Справа № 466/8767/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/580/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5 ,

розглянувши в м. Львові у відкритому судовому засіданні у режимі відео конференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 12 червня 2025 року, про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0003003 від 05 серпня 2024 року про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 119 КК України,

за участю прокурора - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

цією ухвалою, задоволено клопотання прокурора клопотання прокурора Галицької окружної прокуратури м.Львова ОСОБА_7 про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строку тримання під вартою строком на 60 діб у кримінальному провадженні №0003003 від 05.08.2024, за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 119 КК України та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення застави, з 12 червня 2025 року по 10 серпня 2025 року включно.

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про застосування відносно нього ст.616 КПК України - відмовлено

Для виконання копії ухвали скеровано у Державну установу «Львівська установа виконання покарання (№19) за місцем утримання обвинуваченого ОСОБА_6 . Копії ухвали вручено обвинуваченому, захиснику, прокурору.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції, зокрема, вказав, що з врахуванням тяжкості інкримінованих обвинуваченим злочинів і суворості покарання, яке може бути призначено обвинуваченому судом в разі доведення його винуватості, зважаючи на принцип безпосередності дослідження доказів, існують обґрунтовані ризики можливості переховування обвинуваченого від суду з метою уникнення покарання, незаконного впливу на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та можливості вчинення іншого злочину, продовження злочинної діяльності, а також наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які дають достатні

підстави вважати, що обвинувачений має можливість переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення. Заставу не визначено відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України.

На вказану ухвалу обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 12 червня 2025 року про продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0003003 від 05 серпня 2024 року; змінити міру запобіжного заходу на такий, що не пов`язаний із триманням під вартою для залучення до лав ЗСУ; розгляд апеляційної скарги проводити за його обов`язкової участі.

В обґрунтування апеляційних вимог обвинувачений покликається на те, що ним, у судовому засідання 12 червня 2025 року було подано заяву про відвід його захисника - адвоката ОСОБА_9 , оскільки адвокат не надає належного захисту у суді і зайняв сторону обвинувачення.

Наголошує, що суд першої інстанції проігнорував таку заяву, адвоката не відвів і продовжив міру запобіжного заходу - тримання під вартою до 10 серпня 2025 року. Хоча заяву про відвід адвоката було заявлено до розгляду питання продовження дії запобіжного заходу. Вважає, що його свідомо та всупереч норм Конституції позбавлено права на захист. А оскаржувана ухвала винесена з істотним порушенням КПК України.

Заслухавши доповідача, виступи обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника - адвоката ОСОБА_8 , який вступив у справу при апеляційному розгляді та повністю підтримали доводи апеляційної скарги, прокурора, який такі заперечив, вважає оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Апеляційний суд вважає, що при постановленні оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції, таких вимог кримінального процесуального закону дотримався.

Так, встановлено, що на розгляді у Шевченківського районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадженні №0003003 від 05.08.2024 року про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 119 КК України.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, задовольняючи клопотання прокурора та продовжуючи обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, вірно врахував особу обвинуваченого, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого злочину, в сукупності з іншими обставинами кримінального провадження, з огляду на високу вірогідність переховування від суду, перешкоджання кримінальному провадженню, незаконно впливу на свідків в кримінальному провадженні, продовженню вчиняти кримінальне правопорушення.

Вказані обставини свідчать про неможливість запобіганні ризикам, передбачених ст. 177 КПК України, шляхом застосування щодо обвинуваченому ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, оскільки, наведені ризики, можуть бути розцінені ним менш небезпечним, ніж кримінальне переслідування та процедура виконання покарання.

Так, на переконання колегії суддів, обраний судом запобіжний захід у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення та наявної обґрунтованої підозри не виходить за межі розумності, є відповідним і достатнім у цьому кримінальному провадженні, а також є достатнім і прийнятним з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При цьому, апеляційним судом не отримано відомостей щодо комплексу обставин, які би переважили ризики передбачені ст. 177 КПК України.

На думку колегії суддів ризики, встановлені стороною обвинувачення та судом, існують та виправдовують тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 .

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На переконання колегії суддів, підстави для зміни запобіжного заходу відсутні, а апелянтом не підтверджено, що більш м`які запобіжні заходи зможуть запобігти зазначеним ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

З матеріалів провадження вбачається, що при розгляді клопотання судом враховано передбачені КПК України обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Доводи апелянта правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, є необґрунтованими і безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений був позбавлений права на захист є безпідставними, оскільки як вбачається з матеріалів справи у судовому засіданні були присутні як обвинувачений, так і його захисник. Останній виступив у судовому засіданні та підтримав свою правову позицію. Це свідчить про реалізацію права на захист обвинуваченого ОСОБА_6 у повному обсязі.

За таких обставин, судом першої інстанції зроблено вірний висновок про те, що застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним в ч. 1 ст. 177 КПК України.

Оскаржувана ухвала є обґрунтованою та вмотивованою й підстав для її скасування немає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, які були б підставою для скасування постановленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Ухвала суду першої інстанції про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованою та вмотивованою й підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 12 червня 2025 року, про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0003003 від 05 серпня 2024 року про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 119 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4