Справа № 128/2092/25
УХВАЛА

Іменем України

10 липня 2025 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі

судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2

та учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

представника Державної установи «Стрижавська ВК (№81)» ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

захисника засудженого адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в режимі відеоконференції з Державною установою «Стрижавська виправна колонія (№81)», заяву засудженого

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше судимого Апеляційним судом Запорізької області вироком від 31.05.2000 за ст. 93, п. Е, Ж, ч. 4 ст. 117, ч. 2 ст. 118 КК України, з урахуванням ст. 42 КК України (в редакції 1960 року), до 10 років позбавлення волі, звільнений 13.10.2006 умовно-достроково з невідбутою частиною покарання 3 роки 2 місяці 18 днів; Кузнєцовським районним судом м. Москва вироком від 02.05.2012 за ч. 3 ст. 30, ч. 2 ст. 161 КК РФ до 2 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 29.04.2014 умовно-достроково з невідбутою частиною покарання 4 місяці 18 днів; Комунарським районним судом міста Запоріжжя вироком від 20.04.2017 за ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 115 КК України, з урахуванням ч. 1 ст. 70 КК України та ухвали Запорізького апеляційного суду від 31.01.2019, до 10 років позбавлення волі; Жовтневим районним судом міста Запоріжжя вироком від 05.03.2019 за ч. 1 ст. 309 КК України, з урахуванням ч. 1 ст. 71 КК України, до 10 років 3 місяців позбавлення волі (ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 10.11.2020 на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків від 05.03.2019 та від 20.04.2017 призначено покарання у виді 5 років 5 місяців позбавлення волі),

про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

УСТАНОВИВ:

До Вінницького районного суду Вінницької області засудженим ОСОБА_5 , який відбуває покарання у Державній установі «Стрижавська виправна колонія (№81)», подано заяву про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Заява обґрунтована тим, що «він засуджений Запорізьким районним судом в 2019 році за ч. 1 ст. 115 КК України до 14 років позбавлення волі. На даний момент відбуває покарання у Державній установі «Стрижавська виправна колонія (№81)». На цей час відбув необхідну кількість строку для застосування умовно-дострокового звільнення. За час перебування у місцях позбавлення волі характеризується позитивно, мав 8 дисциплінарних стягнень, які погашені у встановленому законом порядку, та має 9 заохочень. Дотримується установлених правил поведінки та розпорядку дня. Працевлаштований у майстерні установи, до роботи ставиться сумлінно, добросовісно, бере участь у роботах з благоустрою приміщень та території установи, відвідує церкву установи, навчається в професійно-технічному училищі. Вину у вчиненні злочину визнає, поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення. Тому просить застосувати до нього умовно-дострокове звільнення».

У судовому засіданні 10.07.2025 засуджений ОСОБА_5 подану ним заяву підтримав. Суду зазначив, що для себе зробив належні висновки, дуже жалкує про вчинене, розкаюється, вину у вчиненні злочину визнає. Після відмови йому в умовно-достроковому звільненні у 2025 році він звернувся до Бога. Є дуже багато причин, чому він хоче вийти на волю, зокрема, у нього захворіла матір. Раніше у нього були інші погляди, тому він вчиняв злочини після застосування до нього умовно-дострокового звільнення. За час відбування покарання його приблизно десять разів притягували до дисциплінарної відповідальності, однак останнє порушення режиму відбування покарання вчиняв більше чотирьох років тому. Виконавчі листи в установу не надходили, тому він не відшкодував завдану шкоду, однак після звільнення працевлаштується і все відшкодує. З 2024 року він здобуває освіту в установі, на даний час проходить практику. Уже п`ять років алкогольні напої не вживає. Просить задовольнити подану ним заяву.

Представник Державної установи «Стрижавська виправна колонія (№81)» ОСОБА_4 у судовому засіданні зазначив, що адміністрація установи вважає, що на даний час засуджений ОСОБА_5 не проявив позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої поведінки, що є необхідною умовою для ресоціалізації та можливості застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання. Адміністрація установи вважає, що засуджений не довів свого виправлення, тому він не заслуговує на застосування до нього статті 81 КК України.

Захисник засудженого адвокат ОСОБА_6 підтримала позицію свого підзахисного, просить задовольнити подану ним заяву.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні зазначив, що підстави для задоволення заяви засудженого відсутні, оскільки засуджений характеризується посередньо, після застосування до нього умовно-дострокового звільнення у минулому належних висновків для себе не зробив та продовжив вчиняти злочини, поведінка засудженого не свідчить про його виправлення, тому просить відмовити у задоволенні заяви.

Заслухавши учасників судового провадження, оглянувши заяву засудженого ОСОБА_5 та матеріали особової справи засудженого ОСОБА_5 , суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Судом установлено, що ОСОБА_5 на даний час відбуває покарання за вироком Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 05.03.2019, яким його визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та з урахуванням ч. 1 ст. 71 КК України призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 10 (десять) років 3 (три) місяці; Жовтневий районний суд міста Запоріжжя ухвалою від 10.11.2020 на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного вироком Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 05.03.2019 у вигляді одного року позбавлення волі, частково приєднав невідбуту частину покарання, призначеного вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20.04.2017, яка складає 5 років та 4 місяці позбавлення волі, та остаточно визначив ОСОБА_5 до відбуття покарання у вигляді п`яти років та п`яти місяців позбавлення волі.

Згідно з характеристикою на засудженого ОСОБА_5 , початок строку 10.11.2020, кінець строку 10.04.2026. ОСОБА_5 у місцях позбавлення волі знаходиться з 13.01.2016. З 13.01.2016 перебував у Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор», де за час тримання до дисциплінарної відповідальності притягувався 5 разів, заохочення застосовувалися 2 рази. З 26.04.2019 перебував у Державній установі «Софіївська виправна колонія (№55)», де за час тримання до дисциплінарної відповідальності притягувався 5 разів, заохочення застосовувалися 2 рази. З 12.06.2020 перебував у Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор», де за час тримання до дисциплінарної відповідальності не притягувався, заохочення не застосовувалися. З 29.06.2021 перебував у Державній установі «Селидівська виправна колонія (№82)», де за час тримання до дисциплінарної відповідальності не притягувався, заохочення не застосовувалися. З 15.04.2022 перебував у Державній установі «Сокирянська виправна колонія (№67)», де за час тримання до дисциплінарної відповідальності не притягувався, заохочення застосовувалися 2 рази. У Державну установу «Стрижавська виправна колонія (№81)» прибув 15.06.2024 та за час відбування покарання в установі до дисциплінарної відповідальності не притягувався, заохочувався 3 рази. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, адекватно реагує на критику в свою адресу; дотримується правомірних та ввічливих відносин з персоналом установи з метою поблажливого ставлення до себе; спальне місце та приліжкову тумбочку намагається утримувати в чистоті і порядку, не завжди має охайний зовнішній вигляд; не завжди приділяє увагу необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за належного догляду, використання їх тільки за призначенням; самостійно виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень навичок для самостійного їх виконання; дотримується вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Залучений до участі у реалізації програми диференційованого виховного впливу на засуджених «Підготовка до звільнення», «Національно-патріотичне виховання», проте активної участі у виконанні запланованих заходів не приймає. Бере участь у роботі самодіяльної організації «фізкультурно-спортивна секція». Не прагне до підвищення загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок, вважає свій рівень достатнім. Згідно з підсистемою «Касандра» Єдиного реєстру засуджених та осіб узятих під варту, ОСОБА_5 має середній рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення. На профілактичному обліку в установі не перебуває. Вину в скоєному злочині, згідно з вироком суду, визнав частково. Відповідно до соціально-психологічної характеристики засудженого, легко дратується, емоції впливають на здатність діяти конструктивно, проявляє ворожість до окремих осіб або груп осіб, періодично вчиняє дії, пов`язані з погрозами або насильством (в залежності від ситуації), не висловлює свою точку зору, переважно, проявляючи агресію, втрачає контроль над емоціями та поведінкою у випадках, коли не вдається отримати бажане. Застосуванню статті 101 КВК України (переведенню до дільниці соціальної реабілітації) за формальними ознаками підлягав по відбуттю 1/2 частини строку покарання комісією установи 08.04.2022 відмовлено, як особі, яка стає на шлях виправлення; застосуванню статті 100 КВК України (заміна умов тримання) за формальними ознаками підлягав по відбуттю 1/2 частини строку покарання комісією установи 11.04.2024 погоджено; застосуванню статті 101 КК України (заміні умов тримання) за формальними ознаками підлягає по відбуттю 1/2 частини строку покарання комісією установи 11.04.2024 відмовлено, як особі, що не стає на шлях виправлення; застосуванню статті 82 КК України (заміна невідбутої частини покарання більш м`яким) за формальними ознаками підлягав по відбуттю 2/3 частини строку покарання комісією установи відмовлено, як особі, що не стає на шлях виправлення (протокол №24 від 25.06.2024); застосуванню статті 81 КК України (умовно-дострокове звільнення) за формальними ознаками підлягав по відбуттю 3/4 частини строку покарання комісією установи відмовлено, як особі, що не стає на шлях виправлення (протокол №53 від 19.12.2024). З урахуванням того, що ОСОБА_5 раніше 3 рази притягувався до кримінальної відповідальності, з них двічі за вчинення особливо тяжких насильницьких злочинів (вбивство), а також два рази звільнявся умовно-достроково від відбування покарання, однак позитивних для себе висновків не зробив та вчинив новий умисний злочин, а також за час відбування покарання 9 разів заохочувався у встановленому законом порядку, проте це не свідчить про сталі позитивні зміни в особистості засудженого, оскільки за порушення встановленого порядку відбування покарання 10 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності, з яких 7 разів за вчинення злісних порушень встановленого порядку відбування покарання, тому адміністрація установи вважає, що ОСОБА_5 не проявив позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, що є необхідною умовою ресоціалізації та можливості застосування до нього ст. 81 КК України (умовно-дострокового звільнення від відбування покарання).

З довідки відділу фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Державної установи «Стрижавська виправна колонія (№81)» убачається, що виконавчі листи за засудженим ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 09.06.2025 в установі не рахуються.

Відповідно до довідки Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№81)» №31, від засудженого ОСОБА_5 за період з 15.06.2024 до 31.05.2025 заява про вивід на роботу до підприємства не надходила, у зв`язку з чим він не був працевлаштований і оплата праці не проводилася.

Згідно з довідкою Державної установи «Стрижавська виправна колонія (№81)» від 09.06.2025 №46 про нараховану винагороду ОСОБА_5 , останній був працевлаштований в майстерні установи за період відбування покарання з 15.06.2024 до 31.03.2025 та всього отримав 12859,20 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, у разі заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавленням волі на певний строк, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

Судом установлено, що ОСОБА_5 є особою, яка відбула 3/4 строку покарання, призначеного судом.

При вирішенні даного питання судом враховані положення постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.02.2002 №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», в якій передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність: при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Таким чином, суд вправі прийняти рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання за наявності двох обов`язкових чинників: сумлінної поведінки та сумлінного ставлення до праці, які в сукупності доводять виправлення засудженого.

Водночас законодавцем визначено, що застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є не обов`язком суду, а правом суду, і таке звільнення може бути застосоване за вищевказаних умов, а головною умовою прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Висновок про виправлення засудженого повинен ґрунтуватись на даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період відбування ним покарання, а саме: дотримання засудженим правил внутрішнього розпорядку, беззаперечного виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, погашені стягнення за порушення дисципліни та їх кількість і характер.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так й іншими особами.

Саме досягнення такої цілі покарання, як виправлення засудженого обгрунтовує можливість його дострокового звільнення від відбування покарання, хоча і під певною умовою.

Підстави умовно-дострокового звільнення від відбування покарання поділяються на формально-юридичні та оціночні.

Формально-юридичні підстави, передбачені частиною третьою статті 81 КК України, пов`язуються з фактичним відбуттям особою певної частини строку призначеного їй покарання.

Оціночні підстави умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, передбачені частиною другою статті 81 КК України, виражаються у тому, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до ст. 6 КВК України, виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої право слухняної поведінки.

Ресоціалізація свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Однією із головних умов для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Сумлінна поведінка і ставлення до праці є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого. При цьому висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення.

Вирішуючи питання про застосування відносно ОСОБА_5 умовно-дострокового звільнення, суд враховує, що ОСОБА_5 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, у тому числі й за вчинення особливо тяжких насильницьких злочинів (вбивство). Крім того, до ОСОБА_5 раніше двічі застосовувалося умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, однак, незважаючи на це, позитивних для себе висновків останній не зробив та продовжив вчиняти нові умисні злочини.

Крім того, ОСОБА_5 за порушення встановленого порядку відбування покарання 10 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності, з яких 7 разів за вчинення злісних порушень встановленого порядку відбування покарання. Наявність у ОСОБА_5 заохочень, на думку суду, не може однозначно свідчити про сталі позитивні зміни в особистості засудженого та такі обставини є недостатніми для доведення ним свого виправлення, це лише класифікує його, як особу, яка бажає виправитися і має до цього всі можливості, однак не свідчать про їх достатність для висновків про виправлення засудженого та про наявність підстав для звільнення його від подальшого відбування покарання умовно-достроково.

Варто також зазначити, що матеріали справи не містять відомостей про сумлінне ставлення ОСОБА_5 до праці, оскільки відповідно до довідки Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№81)» №31, від засудженого ОСОБА_5 за період з 15.06.2024 до 31.05.2025 заява про вивід на роботу до підприємства не надходила, у зв`язку з чим він не був працевлаштований і оплата праці не проводилася, а згідно з довідкою Державної установи «Стрижавська виправна колонія (№81)» від 09.06.2025 №46 про нараховану винагороду ОСОБА_5 , останній був працевлаштований в майстерні установи за період відбування покарання лише з 15.06.2024 до 31.03.2025.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що оцінені судом дані про поведінку засудженого ОСОБА_5 за весь час відбування покарання та його особу свідчать, що процес виправлення на час звернення із заявою не досяг тієї стадії, на якій можливо застосувати до нього умовно-дострокове звільнення відповідно до вимог статті 81 КК України.

Враховуючи те, що процес виправлення і виховання має бути стабільним та послідовним, суд вважає, що відсутні підстави для умовно-дострокового звільнення від покарання засудженого ОСОБА_5 , а тому, з огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заяву ОСОБА_5 , який відбуває покарання у Державній установі «Стрижавська виправна колонія (№81)», про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід залишити без задоволення.

Керуючись статтею 81 КК України, статтями 372, 537, 539 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_5 , який відбуває покарання у Державній установі «Стрижавська виправна колонія (№81)», про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без задоволення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

СУДДЯ