Провадження 1-кс/127/5629/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання т.в.о. заступника начальника СВ Відділу поліції № 3 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_6 , в рамках кримінального провадження № 0000291 внесеного до ЄРДР 28.04.2025, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Селище, Літинського району, Вінницької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання т.в.о. заступника начальника СВ Відділу поліції № 3 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_6 , яке погоджене з прокурором, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 .

Клопотання мотивовано тим, що слідчим проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000291 внесеного до ЄРДР 28.04.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України, в ході розслідування якого виникла необхідність у застосуванні відносно підозрюваного ОСОБА_4 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В ході розгляду, з матеріалів клопотання встановлено, що 27.04.2025 близько о 20:30 год. ОСОБА_4 , разом із ОСОБА_7 , перебуваючи на території АЗС «АВАНТАЖ 7», розташованого за адресою: вул. Центральна, 2-а, с. Селище Літинської територіальної громади Вінницького району Вінницької області, побачили автомобіль марки «Mercedes-Benz Citan» реєстраційний номер НОМЕР_1 , до якого присіли раніше незнайомі їм ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , після чого у ОСОБА_4 та ОСОБА_7 виник злочинний умисел на безпричинне спричинення тілесних ушкоджень останнім.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що вони перебувають у громадському місці, а саме на території між вищевказаним АЗС «АВАНТАЖ 7» та кафе «Корона», де в цей час від`їжджав автомобіль «Mercedes-Benz Citan» реєстраційний номер НОМЕР_1 , у якому знаходилися пасажири, реалізовуючи спільний злочинний умисел, діючи умисно, узгоджено, опираючись на дії один одного, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, ігноруючи загальноприйняті норми поведінки та моральні принципи у суспільстві, використовуючи малозначний привід, прагнучи показати зневагу до оточуючих, виявити свою грубу силу та самоствердитися за рахунок приниження інших осіб вчинили груповий напад на ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Так, ОСОБА_4 , реалізуючи спільний злочинний умисел, спрямований на порушення громадського порядку та вчинення хуліганських дій, жестами рук зупинив автомобіль «Mercedes-Benz Citan» реєстраційний номер НОМЕР_1 , з якого вийшов ОСОБА_9 , який знаходився на передньому сидінні пасажира, щоб запитати причину зупинки, на що ОСОБА_4 з хуліганських спонукань, не пояснюючи причин, кулаками рук почав наносити тілесні ушкодження по голові та тулубу ОСОБА_9 .

У цей час із салону автомобіля «Mercedes-Benz Citan» реєстраційний номер НОМЕР_1 вийшов водій ОСОБА_8 , який, шляхом умовляння нападників припинити протиправне посягання на потерпілого, почав припиняти хуліганські дії відносно ОСОБА_12 , однак ОСОБА_4 та ОСОБА_7 не відреагували на його зауваження та усвідомлюючи своє перебування у громадському місці та відкритість своїх дій, демонструючи свою зневагу до оточуючих та ігноруючи їх, підійшли до ОСОБА_8 , та шляхом нанесення ударів кулаками обох рук по голові та тулубу повалили останнього на землю, після чого продовжували наносити лежачому на землі ОСОБА_8 удари руками та ногами в область обличчя, голови, шиї, спричиняючи численні тілесні ушкодження.

Після того, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , продовжуючи спільний злочинний умисел та діючи умисно, узгоджено, опираючись на дії один одного, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, ігноруючи загальноприйняті норми поведінки та моральні принципи у суспільстві, використовуючи малозначний привід, прагнучи показати зневагу до оточуючих, виявити свою грубу силу та самоствердитися за рахунок приниження інших осіб, ударами ніг пошкодили кузов та розбили дзеркала в автомобілі «Mercedes-Benz Citan» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Після вчинення хуліганських дій та спричинення численних тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , на численні прохання оточуючих, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 припинили свої хуліганській дії та покинули місце вчинення кримінального правопорушення.

Внаслідок спільних злочинних дій ОСОБА_4 та ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_13 були завдані тілесні ушкодження у вигляді синців та саден на голові, перелому зуба, поверхневої травми носа, потерпілому ОСОБА_9 завдані тілесні ушкодження у вигляді синців та саден на голові, забою грудної клітки.

28 квітня 2025 року, о 13 год. 35 хв. ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

При всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, 29 квітня 2025 року, - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Селище Літинського району Вінницької області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до ст. 89 КК України не судимого, - повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб, пов`язані з опором громадянам, які припиняли хуліганські дії.

Вина ОСОБА_4 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення підтверджується наступними доказами, які містяться у матеріалах кримінального провадження, а саме:

- протоколом прийняття заяви від ОСОБА_8 про вчинення кримінального правопорушення;

- протоколом прийняття заяви від ОСОБА_9 про вчинення кримінального правопорушення;

- протоколом огляду місця події від 28.04.2025;

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 ;

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 ;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_10 ;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_11 ;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_14 ;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками проведеного за участі свідка ОСОБА_10 ;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками проведеного за участі свідка ОСОБА_11 ;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками проведеного за участі свідка ОСОБА_15 ;

- випискою із медичної карти амбулаторного стаціонарного хворого на ім`я ОСОБА_8 ;

- випискою із медичної карти амбулаторного стаціонарного хворого на ім`я ОСОБА_9 ;

- іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 КПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Санкція ч. 3 ст. 296 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 5 років.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення та наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, з місця вчинення кримінального правопорушення втік, при цьому за місцем проживання характеризується негативно, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, не має жодних законних джерел заробітку та соціально стримуючих факторів (місця роботи, тощо).

Крім того, ОСОБА_4 раніше судимий 03.03.2020 Козятинським міськрайонним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 152 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст. 75 КК України від відбування основного покарання звільнений з іспитовим строком 3 роки. (Відповідно до ст. 89 КК України дана судимість погашена).

Наведене вказує на те, що існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- п. 1 ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки останній з місця вчинення кримінального правопорушення зник та був затриманий працівниками поліції в порядку ст. 208 КПК України, а також усвідомлюючи покарання, яке йому загрожує та відсутність стримуючих факторів, постійна робота, тощо;

- п. 3 ОСОБА_4 може незаконно впливати на потерпілих та свідків у вказаному кримінальному провадженні, так як проживає в одній територіальній громаді із останніми, а згідно статті 23 Кримінального процесуального кодексу України суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

- п. 5 ОСОБА_4 перебуваючи на волі, може вчинити інше кримінальне правопорушення, так як притягувався до кримінальної відповідальності.

Викладене свідчить про наявність достатніх підстав для застосування щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та неможливість запобігання вказаним вище ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, окрім як тримання під вартою, оскільки вони не забезпечать його належну процесуальну поведінку та виконання ним покладених на нього обов`язків, а також запобігання вчинення дій, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, під час кримінального провадження.

Застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_4 , не суперечитиме п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України та правовій позиції ЄСПЛ, що викладена у рішеннях «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005, «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 та «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008, оскільки саме такий запобіжний захід дасть можливість уникнути настання перелічених вище ризиків та забезпечить виконання підозрюваним покладених процесуальних обов`язків.

Застосування до підозрюваного ОСОБА_4 іншого більш м`якого запобіжного заходу не може запобігти вищевказаним ризикам, оскільки:

- особисте зобов`язання є недостатньо суворим запобіжним заходом, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та міру можливого покарання, особи підозрюваного, його репутацію та соціальні зв`язки;

- особиста порука не може бути достатньою, оскільки в ОСОБА_4 відсутні поручителі, які заслуговують на довіру та зможуть доставити останнього до органу досудового розслідування чи в суд на першу вимогу;

- застава оскільки ОСОБА_4 підозрюється у скоєнні злочину, вчиненого із застосуванням насильства, а тому на підставі пункту 1, частини 4 статті 183 Кримінального процесуального кодексу України суд має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні.

- домашній арешт не може бути достатнім, оскільки враховуючи той факт, що ОСОБА_4 матиме можливість незаконно впливати на потерпілих та свідків, залякувати їх з метою створення сприятливих для себе умов, оскільки він проживає у одній територіальній громаді із останніми.

За таких обставин та беручи до уваги, що вказані вище ризики, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів в даному конкретному випадку є недоцільними і саме тримання під вартою може запобігти зазначеним ризикам, а тому слідчий просив слідчого суддю клопотання задовольнити та застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, слідчому судді пояснив, що по кримінальному провадженні існує ризик, зокрема те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні умисного нетяжкого кримінального правопорушення, вчиненого із застосуванням насильства, тому може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, що унеможливлює обрання йому менш суворого запобіжного заходу.

Підозрюваний ОСОБА_4 під час судового розгляду заперечив проти задоволення клопотання слідчого, слідчому судді пояснив, що підозра оголошена йому є необґрунтованою, оскільки в ході конфлікту із невідомими особами йому першому почали наносити тілесні ушкодження в ділянку обличчя та свої дії він вважає виключно самозахистом, окрім того зазначив, що фактчино його було затримано о 10:00, проте працівником поліції у протоколі затримання зазначено зовсім інший час, а саме 13:35 год., просив слідчого суддю застосувати відносно нього більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_5 підтримав заперечення підозрюваного, слідчому судді пояснив, що підозра оголошена ОСОБА_4 є необґрунтованою та безпідставною, кваліфікацію кримінального правопорушення органом досудового розслідування здійснено не вірно, ризики зазначені стороною обвинувачення у клопотанні є недоведеними, клопотання про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 необґрунтованим, а тому просив слідчого суддю застосувати відносно підозрюваного більш м`який запобіжний захід не пов`язаний із позбавленням волі у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та проаналізувавши матеріали клопотання, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Враховуючи наведене, судовий розгляд клопотання здійснювався за фіксації судового процесу технічними засобами.

Стаття 177 КПК України, передбачає, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Стаття 183 КПК України, передбачає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам.

Відповідно до вимог ст. 184 КПК України під час досудового розслідування слідством встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 покладається необхідність запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводяться наданні сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального провадження; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначених у клопотанні.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України, підтверджується матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

При цьому, слід звернути увагу, що згідно положень чинного КПК, на стадії досудового розслідування оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті їх оцінки з точки зору достатності й допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи.

На цій стадії слідчий суддя, враховуючи правову позицію ЄСПЛ, оцінює оголошену підозру лише з точки зору її обґрунтованості.

Так, згідно позиції, що висловлена у рішеннях ЄСПЛ і яку використовують слідчі судді, зокрема «Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» № 12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

Тобто, обґрунтованою є підозра яка побудована на фактах, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність і стандарт доказування «обґрунтована підозра» вважається досягнутим, якщо фактів та інформації достатньо, аби переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення.

Щодо рівня імовірності, за якого підозра вважається обґрунтованою, то цей стандарт доказування не передбачає, що уповноважені особи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, які необхідні на наступних етапах кримінального провадження.

За наявності обґрунтованих даних, які спростовують усі чи деякі обставини вчинення кримінального правопорушення, прокурор має право змінити раніше повідомлену підозру чи, за наявності для цього підстав, прийняти рішення про закриття провадження.

В даному випадку, з`ясовані під час розгляду клопотання обставини свідчать про те, що повідомлення про підозру було здійснено за наявності фактичних даних, які давали прокурору можливість дійти висновку, що ОСОБА_4 може бути причетним до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, а додані до клопотання документи містять фактичні дані, які дають підстави слідчому судді на даній стадії процесу вважати, що причетність ОСОБА_4 до вчинення кримінальних правопорушень, які йому інкримінують органи досудового розслідування, є імовірною та достатньою для повідомлення такій особі про підозру.

Отже, у даному випадку оголошена ОСОБА_4 підозра з огляду на практику ЄСПЛ відповідає критеріям обґрунтованості.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що прокурором наведені, відповідно до ст.ст. 177-178 КПК України, мета та підстави застосування запобіжного заходу, а також враховані обставини, які повинні враховуватися при обранні запобіжного заходу.

Разом з тим, метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто, до підозрюваного має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України і встановлених в судовому засіданні, а також, відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність (пп. «а» п. 1ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

За приписами ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Вирішуючи питання про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу, слідчий суддя враховує вік та стан здоров`я, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності та місце проживання останнього та інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

Зокрема слідчий суддя враховує те, що ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований, не одружений, утриманців не має, раніше не судимий, підозрюється у вчиненні умисного нетяжкого кримінального правопорушення, вчиненого із застосуванням насильства, за яке передбачено покарання у вигляді на строк від двох до п`яти років.

Разом з тим, органом досудового розслідування обґрунтовано наявність низки ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Зокрема, на теперішній час органом досудового розслідування ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні умисного нетяжкого кримінального правопорушення. Враховуючи обставини кримінального правопорушення, тяжкість покарання за злочин, особу підозрюваного, тому слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що перебуваючи на волі підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що унеможливлює обрання йому більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

При цьому, підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу ОСОБА_4 слідчий суддя не вбачає.

Прокурором в ході розгляду даного клопотання доведено, що вказані в клопотанні ризики, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів в даному випадку є недоцільним та не можливим і саме тримання під вартою може запобігти зазначеним в клопотанні ризикам, а тому дане клопотання слідчий суддя вважає обґрунтованим, доведеним, та таким, що підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування, тому слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав для визначення застави.

На підставі наведеного, керуючись ст. 176 178, 183, 184, 186, 193, 196, 197, 309, 400 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання т.в.о. заступника начальника СВ Відділу поліції № 3 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_6 задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Строк тримання під вартою діє протягом 60 (шістдесяти) днів з моменту затримання ОСОБА_4 , тобто до 13 години 35 хвилин 27 червня 2025 року (відповідно до протоколу затримання) в межах строку досудового розслідування.

Строк дії ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити до 27 червня 2025 року.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Подача апеляційної скарги на дану ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя