиме можливість незаконно впливати на потерпілу і свідків, шляхом висловлення погроз, умовлянням чи переконанням, з метою примушування їх відмовитися від дачі показань або до дачі неправдивих показань для уникнення ним та іншими співучасниками кримінального правопорушення кримінальної відповідальності.

Крім того, встановлено наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_16 може здійснити дії, передбачені п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки хоча обвинувачений ОСОБА_16 і вважається в порядку ст. 89 КК України раніше не судимим, але до відомостей, які характеризують особу останнього, можливо віднести, що 26.12.2005 він засуджений на підставі вироку Апеляційного суду м. Києва за ч. 4 ст. 187 КК України до 9 років позбавлення волі, тобто за вчинення умисного особливо тяжкого злочину проти власності із застосуванням насильства, а також обвинувачується як організатор вчинення умисних злочинів щодо потерпілої ОСОБА_8 .

Також відповідно до положень ст. 178 КПК України колегія суддів, розглядаючи клопотання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, враховує:

- тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_16 у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується;

- біографію обвинуваченого ОСОБА_16 , який раніше притягувався до кримінальної відповідальності;

- ризик продовження протиправної поведінки.

Вищевказані ризики враховувалися слідчим суддею під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, продовження строку тримання під вартою й на даний час вони жодним чином не зменшилися, не зникли та продовжують існувати.

Застосування більш м`якого запобіжного заходу, на думку суду, не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, з наступних підстав.

Більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, оскільки, враховуючи тяжкість інкримінованих злочинів та усвідомлення обвинуваченим невідворотності покарання за їх вчинення, в першу чергу існує ризик того, що обвинувачений буде переховуватися від суду.

Зазначені обставини дають підстави вважати, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, крім тримання під вартою, не зможе ефективно попередити спроби обвинуваченого ухилитися від суду, а також для запобігання ризикам, які зазначені у клопотанні.

Продовження обвинуваченому ОСОБА_16 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

ОСОБА_16 обвинувачується у вчиненні умисних кримінальних правопорушень із застосуванням насильства, передбачених ч.3 ст. 27, ч.3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п. п. 3, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, у зв`язку з чим визначення розміру застави у разі прийняття рішення про продовження строку тримання під вартою є недоцільним.

Таким чином, з метою забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_16 процесуальних обов`язків, уникнення переховування від суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні та вчинення інших кримінальних правопорушень необхідно продовжити обвинуваченому ОСОБА_16 строк тримання під вартою без права внесення застави.

Востаннє слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_18 продовжено строк тримання під вартою до 19 серпня 2025 року без визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Підставою для продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні особою кримінальних правопорушень, а також існування та не зменшеність до теперішнього часу ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вказані обставини вказують на наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, і дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може знову залишити своє місце проживання, буде переховуватися від суду з метою подальшого уникнення кримінальної відповідальності.

Крім того, застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_18 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, або непродовження строку тримання під вартою, може призвести до спілкування обвинуваченого з іншими, не встановленими на цей час співучасниками злочинів, розробляння стратегії дій, спрямованих на уникнення від кримінальної відповідальності.

Під час досудового розслідування встановлено, що обвинувачений ОСОБА_18 підтримував близькі стосунки з іншими співучасниками злочину, зокрема ОСОБА_17 і ОСОБА_19 , а також з особами, показання яких мають значення для досудового розслідування, зокрема, з тими особами, які були свідками приховування злочинів.

Вказані обставини вказують на наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, у процесуальній поведінці обвинуваченого та дають достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_18 , перебуваючи на волі, матиме можливість незаконно впливати на свідків, шляхом висловлення погроз, умовлянням чи переконанням, з метою примушування їх відмовитися від дачі показань або до дачі завідомо неправдивих показань для уникнення ним та іншими співучасниками кримінального правопорушення кримінальної відповідальності.

Крім того, встановлено наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_18 може здійснити дії, передбачені п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки за матеріалами слідства обвинувачений ймовірно брав участь у викраденні потерпілої ОСОБА_8 та закінченому замаху на умисне вбивство останньої, тривалий час переховувався від органу досудового розслідування, при цьому не маючи джерела доходів та засобів для існування, що на думку сторони обвинувачення у випадку не продовження строку застосування відповідного запобіжного заходу може спонукати обвинуваченого ОСОБА_18 до вчинення кримінальних правопорушень і в подальшому.

Також відповідно до положень ст. 178 КПК України суд враховує:

- тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_18 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях;

- відсутність у ОСОБА_18 постійного місця роботи;

- ризик продовження протиправної поведінки.

Вищевказані ризики враховувалися слідчим суддею під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою й на даний час вони жодним чином не зменшилися, не зникли та продовжують існувати.

На думку колегії суддів застосування більш м`якого запобіжного заходу не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а також забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, оскільки, враховуючи тяжкість інкримінованих злочинів та усвідомлення обвинуваченим невідворотності покарання за їх вчинення, в першу чергу існує ризик того, що обвинувачений буде переховуватися від суду.

Зазначені обставини дають підстави вважати, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, крім тримання під вартою, не зможе ефективно попередити спроби обвинуваченого ухилитися від досудового розслідування та суду, а також для запобігання ризикам, які зазначені у клопотанні.

Продовження обвинуваченому ОСОБА_18 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання покладених на нього процесуальних обов`язків та надасть можливість досягти завдань провадження, передбачених ст. 2 КПК України.

14.07.2025 слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва щодо ОСОБА_19 застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з одночасним покладенням ряду процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, строком до 19.08.2025.

Підставою для продовження строку дії обов`язків є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні особою кримінальних правопорушень, а також наявність ризиків, які не зменшилися до теперішнього часу та які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вищевказані ризики враховувалися слідчим суддею під час вирішення питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання й на даний час вони жодним чином не зменшилися, не зникли та продовжують існувати.

У ході досудового розслідування встановлено, що обвинувачений ОСОБА_19 підтримував близькі стосунки з іншими співучасниками злочину - обвинуваченими ОСОБА_17 і ОСОБА_26 , а також з особами, показання яких мають значення для судового розгляду, зокрема, з тими особами, які були свідками приховування злочинів, які були предметом досудового розслідування у цьому провадженні.

Вказані обставини вказують на наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, і дають достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_19 має можливість незаконно впливати на свідків, шляхом висловлення погроз, умовлянням чи переконанням, з метою примушування їх відмовитися від дачі показань або до дачі завідомо неправдивих показань для уникнення ним та іншими співучасниками кримінального правопорушення кримінальної відповідальності.

Також відповідно до положень ст. 178 КПК України суд при розгляді клопотання прокурора враховує:

- тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_19 у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується;

- ризик продовження протиправної поведінки.

Процесуальні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, покладені на обвинуваченого ОСОБА_19 , здатні запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, оскільки, враховуючи тяжкість інкримінованих злочинів та усвідомлення обвинуваченим невідворотності покарання за їх вчинення, в першу чергу існує ризик того, що обвинувачений буде переховуватися від суду.

Колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_19 строку покладених обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.Вважає, що продовження обвинуваченому ОСОБА_19 строку покладених обов`язків забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Аналізуючи зміст заявлених прокурором клопотаннь, суд визнає обґрунтованими доводи прокурора про те, що ризики, передбачені п.5 ч.1 ст.177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу щодо кожного з обвинувачених не зменшилися і на даний час.

Наведені прокурором в клопотаннях підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_16 та ОСОБА_18 а продовження обов`язків відповідно до ч.5 ст.194 КПК України є належним чином обґрунтованими і вмотивованими, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, а саме того, що обвинувачені можуть переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення на даний час не змінилися.

Заслухавши думку сторін, беручи до уваги положення процесуального закону щодо цілей і мети запобіжного заходу у даному конкретному випадку колегія суддів відхилила такі аргументи кожного з обвинувачених та їх захисників, як такі, що не переважують вимог громадського інтересу щодо забезпечення завдань кримінального провадження.

Відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики, що є частиною національного законодавства України відповідно до Закону Украини "Про виконання рішень і застосування практики Європейского суду з прав людини", тримання під вартою не передбачає покарання у вигляді позбавлення волі, але при збереженні розумної підозри відносно затриманої особи в скоєнні злочину, є умовою sine qua non (обов`язковою, неодмінною умовою) законності продовження терміну ув`язнення під варту і відповідає реальним вимогам громадського інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, має більшу вагу, ніж право на повагу свободи особи (§ § 73, 74 рішення ЕСПЛ від 08.06.2006 року у справі "Корчуганова проти Росії", § § 66, 67 рішень ЕСПЛ від 07.04.2005 у справі "Рохлина проти Росії", § § 73, 74 рішення ЕСПЛ від 01.06.2008 у справі "Мамедова проти Росії", § 79 рішень ЕСПЛ від 10.02.2011 року по справі "Харченка проти України", § § 40-42 рішення ЕСПЛ від 02.03.2006 року у справі "Долгова проти Росії").

Наведені ризики доводяться матеріалами кримінального провадження, у тому числі тими, що характеризують особу обвинуваченого, його вік та стан здоров`я.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, не допускається автоматичне продовження строків тримання під вартою (справи «Тейс проти Румунії», «Чанєв проти України»).

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси поваги до особистої свободи.

При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися о уваги поряд з іншими обставинами і загроза відносно суворого покарання, рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» від 25.04.2000.

Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів (рішення ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії»).

У справі «Летелье проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Як свідчить практика ЄСПЛ, наявність обґрунтованої підозри та обвинувачення у зв`язку з вчиненням особою злочину не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте разом з іншими обставинами збільшує ризик втечі особи настільки, що йому неможливо запобігти, не взявши особу під варту. Зокрема, у справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

На підставі викладеного, при вирішенні питання про наявність підстав для продовження строку тримання під вартою враховується у сукупності обґрунтованість обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість та підвищена суспільна небезпека інкримінованого злочину, тяжкість можливого покарання, яке загрожує обвинуваченому за інкримінований злочин, а також наявність ризиків визначених ст.177 КПК України.

Суд, обговоривши з учасниками кримінального провадження можливість застосування інших менш суворих запобіжних заходів, враховуючи доведені ризики, обставини кримінального провадження, його суспільний інтерес, данні про особу обвинуваченого, дійшов висновку про те, що інші менш суворі види запобіжних заходів не зможуть забезпечити мети заходів забезпечення кримінального провадження, досягнення якої вимагається Національним законодавством, що узгоджується з Рішенням ЄСПЛ «Кучерук проти України».

Відповідно до ст.183 КПК України суд має право не визначати розмір застави щодо злочину вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи викладене, законних підстав для задоволення клопотань захисників на даний час не вбачається. Тому, в задоволені клопотань адвокатів слід відмовити.

Відповідно до п.5 розділу 1 Глави ІІІ наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України" від 14.06.2019 ув`язнених і засуджених, підозрюваних або обвинувачених в одному й тому самому кримінальному провадженні, за наявності відповідного рішення особи або органу, які здійснюють кримінальне провадження, тримають роздільно.

Обвинуваченому ОСОБА_17 у даному кримінальному провадженні також обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який продовжено ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 29 липня 2025 року строком на 60 днів без визначення розміру застави.

Відповідно до вищезазначених положень суд вважає за необхідне ув`язнених обвинувачених в даному кримінальному провадженні тримати роздільно.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 315, 182, 183, 194, 197, 369-372 КПК України, ст.29 Конституції України, ст.ст.5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора задовольнити повністю.

У кримінальному провадженні № 0000950 по обвинуваченню:

- ОСОБА_16 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.3 ст.146, ч.3 ст.27, ч.2 ст.15, п.п. 3, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України,

- ОСОБА_17 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.146, ч.2 ст.15, п.п. 3, 11, 12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.345 КК України,

- ОСОБА_18 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.146, ч.2 ст.15, п.п. 3, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України,

- ОСОБА_19 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.3 ст.146, ч.5 ст.27, ч.2 ст.15, п.п. 3, 11 ч.2 ст.115 КК України,

обвинуваченим ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою продовжити на 60 днів, тобто до 11 жовтня 2025 року без визначення розміру застави;

обвинуваченому ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає по АДРЕСА_1 , продовжити строк дії обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, покладених на нього ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14.07.2025 (про застосовання запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання) строком на 60 днів, тобто до 11 жовтня 2025 року, а саме:

- прибувати до суду за кожним викликом, вимогою та визначеною періодичністю;

- не відлучатись із населеного пункту, в якому проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- утримуватись від спілкування з іншими підозрюваними та свідками у вказаному кримінальному провадженні;

- залишити на зберіганні відповідних органів державної влади свого паспорту (паспортів) для виїзду за кордон, інших документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну. Ув`язнених обвинувачених ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 під час виконання запобіжного заходу у виді тримання під вартою тримати роздільно.

Ухвала суду може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3