Cправа №991/7255/21
Провадження №11-кп/991/29/25
Головуючий суддя першої інстанції - ОСОБА_1
Головуючий в суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2025 року місто Київ

Колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

із участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на вирок Вищого антикорупційного суду від 08 квітня 2024 року щодо

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Брідок Заставнівського району Чернівецької області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.369 КК України,

у кримінальному провадженні №0000062 від 25 березня 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Вищого антикорупційного суду від 08.04.2024: ОСОБА_7 визнано винуватим за пред`явленим обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.369 КК України, та призначено йому покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі без конфіскації майна; строк відбування покарання у виді позбавлення волі ухвалено обчислювати з моменту фактичного затримання ОСОБА_7 після набрання вироком законної сили; зараховано йому на підставі ч.5 ст.72 КК України у строк основного покарання строк попереднього ув`язнення 06-09.04.2021 включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі; вирішено питання щодо застосованого запобіжного заходу, покладених на ОСОБА_7 обов`язків, судових витрат, речових доказів та арештів, накладених на майно.

На вирок обвинувачений ОСОБА_7 та його захисники ОСОБА_8 , ОСОБА_9 подали апеляційні скарги.

У апеляційних скаргах, які є подібними за своїм змістом, обвинувачений ОСОБА_7 із доповненнями та його захисник ОСОБА_8 посилаються на таке:

- щодо невідповідності висновків, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження зазначають, що суд неправильно встановив обставини працевлаштування ОСОБА_7 , трудових спорів за його участю, поверхнево дослідив надані стороною захисту докази та прийшов до помилкового висновку, що обвинуваченого поновили в неіснуючій установі, адже 01.04.2020 він перейшов у новостворене Некомерційне підприємство «Чернівецький обласний перинатальний центр» (далі - КНП «Чернівецький обласний перинатальний центр», КНП) як керівник, про що свідчить розпорядження №210 від 30.03.2020 В.о. голови Чернівецької обласної ради, контракт та рішення судів;

- у діях ОСОБА_7 відсутній склад злочину, передбаченого ст.369 КК України. Він станом на березень 2021 року, пропрацювавши на посаді керівника установи 18 років, будучи особою пенсійного віку, маючи примірник контракту строком дії до 01.04.2025, не міг мати умислу вирішувати питання про працевлаштуванням на цій же посаді, ще й шляхом укладення безстрокового трудового договору. Відтак, період березня-квітня 2021 року у ОСОБА_7 не могло бути мотивів шукати знайомств із ОСОБА_10 із такою метою. Висновки про висловлення пропозиції ОСОБА_7 щодо надання неправомірної вигоди 24.04.2021 є припущенням та мають тлумачитись на користь обвинуваченого. Навіть із заяви ОСОБА_10 вбачається, що ОСОБА_7 «завуальовано натякав йому, щоб він за певну суму коштів вплинув на ОСОБА_11 та допоміг у підписані безстрокового договору». ОСОБА_12 не доводив ОСОБА_11 , ані саму пропозицію від ОСОБА_7 , ані суму неправомірної вигоди, так само як і не встановлено обізнаності ОСОБА_11 , що він мав вчинити певні дії з використанням свого службового становища. Тобто відсутня об`єктивна сторона, про яку стверджує суд;

- правоохоронці штучно створили ситуацію вчинення злочину, не обмежившись пасивним розслідуванням. Відсутність у Чернівецькій обласній раді примірника укладеного 02.04.2020 із ОСОБА_7 контракту на виконання обов`язків генерального директора КНП не свідчить про те, що трудові відносини не існували або були оформлені неналежним чином. Тому підстава для ініціювання першої зустрічі створена штучно. Про активність дій ОСОБА_12 свідчить ініціювання зустрічей, повідомлення на зустрічах інформації, що не відповідає дійсності, а саме, про зацікавленість, пропозиції голови обласної ради в укладенні договорів, які б влаштували всі сторони, отримання під час зустрічей у телефонному режимі вказівок від оперативних працівників щодо поведінки та спонукання ОСОБА_7 шляхом створення впевненості, що він надає грошові кошти для інших осіб, при цьому оформивши їх як неправомірну вигоду службовій особі. Прокурор жодним чином не спростував факт провокації злочину;

- відсутність у діях ОСОБА_7 складу злочину, відповідальність за який визначена ст.369 КК України, стверджує, що суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме застосував закон, що не підлягав застосуванню;

- щодо неповноти судового розгляду сторона захисту зазначає, що суд не дослідив постанову прокурора про визначення підслідності від 25.03.2021 на дотримання вимог ч.5 ст.36 КПК України (у редакції від 17.03.2021), оригінали контракту від 02.04.2020, трудової книжки, їхні копії, копії додатку до контракту, розпорядження, статуту КНП «Чернівецький обласний перинатальний центр», судових рішень по трудових спорах ОСОБА_7 та інші документи захисту, зокрема відкриті стороні обвинувачення на досудовому розслідуванні, відмовив у задоволенні клопотань про виклик свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , не надав оцінки висловлюванням ОСОБА_7 і ОСОБА_12 під час негласних слідчих (розшукових) дій (далі - НС(Р)Д), на дослідженні яких наполягав обвинувачений;

- істотне порушення вимог кримінального процесуального закону полягає в тому, що, починаючи із 25.03.2021, прокурор усвідомлював суб`єктний склад, який і став підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР), та, визначаючи підслідність у кримінальному провадженні, вийшов за межі своїх повноважень, проігнорувавши положення ч.5 ст.216 КПК України, доручив здійснення досудового розслідування СУ ГУНП в Чернівецькій області. Суд умисно не вказав, що постанова прокурора від 16.06.2021 про визначення підслідності за Національним антикорупційним бюро України (далі - НАБУ) є другим визначенням такої. Висновок, що несвоєчасне проведення процесуальних дій могло б призвести до безповоротної втрати важливих доказів, відтак, неможливості забезпечення основних завдань кримінального судочинства, помилковий, адже ОСОБА_7 не прискорював події, а підлаштовувався під вказівки ОСОБА_12 . Тому докази, зібрані СУ ГУНП в Чернівецькій області 25.03.-16.06.2021, є очевидно недопустимими;

- ОСОБА_7 чотири рази незаконно звільняли та дев`ять раз відсторонювали від посади керівника медичного закладу, що вчинялось керівництвом області, яке може мати вплив і на місцеві правоохоронні органи. Тому в обвинуваченого виникає сумнів у забезпеченні його права на об`єктивне й неупереджене розслідування, що свідчить про порушення права на справедливий суд, передбаченого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Обвинувачений просить вирок Вищого антикорупційного суду від 08.04.2024 скасувати, ухвалити новий, яким визнати його невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст.369 КК України.

Захисник ОСОБА_8 просить скасувати вирок Вищого антикорупційного суду від 08.04.2024 та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 .

У апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 посилається на таке:

- суд ухвалою від 25.11.2021 розглянув клопотання сторони захисту про закриття кримінального провадження, а 11.05.2022 протокольно відмовив у розгляді по суті скарги на рішення прокурорів у кримінальному провадженні у порядку ч.2 ст.303 КПК України, яка заявлена в підготовчому судовому засіданні. Оскільки наведене викликало сумнів у неупередженості складу суду, було заявлено відвід, у задоволенні якого безпідставно відмовлено, посилаючись на недоведеність викладених доводів;

- порушено право на перехресний допит свідка сторони обвинувачення - ОСОБА_11 , який не став свідком сторони захисту лише через відмову прокурора від його допиту в суді;

- повідомлення про злочин ОСОБА_12 від 25.03.2021 містить посилання на пропозицію ОСОБА_7 надати йому неправомірну вигоду за вплив на ОСОБА_11 для прийняття останнім рішення, що явно свідчить про відсутність складу злочину за ч.3, 4 ст.369 КК України, помилкову кваліфікацію діяння та штучну реєстрацію тяжкого злочину, замість ч.1 ст.369-2 КК України, для отримання дозволу на проведення НС(Р)Д;

- контроль за вчиненням злочину закінчувався затриманням обвинуваченого, тобто відкритим фіксуванням, але всупереч ч.4 ст.271 КПК України протокол складався не у присутності ОСОБА_7 , а таємно, із порушенням строків, без заперечень чи зауважень обвинуваченого, хоча б щодо відкритих дій. Відсутність повідомлення ОСОБА_7 про контроль над вчиненням злочину позбавила його належного захисту. Орган досудового розслідування фактично провів не обшук затриманого та огляд місця події, а відкрите фіксування під час завершальної стадії контролю за вчиненням злочину із затриманням останнього та вилученням у нього грошей, де мав керуватися ст.208, 209, ч.4 ст.271 КПК України;

- орган досудового розслідування здійснив провокацію вчинення злочину, адже ОСОБА_12 неодноразово завуальовано нагадував про проблему у ОСОБА_7 із перебуванням на посаді генерального директора, необхідність передачі неправомірної вигоди за прийняття рішення про закриття вказаного питання та спонукання обвинуваченого це зробити. Викривач діяв за згодою та вказівками правоохоронного органу, який створив усі умови для вчинення злочину, однак розслідування не було здійснено «у переважно пасивній манері», оскільки ініціатива спілкування походила від останнього;

- після внесення відомостей до ЄРДР у силу вимог ч.5 ст.36 КПК України у прокурора не було підстав доручати здійснення досудового розслідування іншому органу, ніж НАБУ. Визначення ж прокурором підслідності за СУ ГУНП в Чернівецькій області є порушенням ст.36 КПК України. Тобто прокурор діяв поза межами своїх повноважень, наслідком чого є недопустимість доказів. При цьому в повідомленні про підозру від 07.04.2021 умисно приховано факт того, що згідно із заявою ОСОБА_12 кошти надавались голові обласної ради ОСОБА_11 , а в постанові від 27.05.2021 про задоволення клопотання про продовження строку досудового розслідування до трьох місяців прізвище « ОСОБА_11 » жодного разу не згадується, щоб підслідність рахувалась за СУ. Лише 16.06.2021 прокурор виніс постанову про зміну підслідності за НАБУ, у якій не наведено жодних мотивів прийняття такого рішення;

- зібрані у кримінальному провадженні матеріали не містять об`єктивних, конкретних і беззаперечних доказів вчинення ОСОБА_7 діяння, яке містить обов`язкові ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КПК України.

Просить скасувати вирок Вищого антикорупційного суду від 08.04.2024, визнати недопустимими докази сторони обвинувачення, зазначені в мотивувальній частині захисної промови, закрити кримінальне провадження за відсутності в діянні ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.369 КК України.

У запереченнях прокурор Спеціалізованої антикорупційної прокуратури (далі - САП) ОСОБА_6 зазначає таке:

- апеляційні скарги ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 містять посилання на рішення судів у трудових спорах за 2022-2023 роки, які розглядалися та ухвалювалися після вчинення кримінального правопорушення, а тому є неналежними доказами, так як не можуть впливати на оцінку спрямованості умислу та дій ОСОБА_7 у 2021 році при спілкуванні з ОСОБА_12 . Стверджуючи, що ці рішення мають преюдиціальне значення для висновків Вищого антикорупційного суду, сторона захисту не посилається на норми законодавства чи судову практику. Розбіжності версій початку спілкування, викладених ОСОБА_12 та обвинуваченим, не стверджують наявність підстав для сумнівів, адже показання свідка залишилися послідовними з досудового розслідування, підтверджуються іншими доказами, дослідженими судом у сукупності та взаємозв`язку. ОСОБА_7 ж не надавав показання в ході досудового розслідування, а сформував свою версію подій, яка не була сталою, лише під час судового розгляду. Доводи щодо неврахування судом провокативної поведінки ОСОБА_12 спростовуються матеріалами кримінального провадження. Натомість, очевидним є те, що ОСОБА_7 після багатьох років систематичних судових розглядів прагнув досягти стабільності шляхом надання неправомірної вигоди новообраному голові Чернівецької обласної ради. Вимоги ч.5 ст.216 КПК України були виконані, оскільки справу передали для подальшого розслідування до НАБУ з органів національної поліції. У апеляційних скаргах не наведено жодного права обвинуваченого, яке істотно порушено тим, що підслідність у кримінальному провадженні за НАБУ, визначена не в порядку ч.7 ст.214 КПК України, а ст.216, 218 КПК України після його початку та проведення першочергових слідчих і процесуальних дій. Твердження захисника про неправильне застосування норм кримінального закону в обґрунтуваннях апеляційної скарги свого відображення не знайшли, а посилання обвинуваченого на неповноту судового розгляду не відповідають змісту ст.410 КПК України. Також клопотання ОСОБА_7 про повторне дослідження всіх доказів нічим не мотивоване, а клопотання про виклик свідків виходить за межі апеляційного судового розгляду;

- твердження апеляційної скарги захисниці ОСОБА_9 про ухвалення вироку незаконним складом суду зводяться до незгоди з порядком розгляду її скарг на процесуальні рішення, які приймалися на досудовому розслідуванні, та результатів розгляду заяви про відвід. Довід про ненадання оцінки скаргам не відповідає дійсності, адже питання про порушення правил підслідності при здійсненні першочергових слідчих дій у кримінальному провадженні досліджене у вироку. Твердження про порушення правил перехресного допиту не знайшло свого обґрунтування в апеляційній скарзі з посиланням на вимоги законодавства та актуальну судову практику. Неспроможність сторони захисту ставити прямі питання свідку, який викликався за їхнім клопотанням, не нівелює зміст ст.349, 352 КПК України, принципи змагальності та диспозитивності, а також не свідчить про порушення прав сторони захисту, особливо, якщо свідка викликано, він з`явився і було проведено його допит. Довід апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, які стосуються оцінки показань свідків та окремих фраз у протоколах НС(Р)Д, ґрунтуються виключно на суб`єктивному тлумаченні захисника. Показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , викладені у апеляційній скарзі, є не прямою мовою і не відповідають дійсності. Твердження про те, що протокол контролю за вчиненням злочину є недопустим доказом, адже при затриманні ОСОБА_7 відбулася відкрита фіксація злочину, тому протокол мав бути не секретним, виражає виключно бачення захисника порядку фіксації слідчих і процесуальних дій, обґрунтовується нерелевантною судовою практикою та спростовується позицією Верховного Суду у справі №454/2576/17 від 06.07.2022.

Просить відмовити у задоволенні апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , а вирок Вищого антикорупційного суду від 08.04.2024 залишити без змін.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та його захисники ОСОБА_8 , ОСОБА_9 підтримали свої апеляційні скарги, посилаючись на доводи, наведені у них, прокурор САП ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційних скарг, вважаючи їхні вимоги безпідставними.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення учасників судового провадження, наведені в апеляційних скаргах доводи, дослідивши докази, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційні скарги є необґрунтованими.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок Вищого антикорупційного суду від 08.04.2024 щодо ОСОБА_7 у межах поданих апеляційних скарг.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії, ухвалюючи оскаржуваний вирок, зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався у повній мірі з огляду на таке.

Судом визнано доведеним обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.369 КК України, за таких обставин.

Розпорядженням Чернівецького міського голови №450-к від 21.07.2003 ОСОБА_7 був призначений на посаду головного лікаря комунальної медичної установи «Міський клінічний пологовий будинок №1». У зв`язку з реорганізацією установи шляхом перетворення її у комунальне некомерційне підприємство «Міський клінічний пологовий будинок №1» Чернівецької міської ради ОСОБА_7 звільнено з посади головного лікаря з 24.07.2019.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 06.02.2020, яке змінено рішенням Чернівецького апеляційного суду від 04.06.2020, ОСОБА_7 поновлений на посаді головного лікаря КМУ «Міський клінічний пологовий будинок №1» із 24.07.2019.

Із 01.04.2020 КНП «Міський клінічний пологовий будинок №1» прийнято у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст Чернівецької області; змінено орган управління підприємства з Чернівецької міської ради на Чернівецьку обласну раду; перейменовано його на КНП «Чернівецький обласний перинатальний центр».

24.03.2021 ОСОБА_7 зустрівся з радником голови Чернівецької обласної ради з питань кадрової політики на громадських засадах ОСОБА_12 у ресторані «Пілігрім», розташованому за адресою: Чернівецька область, м. Чернівці, вул. Вірменська, 34, де висловив пропозицію надати голові Чернівецької обласної ради ОСОБА_11 , якому було присвоєно 1-й ранг посадової особи місцевого самоврядування першої категорії посад, через ОСОБА_12 неправомірну вигоду в розмірі 10 000 доларів США за вчинення ОСОБА_11 дій в інтересах ОСОБА_7 , а саме безстрокового призначення ОСОБА_7 на посаду генерального директора КНП «Чернівецький обласний перинатальний центр» шляхом укладення безстрокового трудового договору та 2 000 доларів США для ОСОБА_12 за надані ним послуги посередництва у переданні неправомірної вигоди ОСОБА_11

30.03.2021 приблизно о 14 год. 55 хв. ОСОБА_7 зустрівся з ОСОБА_12 у приміщенні закладу «Гойра», розташованого за адресою: м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, 2-В, та в ході розмови зазначив, що, на його думку, постановою Чернівецького апеляційного суду від 04.06.2020 підтверджено безстроковість його перебування на займаній посаді, у зв`язку з чим відсутня необхідність у проведенні конкурсу на зайняття посади генерального директора КНП «Чернівецький обласний перинатальний центр». Крім того, ОСОБА_7 підтвердив ОСОБА_12 дійсність намірів висловленої раніше пропозиції щодо надання 12 000 доларів США, із яких 10 000 доларів США були неправомірною вигодою за укладення головою Чернівецької обласної ради ОСОБА_11 безстрокового трудового контракту з ОСОБА_7 як із генеральним директором КНП «Чернівецький обласний перинатальний центр», а 2 000 доларів США - винагородою ОСОБА_12 за посередницькі послуги.

У ході чергової зустрічі, яка відбулась 02.04.2021 о 14 год. 53 хв. у приміщенні ресторану «Пілігрім», ОСОБА_12 повідомив ОСОБА_7 про можливість укладення з ним строкового трудового договору терміном на 5 років. Втім, ОСОБА_7 наполягав на укладенні з ним як генеральним директором КНП «Чернівецький обласний перинатальний центр» безстрокового контракту, посилаючись на постанову Чернівецького апеляційного суду від 04.06.2020, якою, на думку останнього, визначено безстрокове його перебування на зазначеній посаді. Після цього, о 15 год. 16 хв. ОСОБА_7 дістав білий конверт та намагався передати його ОСОБА_12 , але останній відмовився від його отримання. Упродовж цієї зустрічі ОСОБА_7 ще двічі намагався передати ОСОБА_12 зазначений конверт, але останній знову відмовився.

У подальшому, 06.04.2021 об 11 год. 30 хв. ОСОБА_7 зустрівся з ОСОБА_12 біля закладу «Гойра». Під час спілкування ОСОБА_7 надав ОСОБА_12 12 000 доларів США, із яких за попередньою домовленістю 10 тисяч доларів США мали бути передані голові Чернівецької обласної ради ОСОБА_11 .

Таким чином, ОСОБА_7 , діючи умисно, через позаштатного радника голови Чернівецької обласної ради ОСОБА_12 запропонував та надав службовій особі, яка займала особливо відповідальне становище, - голові Чернівецької обласної ради ОСОБА_11 неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів у сумі 10 000 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України (далі - НБУ) станом на 06.04.2021 становило 279 390 грн, із метою забезпечення прийняття позитивного рішення на користь ОСОБА_7 щодо безстрокового призначення останнього на посаду генерального директора КНП «Чернівецький обласний перинатальний центр» шляхом укладення з ним безстрокового трудового контракту, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.369 КК України.

Висновки суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_7 за пред`явленим йому обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.369 КК України, відповідають встановленим обставинам та положенням закону, а доводи апеляційних скарг їх не спростовують.

Так, 25.11.2021 у підготовчому судовому засіданні сторона захисту оскаржила рішення прокурорів у кримінальному провадженні, а після розгляду зазначеної скарги просила розглянути клопотання про закриття кримінального провадження на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України. Суд розглянув лише клопотання про закриття кримінального провадження. 14.02.2022 адвокат заявила клопотання про розгляд скарги на рішення прокурорів. Ухвалою суду, постановленою в порядку ч.4 ст.371 КПК України без виходу до нарадчої кімнати, клопотання задоволено частково та роз`яснено, що розгляд скарги буде здійснено під час підготовки до судового розгляду за умов відсутності підстав для прийняття рішень, передбачених п.1-4 ч.3 ст.314 КПК України. 11.05.2022 сторона захисту повторно просила розглянути зазначену скаргу. Цього ж дня під час вирішення питань, передбачених ч.3 ст.314 КПК України, рішення щодо розгляду скарги не ухвалювалося, оскільки згідно з встановленим раніше порядком проведення підготовчого судового засідання її розгляд відкладено до стадії підготовки до судового розгляду. Таким чином, 11.05.2022 рішення про відмову у розгляді скарги захисника по суті не ухвалювалося. Тому ОСОБА_9 заявила відвід колегії суддів. В обґрунтування зазначила, що вказані рішення суду не відповідають вимогам КПК України та свідчать про його упередженість, що відповідно до п.4 ч.1 ст.75 КПК України виключає участь цих суддів у кримінальному провадженні.

Ухвалою від 11.05.2022 відмовлено у задоволенні заяви захисниці про відвід колегії суддів. Цього ж числа ухвалою підготовчого судового засідання кримінальне провадження призначено до розгляду, а також відмовлено у задоволенні скарги захисниці ОСОБА_9 .

Пунктом 4 ч.1 ст.75 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Наявність безсторонності для цілей п.1 ст.6 Конвенції визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого легітимного сумніву з цього приводу (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 24.051989 у «Справі Гаусшильдта»).

Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.

У рішенні від 15.10.2009 у справі «Мікаллеф проти Мальти» ЄСПЛ вказав, що будь-який суддя, щодо якого наявна достатня підстава побоювання відсутності неупередженості повинен усунутись. У рішенні від 15.07.2005 у справі ж «Межнаріч проти Хорватії» ЄСПЛ звернув увагу на те, що слід визначити, чи існують, окрім поведінки судді, факти, які можна встановити, які можуть викликати сумніви щодо його неупередженості. Це означає, що, вирішуючи питання про те, чи є в тій або іншій справі достатня підстава побоюватися, що конкретному судді бракує неупередженості, позиція відповідної особи є важливою, але не є визначальною. Отже, для задоволення відводу за об`єктивним критерієм мають бути не щонайменші сумніви одного з учасників справи, а достатні підстави вважати, що суддя не є безстороннім або що йому бракує неупередженості під час розгляду справи.

Зважаючи на вищевказані обставини, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що єдиною підставою сумнівів захисниці у неупередженості суддів стала незгода з ухваленими рішеннями щодо процедури розгляду поданої скарги на рішення прокурорів.

Проте, вчинення суддями дій у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку не дають підстав для висновку про їхню необ`єктивність чи упередженість. Також, висновки або позиції суддів, висловлені у судових рішеннях, не можуть бути підставою для відводу, адже тлумачення закону у поєднанні з обставинами справи є підґрунтям здійснення правосуддя і у протилежному випадку судді позбавляються можливості на висловлення позиції при розгляді інших подібних справ у подальшому. Будь-який учасник кримінального провадження може не погоджуватися із вчиненими діями або постановленими рішеннями суду і оцінювати їх із позиції свого процесуального статусу та власного процесуального інтересу. Однак, тлумачення таких дій і рішень у сенсі підстав для відводу має базуватися не лише на власному переконанні в їхній умисній необ`єктивності, а й на фактичних обставинах, за допомогою яких відповідні обставини стануть очевидними і для суду, який розглядає заяву про відвід.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для висновку, що в ухваленні оскаржуваного судового рішення брали участь судді, яким було заявлено відвід на підставі обставин, які очевидно викликали сумнів у їхній неупередженості.

У зв`язку з викладеним безпідставним є твердження апеляційної скарги захисниці ОСОБА_9 про те, що вирок ухвалений незаконним складом суду.

Довід апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції так і не розглянув скаргу сторони захисту на постанову в.о. керівника Чернівецької обласної прокуратури від 27.05.2021 спростовується змістом ухвали підготовчого судового засідання від 11.05.2022.

Положеннями ч.1 ст.214 КПК України у редакції, чинній на момент реєстрації кримінального провадження, встановлено, що слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Частиною 7 ст.214 КПК України у редакції, чинній на момент реєстрації кримінального провадження, передбачено, якщо відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені прокурором, він зобов`язаний невідкладно, але не пізніше наступного дня, з дотриманням правил підслідності передати наявні у нього матеріали до органу досудового розслідування та доручити проведення досудового розслідування.

Важливо зазначити, що КПК України не містить вимоги щодо обов`язкового дотримання правил підслідності при внесенні інформації до ЄРДР. Стаття 214 КПК України також не передбачає можливість відмови у внесенні даних через те, що злочин не підслідний відповідному органу.

Згідно з витягом із ЄРДР 25.03.2021 прокурор Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_18 вніс відомості за №0000062 щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369 КК України, такого змісту: « Громадянин М. через громадянина В. пропонує надати неправомірну вигоду службовій особі органу влади за вчинення нею дій з використанням наданої влади та службового становища»; «06.04.2021 близько 11 год. 44 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи в м. Чернівці, на відкритій місцевості на площі Соборній, в м. Чернівці, Чернівецької області, поряд з монументом Перемоги перед сквером, надав раднику голови Чернівецької обласної ради ОСОБА_12 неправомірну вигоду в сумі 2 тисячі доларів США та для посадових осіб Чернівецької обласної ради в сумі 10 тисяч доларів США за вирішення питання про укладення з ним контракту про безстрокове призначення на посаду керівника КНП «Чернівецький обласний перинатальний центр» (т.3, а.с.31, 32).

Підставою для внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення за №0000062 була усна заява ОСОБА_12 від 25.03.2021, прийняття якої оформлене відповідним протоколом (т.3, а.с.31, 63-64).

Постановою заступника керівника Чернівецької обласної прокуратури від 25.03.2021 прокурора Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_18 призначено як такого, що здійснюватиме повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000062 (т.3 а.с.33).

У подальшому постановою про визначення підслідності від 25.03.2021 прокурор ОСОБА_18 визначив підслідність у кримінальному провадженні №0000062 та доручив проводити досудове розслідування у ньому слідчим Слідчого управління ГУ НП в Чернівецькій області (т.3, а.с.34-35).

26.03.2021 слідчий звернувся до слідчого судді Чернівецького апеляційного суду з клопотаннями про дозвіл на проведення НС(Р)Д щодо ОСОБА_12 та ОСОБА_7 (т.4, а.с.97-100, 104-107).

Ухвалами Чернівецького апеляційного суду №1013т, №1012т від 29.03.2021 клопотання задоволені (т.4, а.с.101-103, 108-110) і цього ж дня старший слідчий в особливо важливих справах відділу СУ ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_20 доручив виконання ухвал Чернівецького апеляційного суду працівникам ВБКОЗ СБ України в Чернівецькій області (т.4, а.с.11-112).

06.04.2021 відбулась передача можливої неправомірної вигоди (т.3 а.с.67-72).

07.04.2021 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369 КК України (т.3, а.с.73-78).

Відповідно до постанови про визначення підслідності від 16.06.2021 прокурор ОСОБА_18 визначив підслідність за НАБУ (т.3, а.с.40-41). Рішення прокурора мотивоване тим, що в ході досудового розслідування на підставі показань ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та матеріалів НС(Р)Д отримано достатньо доказів того, що ОСОБА_7 через ОСОБА_12 передав неправомірну вигоду у розмірі 10 000 доларів США безпосередньо голові Чернівецької обласної ради ОСОБА_11 . Вказане спростовує твердження апеляційних скарг захисника ОСОБА_9 про те, що названа постанова не містить мотивів прийняття такого рішення.

Як убачається з постанови про зміну кваліфікації кримінального правопорушення від 27.09.2021, зміна зумовлена отриманими відомостями про пропозицію та надання обвинуваченим неправомірної вигоди особі, що займає особливо відповідальне становище - голові Чернівецької обласної ради ОСОБА_11 (т.4, а.с.76-84).

27.09.2021 ОСОБА_7 повідомлено про зміну повідомленої підозри за ч.4 ст.369 КК України (т.4, а.с.85-96).

Таким чином, досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000062 здійснювалося Слідчим управлінням ГУ НП в Чернівецькій області менше трьох місяців.

При цьому обсяг і характер здійснених у такий період прокурором дій та прийнятих процесуальних рішень не указують на те, що затримка з передачею матеріалів досудового розслідування до іншого органу досудового розслідування має свавільний характер. Навпаки, попри затримку з передачею матеріалів досудового розслідування до іншого органу досудового розслідування, вимоги КПК України щодо відповідних процедур було дотримано, у тому числі забезпечено належний судовий контроль за проведенням НС(Р)Д.

Водночас, доводи апеляційних скарг не спростовують висновку суду першої інстанції про те, що несвоєчасне проведення слідчим відповідних процесуальних дій могло призвести до безповоротної втрати важливих доказів, а отже і до неможливості забезпечення основних завдань кримінального судочинства.

Здобувши переконливі докази суб`єктного складу цього кримінального правопорушення, а відтак, його підслідності НАБУ, 16.06.2021 прокурор прийняв відповідне рішення.

Твердження апеляційної скарги сторони захисту про те, що стороною обвинувачення умисно не вказано відомостей про участь у розслідуваних подіях голови обласної ради ОСОБА_11 у повідомленні про підозру від 07.04.2021 та постанові від 27.05.2021 про задоволення клопотання про продовження строку досудового розслідування до трьох місяців, не є переконливими, оскільки ґрунтуються на припущеннях.

Покликання ж апеляційних скарг обвинуваченого та захисника ОСОБА_8 на те, що суд не зазначив, що постанова прокурора про визначення підслідності від 16.06.2021 є другим визначенням такої та мала б бути постановою зміну підслідності, колегія суддів вважає помилковим.

Так, відповідно до ч.5 ст.36 КПК України Генеральний прокурор, керівник обласної прокуратури, їх перші заступники та заступники своєю вмотивованою постановою мають право доручити здійснення досудового розслідування будь-якого кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування, у тому числі слідчому підрозділу вищого рівня в межах одного органу, у разі неефективного досудового розслідування. Забороняється доручати здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, іншому органу досудового розслідування.

Передумовою реалізації прокурором передбачених ч.5 ст.36 КПК України повноважень має бути здійснення відповідним органом, визначеним у ст.216 КПК України, досудового розслідування у кримінальному провадженні та встановлення за наслідками такого розслідування його неефективності.

Зміна прокурором підслідності у кримінальному провадженні може мати місце лише у випадку, коли орган, визначений у ст.216 КПК України, фактично здійснював досудове розслідування, однак воно визнано неефективним. Якщо з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР досудове розслідування у цьому провадженні здійснювалося неуповноваженим на те органом, а уповноважений орган будь-яке досудове розслідування, яке б можна було визнати неефективним, не здійснював, то постанова прокурора про визначення підслідності є немотивованою (постанова Верховного Суду від 28.10.2021 у справі №725/5014/18).

А тому, оскільки уповноважений орган будь-яке досудове розслідування, яке б можна було визнати неефективним, не здійснював, прокурор не мав правових підстав для винесення постанови про зміну підслідності.

Відповідно до ч.1 ст.87 КПК України недопустимими є докази, що були отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Визнання доказів недопустимими обумовлюються не будь-якими порушеннями кримінально-процесуальної форми збирання доказів, а лише тими, що спричиняють шкоду фундаментальним правам і свободам людини (постанови Верховного Суду від 28.01.2020 у справі №359/7742/17, від 08.10.2019 у справі №639/8329/14-к, від 12.11.2019 у справі №236/863/17).

Правила предметної підслідності не є складовою встановленого КПК України порядку збирання доказів, а лише забезпечують раціональний розподіл державних ресурсів, оперативність, злагодженість, ефективність та належну координацію органів досудового розслідування на відповідній стадії кримінального провадження. Порушення цих правил саме по собі не впливає на якість зібраних доказів, оскільки для усіх передбачених у ст.216 КПК України органів досудового розслідування передбачено однакові правила збирання доказів поза залежністю від їхньої спеціалізації. Той факт, що, із огляду на принцип спеціалізації, розслідування певних видів кримінальних правопорушень віднесено до компетенції якогось конкретного слідчого органу, не означає, що для такого органу існують особливі правила збирання доказів або що лише цей орган може забезпечити дотримання прав і свобод людини у відповідному кримінальному провадженні. На усі без виключення слідчі органи покладено однакові обов`язки із дотримання вимог Конституції та законів України при здійсненні своєї діяльності.

Із огляду на це, проведення досудового розслідування на певному етапі (тим більше, нетривалому) іншим органом досудового розслідування, ніж визначено у ст.216 КПК України, не може мати наслідком порушення прав та свобод людини, гарантованих законами та Конституцією України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Більше того, посилання в апеляційних скаргах сторони захисту на неодноразове звільнення та відсторонення ОСОБА_7 від посади за ініціативи керівництва області, яке може мати вплив на правоохоронні органи, є голослівним, а відтак, не стверджує безумовного порушення права на об`єктивне й неупереджене розслідування.

За наведених обставин, проведення досудового розслідування іншим слідчим органом, ніж визначено у ст.216 КПК України, не є таким, що тягне недопустимість доказів, отриманих у результаті процесуальних дій і рішень на початковому етапі досудового розслідування.

Тому, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційних скарг сторони захисту щодо порушення правил підслідності у кримінальному провадженні та, як наслідок, недопустимості всіх зібраних за цей період доказів.

Також, твердження апеляційної скарги сторони захисту про не надання судом першої інстанції оцінки скаргам на процесуальні рішення під час досудового розслідування цілком не відповідає дійсності, адже питання підслідності досліджено безпосередньо у вироку.

Відповідно до ч.4 ст.271 КПК України про результати контролю за вчиненням злочину складається протокол, до якого додаються речі і документи, отримані під час проведення цієї негласної слідчої (розшукової) дії. Якщо контроль за вчиненням злочину закінчується відкритим фіксуванням, про це складається протокол у присутності такої особи.

Матеріалами провадження стверджується, що у межах здійснення контролю за вчиненням злочину 06.04.2021 о 10 год. 05 хв. здійснено огляд ОСОБА_12 (т.5, а.с.1-2), після чого він пішов на зустріч із ОСОБА_7 . Об 11 год. 24 хв. розпочалася зустріч, у ході якої ОСОБА_7 передав ОСОБА_12 пакет із грошовими коштами. Об 11 год. 45 хв. ОСОБА_7 затримано, про що складено протокол у присутності захисника (т.3, а.с.67-72). У подальшому о 12 год. 05 хв. розпочався огляд місця події, у ході якого в ОСОБА_7 виявлено грошові кошти (т.3, а.с.96-99). Огляд було здійснено у присутності ОСОБА_7 , який відмовився підписувати відповідний протокол. Наступного дня о 07 год. 45 хв. розпочато складання протоколу про результати контролю за вчиненням злочину (т.5, а.с.3-4), а об 11 год. 25 хв. ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369 КК України.

Вказана послідовність процесуальних дій та їх фіксації, на думку колегії суддів, не суперечить вимогам ч.4 ст.271 КПК України та не має своїм наслідком визнання недопустимими фактичних даних, одержаних під час проведення НС(Р)Д - контролю за вчиненням злочину.

Це узгоджується з правовою позицією Верховного Суду про те, що складання протоколу без участі підозрюваного, який був затриманий відразу по закінченні контролю за вчиненням злочином, не порушило його права на захист, оскільки відкриту фіксацію, передбачену ч.4 ст.271 КПК України, фактично було забезпечено шляхом складання у присутності затриманого протоколу огляду місця події та протоколу затримання (постанова від 18.12.2020 у справі №454/2576/17).

Тому помилковим є твердження апеляційної скарги сторони захисту про недопустимість протоколу контролю за вчиненням злочину з огляду на порушення ч.4 ст.271 КПК України.

Водночас, безпідставним є довід апеляційної скарги про те, що відсутність повідомлення ОСОБА_7 про контроль над вчиненням злочину позбавила його належного захисту, адже після затримання об 11 год. 45 хв. 06.04.2021 за участю ОСОБА_7 складено відповідний протокол із залученням захисника, роз`яснено обвинуваченому підстави затримання, також у його присутності складено протокол огляду місця події. Зазначені дії, їхня послідовність та відповідність процесуальним нормам дають підстави вважати, що стороною обвинувачення вжито необхідні заходи для забезпечення повідомлення обвинуваченого про здійснення щодо нього слідчих дій у межах досудового розслідування, причин їхнього проведення, а відтак, створено належні умови для реалізації ОСОБА_7 свого права на захист. Отже, докази, отримані в ході контролю за вчиненням злочину, не можуть вважатися недопустимими.

Положеннями ч.1 ст.349 КПК України визначено, що докази сторони обвинувачення досліджуються в першу чергу, а сторони захисту - у другу.

Показання свідка відповідно до ч.2 ст.82 КПК України є джерелом доказів.

Згідно із ч.6 ст.352 КПК України свідка обвинувачення першим допитує прокурор, а свідка захисту - захисник, якщо обвинувачений взяв захист на себе - обвинувачений (прямий допит). Під час прямого допиту не дозволяється ставити навідні запитання, тобто запитання, у формулюванні яких міститься відповідь, частина відповіді або підказка до неї.

Верховний Суд у постанові від 27.08.2024 у справі №172/149/23 зазначає, що вести мову про порушення права на перехресний допит можна лише у разі проведення прямого допиту особи в судовому засіданні. Тоді, коли має місце прямий допит, сторона провадження може скористатися правом на перехресний допит і реалізація цього права має бути забезпечена. У тих випадках, коли такий прямий допит взагалі не проводився і особа фактично не допитувалася як свідок у судовому засіданні, порушити право на перехресний допит неможливо.

Оскільки прокурор відмовився від прямого допиту свідка ОСОБА_11 у суді, у сторони захисту не виникло права на його перехресний допит, а тому відсутні підстави вважати, що таке право було порушене.

Таким чином, неспроможним є покликання апеляційної скарги на порушення правил перехресного допиту.

Відповідно до положень ст.84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно зі ст.90 КПК України рішення національного суду або міжнародної судової установи, яке набрало законної сили і ним встановлено порушення прав людини і основоположних свобод, гарантованих Конституцією України і міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, має преюдиціальне значення для суду, який вирішує питання про допустимість доказів.

Із системного аналізу вказаних статей слідує, що судове рішення, яке має преюдиціальне значення, саме по собі не є доказом для суду. Воно має значення лише при вирішенні питання про допустимість доказів. Преюдиціальне значення судове рішення має лише за сукупності таких умов: а) це судове рішення (національного суду чи міжнародної судової установи) набрало законної сили; б) таким судовим рішенням встановлено порушення прав людини і основоположних свобод, гарантованих Конституцією України і міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд першої інстанції дослідив обставини працевлаштування ОСОБА_7 та трудових спорів за його участю, рішення, прийняті іншими судами (т.7, а.с.76-241, т.8, а.с.1-143), а також, зокрема, мотиви, якими вони керувались при їхньому ухваленні.

Однак, колегія суддів звертає увагу, що рішення суду іншої юрисдикції не є доказом відповідно до положень кримінального процесуального законодавства і не має безпосереднього впливу на доказову базу у кримінальному провадженні, яке розглядається судом.

Завдання кримінального судочинства є відмінним від тих завдань, які вирішують національні суди в цивільній, господарській чи адміністративній юрисдикціях. Здійснюючи кримінальне судочинство, суди не вирішують спір, а розглядають пред`явлене особі обвинувачення і за допомогою доказів встановлюють чи винна конкретна особа у його вчиненні.

Усі докази винуватості або невинуватості особи підлягають дослідженню у змагальному кримінальному процесі із дотриманням приписів ч.1 ст.94 КПК України. Вказане повністю узгоджується з правовою позицією, яку висловлено Верховним Судом у постанові від 04.08.2021 у справі №390/934/13-к.

А тому, оскільки стороною захисту не наведено належного обґрунтування преюдиціального значення рішень інших судів щодо трудових спорів ОСОБА_7 , ухвалених після початку цього кримінального провадження, неспроможними є доводи про неповноту судового розгляду.

Також, посилання апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника на положення ст.82 ЦПК України - помилкові, так як вказана процесуальна норма закріплює підстави та регулює порядок звільнення від доказування у цивільному судочинстві, що виключає регулювання порядку кримінального провадження.

У результаті апеляційного перегляду встановлено, що висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.369 КК України, ґрунтується на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими відповідно до ст.94 КПК України.

Так, рішенням Чернівецької міської ради «Про реорганізацію шляхом перетворення комунальних медичних закладів м. Чернівців» №1608 від 31.01.2019 вирішено припинити діяльність КМУ «Міський клінічний пологовий будинок №1» у зв`язку із реорганізацією шляхом перетворення у КНП «Міський клінічний пологовий будинок №1» Чернівецької міської ради. Зазначені обставини були встановлені рішенням суду Шевченківського районного суду міста Чернівці від 06.02.2020 у справі №727/8167/19 (далі - рішення суду першої інстанції; т.4, а.с.37-46) та постановою Чернівецького апеляційного суду від 04.06.2020 (далі - рішення суду апеляційної інстанції; т.4, а.с.47-55).

Рішенням №17-36/20 від 04.02.2020 Чернівецька обласна рада з 01.04.2020 прийняла у спільну власність територіальних громад, сіл, селищ, міст Чернівецької області юридичну особу - КНП «Міський клінічний пологовий будинок №1» Чернівецької міської ради, змінила орган управління КНП із Чернівецької міської ради на Чернівецьку обласну раду та перейменувала підприємство на КНП «Чернівецький обласний перинатальний центр» (т.3, а.с.222-223).

Розпорядженням №536 від 20.11.2020 затверджено Статут КНП «Чернівецький обласний перинатальний центр» (далі - Статут; т.4, а.с.5).

Відповідно до п.1.2, 1.4-1.5 Статуту КНП «Чернівецький обласний перинатальний центр» - це підприємство, створене на підставі рішення XXXVI сесії VII скликання Чернівецької обласної ради №17-36/20 від 04.02.2020. КНП «Чернівецький обласний перинатальний центр» є правонаступником всього майна, всіх прав та обов`язків комунальної медичної установи «Міський клінічний пологовий будинок №1» Чернівецької міської ради та комунального некомерційного підприємства «Міський клінічний пологовий будинок №1» Чернівецької міської ради. Засновником (власником) КНП «Чернівецький обласний перинатальний центр» є територіальні громади сіл, селищ, міст Чернівецької області в особі Чернівецької обласної ради. Підприємство є підпорядкованим, підзвітним та підконтрольним засновнику (т.4, а.с.6-23).

Розпорядженням Чернівецького міського голови від №450-к від 21.07.2003 ОСОБА_7 призначено на посаду головного лікаря КМУ «Міський клінічний пологовий будинок №1» за контрактною формою трудового договору за згодою сторін на термін із 22.07.2003 до 31.07.2004. У подальшому термін дії трудового контракту був продовжений на невизначений строк (рішення суду першої та апеляційної інстанції).

Розпорядженням Чернівецького міського голови №1024-к від 24.07.2019 ОСОБА_7 звільнено з посади головного лікаря КМУ «Міський клінічний пологовий будинок №1» із 24.07.2019 у зв`язку із реорганізацією установи, а розпорядженням №1085-к від 05.08.2019 внесено зміни у розпорядження №1024-к, зокрема, із огляду на листок непрацездатності ОСОБА_7 його звільнено з 29.07.2019 (рішення суду першої інстанції).

У липні 2019 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом про визнання незаконним та скасування розпорядження Чернівецького міського голови про звільнення ОСОБА_7 із посади головного лікаря КМУ «Міський клінічний пологовий будинок №1», поновлення його на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і здійснення переведення з посади головного лікаря КМУ «Міський клінічний пологовий будинок №1» на посаду генерального директора КНП «Міський клінічний пологовий будинок №1» у зв`язку з реорганізацією шляхом перетворення з укладенням строкового трудового договору.

Рішенням суду першої інстанції, серед іншого:

- визнано незаконним та скасовано розпорядження Чернівецького міського голови №1024-к від 24.07.2019 «Про звільнення ОСОБА_7 - головного лікаря КМУ «Міський клінічний пологовий будинок №1» та №1085-к від 05.08.2019 «Про внесення змін в розпорядження міського голови №1024-к від 24.07.2019»;

- позивача поновлено на роботі на посаді головного лікаря КМУ «Міський клінічний пологовий будинок №1» із 24.07.2019 та призначено на посаду генерального директора КНП «Міський клінічний пологовий будинок №1» шляхом переведення з посади головного лікаря КМУ «Міський клінічний пологовий будинок №1» у зв`язку з його реорганізацією шляхом перетворення у КНП «Міський клінічний пологовий будинок №1» із укладенням строкового трудового договору;

- на Чернівецького міського голову ОСОБА_21 покладено обов`язок видати розпорядження про переведення ОСОБА_7 із посади головного лікаря КМУ «Міський клінічний пологовий будинок №1» на посаду генерального директора КНП «Міський клінічний пологовий будинок №1» у зв`язку з реорганізацією КМУ «Міський клінічний пологовий будинок №1» шляхом перетворення у КНП «Міський клінічний пологовий будинок №1» із укладенням строкового трудового договору (т.4, а.с.37-46).

На виконання зазначеного рішення суду Чернівецький міський голова видав розпорядження №167-к від 07.02.2020, яким ОСОБА_7 був поновлений на посаді головного лікаря КМУ «Міський клінічний пологовий будинок №1» із 24.07.2019 та призначений на посаду генерального директора КНП «Міський клінічний пологовий будинок №1» Чернівецької міської ради, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Чернівці, за трудовим контрактом (строковим трудовим договором) у порядку переведення (ст.32 КЗпП України) у редакції №2206 від 01.08.2019, на термін із 01.08.2019 до 01.04.2020, за його згодою (т.4, а.с.137).

Розпорядженням Чернівецького міського голови №190-к від 14.02.2020 внесені зміни в розпорядження міського голови №167-к від 07.02.2020 шляхом викладення п.2 розпорядження в наступній редакції: «Призначити ОСОБА_7 на посаду генерального директора КНП «Міський клінічний пологовий будинок № 1» Чернівецької міської ради, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Чернівці, за трудовим контрактом (строковим трудовим договором) у порядку переведення (ст.32 КЗпП України) у редакції №2208 від 01.08.2019, на термін із 01.08.2019 до 31.07.2022, за його згодою» (т.4, а.с.138).

Між Чернівецьким міським головою ОСОБА_21 та ОСОБА_7 укладено трудовий контракт №2208, датований 01.08.2019, на термін із 01.08.2019 до 31.07.2022 (т.4, а.с.119-126). За умовами цього контракту ОСОБА_7 був призначений генеральним директором КНП «Міський клінічний пологовий будинок №1» Чернівецької міської ради на підставі рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 06.02.2020. Зі змісту контракту вбачається, що попри його датування 2019 роком фактично він підписаний сторонами 14.02.2020, позаяк він є додатком до розпорядження Чернівецького міського голови №190-к від цієї ж дати, винесеним на виконання рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці.

Рішенням суду апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції скасовано у частині:

- призначення ОСОБА_7 на посаду генерального директора КНП «Міський клінічний пологовий будинок №1» шляхом переведення з посади головного лікаря КМУ «Міський клінічний пологовий будинок №1» у зв`язку з реорганізацією останнього шляхом перетворення у КНП «Міський клінічний пологовий будинок №1» із укладенням строкового трудового договору;

- зобов`язання Чернівецького міського голову ОСОБА_21 видати розпорядження про переведення ОСОБА_7 із посади головного лікаря КМУ «Міський клінічний пологовий будинок №1» на посаду генерального директора КНП «Міський клінічний пологовий будинок №1» у зв`язку з реорганізацією КМУ шляхом перетворення у КНП «Міський клінічний пологовий будинок №1» з укладенням строкового трудового договору;

- допущення негайного виконання судового рішення в частині призначення на посаду генерального директора КНП «Міський клінічний пологовий будинок №1» (т.4, а.с.26-34).

На виконання рішення суду апеляційної інстанції розпорядженням Чернівецького міського голови №687-к від 11.06.2020 скасовано п.2 розпорядження міського голови №167-к від 07.02.2020 «Про поновлення на роботі та про трудовий контракт міського голови з ОСОБА_7 - генеральним директором КНП «Міський клінічний пологовий будинок №1» Чернівецької міської ради»; трудовий контракт (строковий трудовий договір) Чернівецького міського голови з генеральним директором КНП «Міський клінічний пологовий будинок №1» Чернівецької міської ради, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Чернівців, у редакції №2206 від 01.08.2019 визнано нечинним (т.4, а.с.139).

25.10.2020 за результатами чергових місцевих виборів ОСОБА_11 обрано депутатом Чернівецької обласної ради. Рішенням І сесії Чернівецької обласної ради VIII скликання №3-1/20 від 18.12.2020 ОСОБА_11 обрано головою Чернівецької обласної ради та присвоєно 1 (перший) ранг посадової особи місцевого самоврядування першої категорії посад (т.4, а.с.3).

Рішенням №5-1/20 від 24.12.2020 Чернівецької обласної ради утворено, зокрема, постійну комісію з питань управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області (т.3, а.с.224-227).

Рішенням №97-2/21 від 31.12.2021 Чернівецької обласної ради (т.3, а.с.228) затверджено Положення про постійні комісії Чернівецької обласної ради, яким визначено (пп.2.1.3 розділу 1, розділ 3), що комісія з питань управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області погоджує та надає пропозиції щодо укладання, розірвання контрактів з керівниками комунальних підприємств, установ, організацій, що перебувають у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, та контролює їх виконання з дотриманням вимог законодавства (т.3, а.с.229-249).

Згідно з п.2.1-2.2 Положення про порядок призначення і звільнення з посад керівників підприємств, установ, закладів, організацій - об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернівецької області, затвердженого рішенням Чернівецької обласної ради №164-15/17 від 13.09.2017 (далі - Положення), керівники призначаються на посаду обласною радою на її пленарних засіданнях шляхом прийняття відповідних рішень; відбір кандидатур на посади керівників здійснюється на конкурсній основі відповідно до Порядку проведення конкурсу на заміщення вакантних посад керівників підприємств, установ, закладів організацій - об`єктів спільної власності територіальних громад Чернівецької області (т.3, а.с.207-211).

Із п.2.7 Положення вбачається, що контракти з керівниками укладаються головою обласної ради на підставі відповідного рішення обласної ради або з інших підстав, визначених законодавством.

Пунктом 7.3 Статуту КНП «Чернівецький обласний перинатальний центр» передбачено, що Засновник (Власник) (а це відповідно до п.1.5. Статуту - територіальні громади сіл, селищ, міст Чернівецької області в особі Чернівецької обласної ради) укладає і розриває контракт з Генеральним директором підприємства та здійснює контроль за його виконанням (т.4, а.с.6-23).

Розпорядженням №29-к від 19.03.2021 ОСОБА_12 із цього ж дня призначений на посаду радника голови обласної ради з питань кадрової політики на громадських засадах (т.4, а.с.4).

Допитаний у суді першої інстанції свідок ОСОБА_12 підтвердив, що із 19.03.2021 працює радником голови Чернівецької обласної ради ОСОБА_11 на громадських засадах. До кола його обов`язків входила перевірка законності призначення і перебування на посаді керівників установ, які підпорядковувалися обласній раді. За дорученням ОСОБА_11 юрист обласної ради надавав йому для вивчення відповідні справи. Під час перевірки у нього виникли питання щодо законності перебування на посаді керівника перинатального центру ОСОБА_7 у зв`язку з наявністю трудових контрактів, рішень судів суперечливого характеру, зокрема, був наявний строковий договір із ОСОБА_7 із терміном дії до 2022 року (за контекстом це контракт №2208, т.4, а.с.119-126), а також рішення суду щодо безстрокового характеру трудових відносин. У зв`язку з наведеним приблизно 22.03.2021 ОСОБА_12 зателефонував ОСОБА_7 та викликав його до приміщення обласної ради, оскільки бажав почути його позицію з окресленого питання.

Наприкінці березня 2021 року, орієнтовно 23-25 числа, ОСОБА_7 прийшов до обласної ради та запропонував зустрітися у неформальній обстановці, де й обговорити це питання.

3-4 дні потому вони зустрілися у кафе «Пілігрім». Під час зустрічі ОСОБА_7 наполягав на тому, що з ним укладено безстроковий договір і він буде звертатися до суду та доводити це, доки з ним не буде досягнуто компроміс. За укладення з ним трудового договору він завуальовано запропонував 12 тисяч доларів США - 10 тисяч доларів США ОСОБА_11 та 2 тисячі доларів США ОСОБА_12 .

Згодом свідок розповів ці обставини ОСОБА_11 і той порадив звернутися до правоохоронних органів.

25.03.2021 ОСОБА_12 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про намагання ОСОБА_7 передати голові Чернівецької обласної ради ОСОБА_11 через ОСОБА_12 неправомірну вигоду за сприяння в укладенні безстрокового контракту на посаду генерального директора КНП «Чернівецький обласний перинатальний центр» (т.3, а.с.63-64), після чого цього ж дня були внесені відповідні відомості до ЄРДР (т.3, а.с.31, 32), розпочато та проведено низку НС(Р)Д, зокрема:

а) контроль за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту, за наслідком чого складено протокол про хід і результати НС(Р)Д від 07.04.2021 (т.5, а.с.3-4);

b) аудіо-, відеоконтроль осіб, у результаті чого складені:

- протокол від 07.04.2021 щодо ОСОБА_7 (т.5, а.с.153-161);

- протокол від 07.04.2021 щодо ОСОБА_12 (т.5, а.с.162-170).

Після звернення ОСОБА_12 до правоохоронних органів подальші його зустрічі з ОСОБА_7 відбувалися під їхнім контролем із застосуванням аудіо-, відеофіксації у межах НС(Р)Д.

Так, під час здійснення НС(Р)Д, зазначених у пп.b п.5.4 вироку, зафіксовані наступні факти комунікації між ОСОБА_7 (далі - ОСОБА_7 ) і ОСОБА_12 (далі - ОСОБА_12):

30.03.2021

30.03.2021 приблизно о 14 год. 55 хв. ОСОБА_7 зустрівся з ОСОБА_12 у приміщенні закладу «Гойра», розташованого за адресою: м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, 2-В, та в ході розмови просив вирішити питання укладення з ним безстрокового трудового договору. Зокрема, зафіксовано такі репліки:

а) «В: … Тобто за те, що ми домовлялись, да, що ви очікуєте від нас, який договір?

М: Дуже гарно описано в рішенні апеляційного суду, останньому, який був у червні місяці, і там він вказав: я на безстроковому, він перевів мене, апеляційний суд на безстроковість… [за контекстом йдеться про рішення апеляційної інстанції]»

b) «М: Зробити? Нічого не треба, нічого не треба робити і не треба нічого зараз не треба робити, так як воно є, якби воно щось треба було зробити, так воно нехай і залишається».

с) «М: … Він повинен сказати, що мої юристи вивчили і адвокати приходили і теж вивчали. У нас немає варіантів, а якщо і навіть і були, то ці варіанти втратили ще у червні місяці двадцятого року, рік пройшов, ми нічого не можемо робити, по-перше. По-друге, ми по беззаконню не будем йти, зрозумійте, я новий голова, мені зараз будуть говорити що…»

d) «М: По цьому ми домовилися? По кілограмах.

В: Так. По 12. По кілограмах домовились.

М: 12 кілограм, як має бути, домовились. Він знає, да? Ви йому говорили?

В: Він за все знає. Він сказав, що якщо щоб, як Ви бачите цей щоб достроково, ну Ви розумієте.

М: Так воно і є достроково.

В: Просто він перепитав…

М: Що може зробити, щоб було за це.

В: А я, щоб відповісти.

М: Ще можна, я собі цього не дозволяв, я йому віддам, потом скажу».

e) «М: Якщо хтось буде підходити - скажете: вибачайте, але я по безза … [за контекстом - по беззаконню] скажіть, що вивчали і я

В: Згідно рішення суду».

02.04.2021

Цього дня зустріч ОСОБА_7 із ОСОБА_12 відбувалася в ресторані «Пілігрім», розташованому за адресою: Чернівецька область, м. Чернівці, вул. Вірменська, 34, починаючи з 14 год. 48 хв.:

а) «В: …я значить ознайомився і ніде не знайшов інформації, де було б зазначено, що договір безстроковий був укладений»;

b) «В: …Раніше передбачалось, що контракт укладається на строк від 3 до 5 років, якщо після закінчення строку дії контракту трудові відносини фактично тривають і жодна зі сторін не вимагає їх припинення, то дія контракту вважатиметься продовженою відповідно до закону, но ця постанова вже не діє. Діє ця постанова, згідно цієї постанови контракт укладається на строк від 3 до 5 років, враховуючи це ми можемо запропонувати контракт на 5 років…»;

Під час цієї зустрічі ОСОБА_7 тричі намагався передати ОСОБА_12 конверт білого кольору, однак останній відмовився:

а) «В: Ні, ні, то я потім вам скажу, зараз ні, спочатку.

М: На держи, держи, ну я тебе прошу.

В: Нє, спочатку ми зробимо справу.

М: Справу ми робимо, справу, на, держи.

В: Нє, я не візьму.

М: Я тебе прошу, ну держи.

В: Я так не працюю, я спочатку зроблю все, як положено, а потім я вам скажу, де і коли ми зустрінемось. Ну серйозно»;

b) «М: Можливо треба дати більше?

В: Ні, я за це нічого не кажу, просто ми, поки дійшли висновку, що - контракт»;

c) «В: Нє, нє, то потім, серйозно, ну, я зроблю».

Цього ж дня:

а) « М: А що, ОСОБА_11 [за контекстом - ОСОБА_11 , голову Чернівецької обласної ради] хтось накрутив чи що?

В: Ні, він хоче щоб все було.

М: та все законно»;

b) «М: Покажіть ОСОБА_11 . Чуєте?

В:

Чую М : Я вас прошу

В: Зараз біжу до нього все показувати.

М: він знає про нашу зустріч?

В: Да, конечно»;

с) «М: Чи може хтось до нього підходив і це буксує, чи цього не було?

В: Нє, нє. Цього не було, просто він хоче себе підстрахувати, так щоб, ну, ми себе підстраховуєм так, щоб навіть розмови не могло бути, що щось там, краще не спіша, все ретельно перевірити і все».

«М: Давайте я почекаю внизу, Ви підете до нього я почекаю внизу, потім вийдете та й ми б закрили це питання. Добре?

В: Я краще наберу, я якщо щось наберу і ми закриєм питання.

М: Я буду чекати, я нікуди не йду, я буду чекати, півгодини, годину почекаю, тут немає нічого страшного. Закрили і все, забули».

« М: ОСОБА_12 , ми домовились?

В: Домовились.

М: Це останній раз.

В: Це остання зустріч, да, ну передостання».

06.04.2021 із 09 год. 00 хв. до 11 год. 45 хв. проведено контроль за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту, до якого залучено ОСОБА_12 за його добровільною згодою, проведено з ним інструктаж щодо поведінки під час зустрічі з ОСОБА_7 та попереджено шляхом детальних роз`яснень про недопустимість вчинення дій щодо підбурювання ОСОБА_7 до надання неправомірної вигоди.

Також у ході огляду, який проведено у період часу з 09 год. 00 хв. до 10 год. 05 хв., встановлено, що у ОСОБА_12 виявлені лише кошти у розмірі 332 грн та телефон чорного кольору марки Xiaomi (протокол від 06.04.2021; т.5, а.с.1-2).

Під час зазначеної НС(Р)Д зафіксовано, що обвинувачений прийшов на зустріч із ОСОБА_12 до пабу «Гойра» на вул. Героїв Майдану, 2В у м. Чернівці, тримаючи в руках пакет жовтого кольору з малюнками. ОСОБА_7 запропонував ОСОБА_12 випити кави, після чого поклав пакет на одну з дерев`яних діжок, що знаходилися біля входу у паб, повідомив, що гроші знаходяться у цьому пакеті, та запропонував ОСОБА_12 забрати такий.

Зокрема, в ході аудіо-, відеоконтролю зафіксовано розмову такого змісту:

а) «М: Так, у цьому, у пакеті, пакет забирайте.

В: Так, так, відійдемо.

М: … Всьо вирішили, да?

В: Да, да, ваше питання вирішено позитивно, там було багато моментів, но все ж таки я переконав»;

b) «М: шо, шо сказав шеф?

В: Все добре.

М: Я надіюся, що це закрило питання і забули, да?

В: Да, да, це закрите питання. Так шо…

М: Не буде воно більше підніматися?

В: Нє.

М: І ми забули?

В: Да».

«М: Витягуйте перераховуйте та й все, шо Ви так?

В: Добре. Гроші люблять...

М: Сто двадцять штук».

Події, які відбулись біля закладу «Гойра» 06.04.2021 (як прийшов обвинувачений із пакетом жовтого кольору, підійшов ОСОБА_12 , як ОСОБА_7 поклав пакет на стіл, а ОСОБА_12 його забрав, і як вони разом після кави рушили від закладу «Гойра», при цьому пакет жовтого кольору тримав у руках вже ОСОБА_12 ), також підтверджуються відеозаписом із камер спостереження, наданим органу досудового розслідування адміністрацією закладу (т.5, а.с.39-40), та протоколом огляду диску DVD-R із цим відеозаписом від 25.09.2021 (т.5, а.с.41-42).

У подальшому співробітники правоохоронних органів провели огляд місця події поруч із Монументом Перемоги на площі Соборній у м. Чернівці, у ході якого ОСОБА_12 добровільно видав поліетиленовий пакет, всередині якого був паперовий конверт, у якому були виявлені предмети, схожі на грошові кошти номіналом 100 доларів США у кількості 120 купюр (т.3, а.с.96-100).

У ході окремого огляду цих предметів встановлено, що вони схожі на грошові кошти - 120 купюр номіналом по 100 доларів США кожна, у загальній сумі 12 000 доларів США. Також зафіксовано їхні серії та номери (т.5, а.с.5-37).

Безпосередньо після передачі неправомірної вигоди ОСОБА_7 о 15 год. 05 хв. 06.04.2021 затримано у порядку ст.208 КПК України (протокол від 06.04.2021; т.3, а.с.67-72).

Обставини здійснення контролю за вчиненням злочину підтвердив також допитаний у суді першої інстанції свідок ОСОБА_12 , який повідомив, що після написання заяви про вчинення кримінального правопорушення зустрічався з ОСОБА_7 під контролем працівників СБУ - одного разу у кафе «Пілігрім» і двічі біля кав`ярні «Гойра». Зустрічі призначав ОСОБА_7 за допомогою месенджеру WhatsApp.

Під час другої зустрічі у кафе «Пілігрім» ОСОБА_7 намагався передати ОСОБА_12 гроші у конверті, проте свідок відмовився їх брати, оскільки попередньої домовленості про це не було.

У ході першої зустрічі біля кафе «Гойра» ОСОБА_7 просив прискорити вирішення питання щодо укладення з ним трудового договору. Під час другої зустрічі у цьому ж закладі (вона ж одночасно є третьою зустріччю, що відбувалась під контролем правоохоронних органів) ОСОБА_7 передав грошові кошти, поклавши пакет із ними на стіл, свідок їх перерахував, після чого відбулося затримання ОСОБА_7 .

Обставини здійснення зазначеної НС(Р)Д також підтвердив допитаний у суді першої інстанції свідок ОСОБА_28 , який повідомив, що у квітні 2021 року, але конкретну дату він не згадав, близько 09 год., коли він проходив біля центрального ринку, до нього підійшов працівник СБУ та запросив його взяти участь у слідчих діях у якості понятого. Він погодився і разом зі співробітником пішов до приміщення СБУ. Таким самим чином запросили ще одного понятого. У приміщенні СБУ свідку представили заявника, повідомили, що йому мають передати грошові кошти. Після цього близько 10 год. вони пішли у бік Соборної площі і чекали там. Заявник пішов окремо, у руках у нього нічого не було.

Через деякий час хтось зателефонував співробітникам і вони разом побігли у бік пам`ятника Перемоги. Там перебували люди, у тому числі заявник, іншу людину тримали за руку, процес знімали на відеокамеру, перераховували кошти. Коштів було понад 10 тисяч доларів США. Після чого всі пішли до приміщення СБУ, де були підписані протоколи. Більше у аналогічних заходах свідок участі не брав.

Відповідно до висновку експерта №3044/3045 від 17.09.2021 за результатами проведення комплексної експертизи відеозвукозапису та комп`ютерно-технічної експертизи у кримінальному провадженні №0000062 у досліджуваних відеозвукозаписах, що містяться на картах пам`яті microSD №289-2322, 289-2323, 289-2324, не виявлено ознак копіювання та внесення змін; встановити, чи є досліджувані записи оригіналами та чи піддавались вони змінам, не виявляється можливим у зв`язку з відсутністю атестованої методики, яка б дозволяла гарантовано встановлювати оригінальність цифрових записів та виявляти будь-які зміни у цифрових записах (т.3, а.с.134-135).

Свідок ОСОБА_11 у суді першої інстанції повідомив, що із 20.12.2020 обіймає посаду голови Чернівецької обласної ради 8-го скликання. На початку каденції до нього неодноразово зверталися громадяни та пропонували взяти участь у роботі ради з метою забезпечення громадського контролю за її діяльністю. Однією з таких осіб був ОСОБА_12 , якого після співбесіди, враховуючи наявність у нього юридичної освіти, ОСОБА_11 призначив на посаду радника голови з кадрових питань. Таке рішення свідок обґрунтував великою кількістю проблемних питань, які потребували уваги, позаяк до відання ради належало понад 90 комунальних підприємств. Жодних конкурсних процедур для такого призначення чинним законодавством не передбачено, особу ОСОБА_12 свідку ніхто не рекомендував, заробітну плату він не отримував.

Юристи ради повідомляли свідку про проблемну ситуацію, яка склалася з перинатальним центром, також ОСОБА_11 був обізнаний про велику кількість скарг, рішень судів, розголос у ЗМІ щодо обставин, пов`язаних із обійманням ОСОБА_7 посади керівника центру. ОСОБА_7 , наскільки було відомо свідку, обіймав посаду генерального директора центра згідно з рішенням суду, втім був відсторонений, а жодних документів щодо підстав його трудових відносин ОСОБА_11 не бачив.

Під час виконання своїх обов`язків радника ОСОБА_12 питав дозволу контактувати з відповідними керівниками комунальних установ щодо питань, які потребували уточнення, із приводу чого ОСОБА_11 відповів, що це не заборонено чинним законодавством.

ОСОБА_11 повідомив, що декілька разів (два чи більше) контактував із ОСОБА_12 із приводу виконання ним доручень. Також принаймні один раз контактував з ОСОБА_7 . Особисто до свідка ОСОБА_7 не звертався щодо його посади та не пропонував надати неправомірну вигоду, втім ОСОБА_12 двічі повідомляв, що ОСОБА_7 звертався до нього з приводу надання неправомірної вигоди, зокрема йшлося про суму 12 тисяч доларів США, на що ОСОБА_11 порадив йому діяти відповідно до закону та звернутися до правоохоронних органів. Особисто до ОСОБА_11 працівники правоохоронних органів не зверталися.

Свідок ОСОБА_29 у суді першої інстанції повідомив, що з січня 2021 року працює в Чернівецькій обласній раді заступником начальника відділу юридичної і кадрової роботи та відповідає за кадрові питання. У коло його обов`язків входили, серед іншого, облік та ведення особових справ керівників комунальних підприємств.

Особові справи зберігалися у окремій шафі і доступ до них міг бути наданий виключно за дорученням голови. ОСОБА_12 свідок пам`ятає як радника голови з кадрових питань, за дорученням голови йому було надано доступ до всіх особових справ керівників, ОСОБА_12 знайомився з ними, з якими саме свідку не відомо.

Також свідок підтвердив, що на наданому для огляду клаптику паперу з номером телефону ОСОБА_12 , напис виконаний свідком, втім обставин його виготовлення не пригадав.

Свідку відомий ОСОБА_7 як керівник перинатального центру, якого було відсторонено від посади, обставин його відсторонення та інших обставин, пов`язаних із відстороненням його від посади, стосунку до цих обставин ОСОБА_12 свідок не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_30 у суді першої інстанції повідомив, що працює генеральним директором стоматологічного центру з серпня 2020 року та жодного разу не викликався до радників із кадрових питань Чернівецького обласної ради, перевірок його роботи радники не здійснювали.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що стороною обвинувачення доведено, що ОСОБА_7 , діючи умисно, через позаштатного радника голови Чернівецької обласної ради ОСОБА_12 запропонував та надав службовій особі, яка займала особливо відповідальне становище, - голові Чернівецької обласної ради ОСОБА_11 неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів у сумі 10 000 доларів США, із метою забезпечення прийняття позитивного рішення на користь ОСОБА_7 щодо безстрокового призначення останнього на посаду генерального директора КНП «Чернівецький обласний перинатальний центр» шляхом укладення з ним безстрокового трудового контракту.

Разом із тим, апеляційним судом встановлено, що 02.04.2020 Чернівецька обласна рада (Орган управління майном) в особі першого заступника голови Чернівецької обласної ради та громадянин ОСОБА_7 (Генеральний директор) уклали контракт про призначення останнього на посаду генерального директора комунального некомерційного підприємства «Чернівецький обласний перинатальний центр» на строк із 02.04.2020 до 01.04.2025 (т.7, а.с.63-70).

Розпорядженням голови Чернівецької обласної ради №32-П від 17.03.2025 на підставі завершення дії контракту, укладеного 02.04.2020, ОСОБА_7 із 01.04.2025 звільнено із посади генерального директора комунального некомерційного підприємства «Чернівецький обласний перинатальний центр» згідно з п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України (т.12, а.с.126).

Відповідні записи внесено в трудову книжку ОСОБА_7 (т.7, а.с.52; т.12, а.с.128).

Із наведеного слідує, що на час вчинення ОСОБА_7 інкримінованих йому дій останній перебував у трудових відносинах із Чернівецькою обласною радою.

Працевлаштування передбачає укладення трудового договору: 1) безстрокового, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) такого, що укладається на час виконання певної роботи.

Контракт є особливою формою трудового договору, в якому, зокрема, строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін можуть встановлюватися угодою сторін.

А тому, оскільки працевлаштування нерозривно пов`язане з укладенням трудового договору, однією з основних умов якого є строк його дії (визначений або невизначений), наявність строкового договору не може виключати мету працевлаштування - перебування в трудових відносинах, строк яких не визначений.

У зв`язку з тим, що суд першої інстанції на підставі досліджених доказів правильно встановив мету пропозиції і надання неправомірної вигоди - укладення трудового договору на невизначений строк, безпідставними є твердження ОСОБА_7 та його захисників про відсутність в обвинуваченого потреби вирішувати питання його працевлаштування з посиланням на контракт від 02.04.2020.

Сама лише неправильна оцінка контракту від 02.04.2020 судом першої інстанції, яка зводиться до того, що існування цього документа є версією сторони захисту, не дає підстав вважати помилковим висновок суду про мету надання неправомірної вигоди.

Посилання сторони захисту на показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , яке зводиться до необхідності їх переоцінки, не може бути взяте до уваги.

Так, апеляційним судом встановлено, що показання вказаних свідків, викладені у вироку, відповідають показанням, які давались у судовому засіданні.

Сторона захисту не стверджувала про спотворення судом їхнього викладу у вироку.

Разом із тим, згідно зі ст.23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх, здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними в ч.1 ст.94 КПК України, та сформувати повне й об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження. Така засада кримінального провадження, як безпосередність дослідження доказів (п.16 ч.1 ст.7, ст.23 КПК України), виключає право апеляційного суду давати доказам іншу оцінку, ніж та, яку дав суд першої інстанції, якщо доказів, наданих сторонами обвинувачення й захисту, не було безпосередньо досліджено під час апеляційного перегляду кримінального провадження.

Апеляційний суд, на відміну від суду першої інстанції, здійснює перегляд вироку суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Його повноваження стосовно дослідження доказів зводяться до перегляду кримінального провадження в межах вимог апеляційної скарги з урахуванням наявності або відсутності обґрунтованого клопотання сторони кримінального провадження щодо повторного дослідження доказів. Відсутність такого клопотання, якщо в оскарженому вироку суд дав оцінку всім доказам, на помилковість якої посилається сторона на стадії апеляційного оскарження вироку, не зумовлює виникнення обов`язку апеляційного суду повторно досліджувати обставини, встановлені під час кримінального провадження, і не створює передумов для використання апеляційним судом свого права дослідити нові докази за наявності підстав, регламентованих положеннями ч.3 ст.404 КПК України (постанова Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №522/2003/15-к).

Тому, оскільки сторона захисту не заявляла клопотання про допит свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , апеляційний суд позбавлений можливості повторного дослідження доказів та надання їм іншої оцінки, ніж та, яку дав суд першої інстанції.

Доводи апеляційних скарг сторони захисту про відсутність у діях обвинуваченого складу інкримінованого йому кримінального правопорушення і твердження про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність спростовуються вказаними доказами, а тому визнаються колегією суддів неспроможними.

Частиною 3 ст.271 КПК України визначено, що під час підготовки та проведення заходів з контролю за вчиненням злочину забороняється провокувати (підбурювати) особу на вчинення цього злочину з метою його подальшого викриття, допомагаючи особі вчинити злочин, який вона би не вчинила, якби слідчий цьому не сприяв, або з цією метою впливати на її поведінку насильством, погрозами, шантажем. Здобуті в такий спосіб речі і документи не можуть бути використані у кримінальному провадженні.

Заборона провокації злочину належить до загальних гарантій, установлених ст.6 Конвенції.

Згідно з практикою ЄСПЛ для відмежування провокації від допустимої поведінки правоохоронних органів є ряд критеріїв. Під змістовним критерієм розуміється наявність/відсутність суттєвих змістовних ознак, притаманних провокації правоохоронних органів, а під процесуальним - наявність у суду можливостей перевірити відомості про ймовірну провокацію під час судового засідання з дотриманням вимог рівності та змагальності сторін.

У загальному розумінні провокація має місце, коли відповідні агенти - співробітники сил правопорядку або особи, що діють за їхніми інструкціями, - не обмежуються лише розслідуванням злочинної діяльності у переважно пасивній манері, а здійснюють такий вплив на особу, що спонукає її до вчинення злочину, який інакше не був би вчинений, із метою уможливити викриття злочину, отримання доказів і пред`явлення обвинувачення.

При визначенні того, чи обмежилися співробітники правоохоронних органів переважно пасивним встановленням обставин вчинення злочину, ЄСПЛ розглядає два фактори: 1) наявність підстав для проведення відповідних заходів; 2) роль співробітників правоохоронних органів у вчиненні злочину.

Належними підставами здійснення оперативних заходів є конкретні, об`єктивно встановлені та достатні фактичні дані, що вказують на можливе вчинення особою злочину або готування до його вчинення. Зокрема, представники правоохоронного органу повинні продемонструвати, що до початку таких заходів вони володіли конкретними, об`єктивними та перевіреними доказами, які свідчать про початкові кроки обвинуваченого для вчинення дій, які становлять злочин, а також те, що якісь злочинні дії було вже скоєно на момент їх втручання. При цьому будь-яка попередня інформація про наявний злочинний намір має давати можливість її перевірити, і органи влади мають бути здатні у будь-який час довести, що вони мали достатні підстави для проведення негласної операції.

Що стосується ролі співробітників правоохоронних органів у вчиненні злочину, то суд має з`ясувати, чи не здійснювали вони тиску на обвинуваченого для вчинення ним злочину за рахунок таких засобів, як прийняття на себе ініціативи в контактах із заявником, наполегливого спонукання, обіцянок фінансової вигоди або звернення до почуття жалю. Завдання суду у таких ситуаціях встановити ступінь втручання агентів держави і з`ясувати, чи був би злочин вчинений без такого втручання. У цьому контексті важливим є момент початку здійснення відповідних оперативних заходів, щоб визначити, «приєдналися» представники держави до злочину, який особа вже почала здійснювати без будь-якої участі з їхнього боку, чи вони вийшли за рамки надання можливості скоїти правопорушення та схиляли особу до його вчинення.

Колегія суддів вважає, що в цьому кримінальному провадженні суд першої інстанції відповідно до вказаних критеріїв провів належну перевірку дій правоохоронних органів, а тому його висновок про те, що з боку працівників правоохоронних органів відсутня провокація, є обґрунтованим, виходячи із таких міркувань.

Під час апеляційного перегляду з метою перевірки доводів сторони захисту щодо провокації злочину правоохоронними органами, колегією суддів з`ясовано хронологію подій у кримінальному провадженні, повторно досліджено результати проведених НС(Р)Д.

Так, із показань свідка ОСОБА_12 у суді першої інстанції вбачається, що, здійснюючи покладені на нього обов`язки радника голови обласної ради з питань кадрової політики, із метою з`ясування обставин законності перебування ОСОБА_7 на посаді він запросив його на зустріч.

Під час зустрічі, яка відбулася у кафе «Пілігрім», ОСОБА_7 запропонував неправомірну вигоду за безстрокове призначення його на посаду генерального директора медичного закладу у розмірі 12 тисяч доларів США (10 тисяч доларів США ОСОБА_11 , а 2 тисячі доларів США ОСОБА_12 ).

25.03.2021 ОСОБА_12 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою, зміст якої відповідав повідомленим обставинами.

Таким чином, після прийняття та реєстрації заяви, виходячи з її змісту та достатності даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_2 було прийнято рішення про внесення відповідних відомостей до ЄРДР. Тому орган досудового розслідування мав вагомі підстави для початку досудового розслідування з метою перевірки вказаних ОСОБА_12 фактів.

Твердження апеляційних скарг сторони захисту про сумнівну достовірність показань ОСОБА_12 - безпідставні.

Так, відомості, зафіксовані під час зустрічей під контролем правоохоронних органів, свідчать про намір ОСОБА_7 надати неправомірну вигоду саме ОСОБА_11 - обвинувачений цікавиться його думкою, питає чи впливав на нього хтось сторонній, пропонує переконати голову у правильності позиції щодо безстрокового контракту і навіть наполягає на тому, щоб зачекати ОСОБА_12 під приміщенням Чернівецької обласної ради, щоб дізнатись результат його спілкування з головою обласної ради. У ході розмови, яка відбулася 30.03.2021 під контролем правоохоронних органів, ОСОБА_12 у контексті їх попередньої розмови конкретизував, що саме ОСОБА_7 очікує від ОСОБА_11 . Також ОСОБА_7 наполегливо перепитував у ОСОБА_12 щодо реакції ОСОБА_11 на запропоновану пропозицію. Крім того, саме з ініціативи ОСОБА_7 був підтверджений розмір неправомірної вигоди. При цьому обвинувачений об`єктивно розумів, що відповідними повноваженнями щодо вирішення питання його працевлаштування безстроково був наділений саме ОСОБА_11 .

За таких обставин, якби у ході зустрічі поза межами контролю органу досудового розслідування ОСОБА_12 пропонував би обвинуваченому залагодити питання останнього з громадськими активістами, то умови й обставини такої пропозиції обговорювалися б і в подальшому. Відтак, посилання апеляційних скарг сторони захисту на те, що ОСОБА_7 був впевнений, що надає гроші для інших осіб, спростовуються дослідженими доказами.

Також факт визначення обвинуваченим умов вчинення протиправного діяння, а саме: розміру неправомірної вигоди, переліку конкретних дій, які мав вчинити ОСОБА_11 , зацікавленість реакцією останнього на запропоновану вигоду, підтвердження ним її розміру, свідчать про існування умислу ОСОБА_7 на його вчинення та пасивний характер позиції ОСОБА_12 у діалозі.

Водночас, зі змісту розмов між ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , попри доводи апеляційних скарг, не вбачається, що заявник наголошував та переконував обвинуваченого у відсутності безстрокових трудових правовідносин. Навпаки, на початку зустрічі ОСОБА_12 лише висловив занепокоєння, що не знайшов у судовому рішенні відповідну інформацію, а ОСОБА_7 натомість переконав його у зворотному з посиланням на рішення Верховного Суду, Конституційного Суду України, історію всіх судових процесів, учасником яких він був.

Обвинувачений та його захисник у своїх апеляційних скаргах зазначають, що підстава для ініціювання першої зустрічі створена штучно, адже відсутність у Чернівецькій обласній раді примірника укладеного 02.04.2020 із ОСОБА_7 контракту не свідчить про відсутність чи неналежне оформлення трудових відносин.

Однак, згідно зі змістом розмов, зафіксованих у ході НС(Р)Д, обвинувачений, посилаючись на рішення суду апеляційної інстанції, стверджував, що обіймає посаду генерального директора безстроково, і прохав ОСОБА_12 переконати в цьому голову Чернівецької обласної ради ОСОБА_11 . А тому безпідставними є твердження про відсутність в обвинуваченого потреби вирішувати питання його працевлаштування з ОСОБА_11 через наявність контракту від 02.04.2020.

Колегія суддів критично ставиться до доводів апеляційних скарг сторони захисту про те, що активність дій ОСОБА_12 полягає зокрема у ініціюванні зустрічей із ОСОБА_7 .

Так, відповідно до протоколу від 24.09.2021 за інформацією про телефонні з`єднання, одержаною від операторів мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» та ПрАТ «ВФ Україна», (т.5, а.с.61-69), між абонентами ОСОБА_7 ( НОМЕР_1 ) та ОСОБА_12 ( НОМЕР_2 ) із 19.03. до 06.04.2021 здійснено 9 з`єднань, із них 5 дзвінків здійснив ОСОБА_7 , 2 дзвінка і 2 смс-повідомлення - ОСОБА_12 .

При цьому із вказаного протоколу вбачається, що після внесення в ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення за заявою ОСОБА_12 25.03.2021 останнім здійснено один виклик на телефон ОСОБА_7 - 30.03.2021. Телефонні з`єднання протягом 22-24.03.2021 із огляду на не спростовані пояснення свідка ОСОБА_12 , є нічим іншим, як виконання доручення голови обласної ради про перевірку законності призначення і перебування на посаді керівників установ, які підпорядковувалися обласній раді.

Згідно з висновком судової комп`ютерно-технічної експертизи №СЕ-19/126-21/7409-КТ від 07.10.2021, проведеної з ініціативи сторони захисту (т.6, а.с.161-169), у телефоні ОСОБА_7 виявлені 6 записів про дзвінки з абонентським номером НОМЕР_2 та 4 записи з номером НОМЕР_3 . Також виявлене листування з цими номерами за допомогою SMS-повідомлень (2 повідомлення), у додатку Telegram, Viber, WhatsApp. При цьому належність телефонного номера НОМЕР_2 ОСОБА_12 підтверджується витягом реєстру фізичних осіб-підприємців (т.6, а.с.192).

За змістом розмов між ОСОБА_12 та ОСОБА_7 , які зафіксовані в протоколах про результати аудіо-, відеоконтролю від 07.04.2021 щодо ОСОБА_7 , від 07.04.2021 щодо ОСОБА_12 встановлено, що саме ОСОБА_7 наполегливо звертався до ОСОБА_12 із приводу можливості вирішення питання незаконним способом. При цьому ОСОБА_7 виступав активним лідером у розмовах із ОСОБА_12 , а останній не висловлював прохань продовження зустрічей.

Вищенаведені дані щодо телефонних з`єднання та дані протоколів свідчать про відсутність із боку ОСОБА_12 прояву ініціативи під час планування зустрічей із ОСОБА_7 , провокування та підбурення його до надання неправомірної вигоди.

Тому, колегія суддів приходить до висновку, що вказаний злочин був би вчинений ОСОБА_7 безвідносно залучення до його фіксації правоохоронних органів. За наявності твердої позиції у обвинуваченого та категоричного небажання вчиняти злочин, він мав би вжити усі можливі дії задля уникнення таких зустрічей і спілкування у наведений спосіб. Втім, його згода на зустрічі, як і згодом передання неправомірної вигоди, свідчать про свідомий хід подій та бажання у ОСОБА_7 настання таких.

При цьому колегія суддів також звертає увагу на пояснення в судовому засіданні ОСОБА_7 про те, що він надавав гроші для передачі громадським активістам, тобто особисто заперечував провокацію злочину, оскільки, як він стверджував, не пропонував та не надав службовій особі, яка займала особливо відповідальне становище, - голові Чернівецької обласної ради ОСОБА_11 неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів у сумі 10 000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 06.04.2021 становило 279 390 грн, із метою забезпечення прийняття позитивного рішення на користь ОСОБА_7 щодо безстрокового призначення останнього на посаду генерального директора КНП «Чернівецький обласний перинатальний центр» шляхом укладення з ним безстрокового трудового контракту.

Істотна суперечність позиції захисту виключає сумніви у відсутності провокації злочину. Наведене відповідає практиці ЄСПЛ, який визнає необґрунтованими та не розглядає по суті заяви щодо провокації злочину, коли заявник заперечує факт вчинення ним злочину та одночасно заявляє про провокацію на його вчинення (рішення ЄСПЛ у справі «Берлізев проти України» від 08.07.2021).

Отже, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив доводи сторони захисту та прийшов до правильного висновку, що правоохоронні органи не вчиняли будь-яких активних дій із метою підбурювання ОСОБА_7 до надання грошових коштів, а їхня участь обмежувалась виключно пасивним спостереженням за діями останнього.

Пунктом 1 ч.1 ст.407 КПК України передбачене повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги залишити вирок без змін.

Колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок відповідає вимогам ст.370 КПК України. Винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджено доказами, безпосередньо дослідженими судом у судовому засіданні. Доводи апеляційних скарг сторони захисту під час апеляційного перегляду не знайшли свого підтвердження у ході перевірки їх колегією суддів.

Керуючись ст.404, 405, 407, 419, 424 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Вищого антикорупційного суду від 08 квітня 2024 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4