Справа № 451/607/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/1342/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Радехівського районного суду Львівської області від 06 травня 2025 року про накладення арешту на майно,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а :

вищезазначеною ухвалою частково задоволено клопотання.

Накладено із забороною відчуження, користування та розпорядження арешт на майно, а саме: грошові кошти у сумі 100 000 грн., які 23.04.2025 були виявлені та вилучені в ході проведення обшуку в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_9 , де фактично проживає ОСОБА_7 з метою забезпечення збереження їх як речових доказів у кримінальному провадженні № 0000019 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.04.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

У задоволенні решти клопотання відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Радехівського районного суду Львівської області від 06 травня 2025 року, постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що ухвала є незаконною, тому підлягає скасуванню.

Зазначає, що слідчим у клопотанні не вказано відомостей, з яких би вбачалося, що вилученні під час обшуку кошти є тими самими коштами, які ОСОБА_10 13.02.2025 року передав ОСОБА_7 і мають ознаки речового доказу визначенні ст. 98 КПК України.

Апелянт вказує, що ОСОБА_7 під час судового розгляду повідомив, що вилученні під час обшуку кошти є особистими заощадженнями, від отриманої пенсії, що підтверджується випискою із карткового рахунку в сумі 50 000,00 грн., а решта коштів в сумі 90 000,00 грн. належать його синові ОСОБА_11 , які він залишив на зберігання у будинку батьків.

Захисник вважає, що органом досудового розслідування не доведено, що вилученні саме під час обшуку кошти за місцем проживання ОСОБА_7 здобуті злочинним шляхом, чи були об`єктом кримінального правопорушення або ж використовувалися при вчиненні злочину, а відтак такі не мають ознак речового доказу, визначених у ст. 98 КПК України.

Підозрюваний ОСОБА_7 , адвокат ОСОБА_6 , в судове засідання не прибули. Адвокат ОСОБА_6 надіслав заяву про розгляд апеляційної скарги без їх участі.

Прокурор ОСОБА_8 апеляційну скаргу заперечив, просив ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_8 , перевіривши матеріали провадження, а також наведені доводи скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. Згідно з вимогами ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до пункту 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження. Статтею 132 КПК України встановлені загальні умови, що не допускають застосування заходів забезпечення кримінального провадження, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно з положеннями ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно з вимогами ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати, зокрема, правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України), наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК), розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Вказаних вимог кримінального процесуального закону слідчим суддею першої інстанції було дотримано в повному обсязі.

Так, згідно з клопотанням, СВ відділення поліції № 1 Шептицького районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного 08.04.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Згідно із витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000019 від 08.04.2025 невідомі особи в лютому 2025 року шахрайським способом заволоділи майном ТОВ «Агро Радехів», а саме трактором марки Т-150К 1992 року випуску д.н.з. НОМЕР_1 (а.с. 85)

На підставі рапорту начальника Радехівського відділу Шептицької окружної прокуратури ОСОБА_12 від 08.04.2025 про виявлення кримінального правопорушення були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000019 від 08.04.2025 по заяві директора ТзОВ «Агро Радехів» від 11.03.2025, про те, що невідомі особи в лютому 2025 року шахрайським способом заволоділи майном ТОВ «Агро Радехів», а саме трактором марки Т-150К 1992 року випуску д.н.з. НОМЕР_1 ; вказані обставини підтвердив в судовому засіданні прокурор, який вказав, що на підставі рапорту начальника відділу прокуратури були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, оскільки по оперативній інформації було встановлено, що саме ОСОБА_7 за 100 000 грн. передав ОСОБА_10 трактор Т-150К 1992 року випуску д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ТзОВ «Агро Радехів» ( а.с. 86).

Як вбачається з протоколу обшуку від 23.04.2025 за адресою: АДРЕСА_1 , на об`єкті нерухомості який перебуває у власності колишньої дружини ОСОБА_9 та в якому фактично проживає ОСОБА_7 було виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 140 000 грн. (а.с.- 96-101). Як додаток до протоколу обшуку, додано флеш носій (карта пам`яті мікро) на якому зафіксовано проведення обшуку - 23.04.2025 за адресою: АДРЕСА_1 ; у даному будинку у сейфі знайдено і в подальшому вилучено грошові кошти в розмірі 140 000 грн. ОСОБА_7 на відео зазначає, що це гроші, які ним зароблені ( а.с. 102).

Згідно протоколу огляду речових доказів від 23.04.2025 слідчий ОСОБА_13 у відповідності до ст. 84, 98, 100, 104 КПК України провів огляд грошових купюр, які знаходились у спец пакеті CRI 1102821, а саме огляд грошових купюр номіналом по 1000 грн. в кількості 140 штук ( а.с. 103-104).

Ухвалою слідчого судді Радехівського районного суду Львівської області від 17.04.2025, надано дозвіл на проведення обшуку (а.с. 91-95).

Постановою слідчого СВ відділення поліції №1 Шептицького районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_13 від 23.04.2025 грошові кошти в сумі 140 000 грн. визнано та приєднано як речові докази до матеріалів кримінального провадження № 0000019 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.04.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України ( а.с. 105-106).

До клопотання про арешт майна також долучена копія пояснення від 13.03.2025 та протокол допиту свідка ОСОБА_10 від 06.05.2025, який у своїх показаннях зазначає про те, що дізнався від ОСОБА_7 , який являється працівником фірми «Агро Радехів» про продаж трактора марки Т-150К, який знаходиться у с. Кустин. У лютому 2025 приїхавши за вищезазначеною адресою гр. ОСОБА_10 разом із своїм сином ОСОБА_14 , він передав грошові кошти особисто у руки ОСОБА_7 в сумі 100 000 грн.( купюри були номіналом по 1000 грн., однак стверджувати точно не може), після чого ОСОБА_7 зняв із трактора номерний знак для того щоб в подальшому зняти його із обліку, а трактор ОСОБА_10 перегнав у смт. Лопатин. Після того, 3-4 травня 2025 до нього зателефонував ОСОБА_7 , вони домовились про зустріч і в цей же день ОСОБА_7 приїхав до нього додому із своїм адвокатом і передав йому 100 000 грн., натомість він написав йому розписку про отримання грошей ( а.с. 89-90);

Також до клопотання про арешт майна долучена копія пояснення ОСОБА_14 від 24.04.2025, який у своїх поясненнях зазначає про те, що у лютому 2025 його батько ОСОБА_10 придбав у ОСОБА_7 за 100 000 грн. трактор марки Т-150К, який знаходився у с. Кустин на території ТзОВ «Агро Радехів». Даний трактор вони перегнали у смт. Лопатин. ( а.с. 107);

Згідно пояснень ОСОБА_15 від 13.03.2025 вбачається, що він працює охоронцем «Агро Радехів», у лютому 2025 на прохання ОСОБА_7 приїхав на фірму «Агро Радехів» і був присутній при тому, як ОСОБА_7 і ще двоє мужчин, один з них ОСОБА_16 з смт. Лопатин забрали із території фірми трактор Т-150К, після чого він за вказівкою ОСОБА_7 зачинив ворота ( а.с. 108).

Задовольняючи дане клопотання сторони обвинувачення, внесене в межах кримінального провадження №0000019 слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність накладення арешту на майно у зв`язку з наявністю достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, при цьому слідчим суддею було враховано розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Під час розгляду клопотання сторони обвинувачення слідчий суддя правильно встановив, що є достатні підстави вважати, що майно, на яке просять накласти арешт, відповідає вимогам ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, а тому потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника майна, про які йдеться в клопотанні слідчого.

З оскарженої ухвали вбачається, що слідчим суддею накладено арешт на майно, що є речовим доказом. При цьому слідчим у клопотанні зазначено підставу накладення такого арешту, а саме: з метою збереження речових доказів. Таким чином майно відповідає критеріям, визначеним ч. 1 ст. 98 КПК України.

Апеляційний суд погоджується із висновком слідчого судді про те, що на цей час у органу досудового розслідування, за результатами проведення слідчих (розшукових) дій встановлено, що грошові кошти мають значення речових доказів для кримінального провадження, а тому відповідають критеріям, передбаченим ч. 1 ст. 98 КПК України.

Апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про арешт майна слідчим суддею на виконання вимог ч. 2 ст. 173 КПК України враховано можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, а також розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, що відповідає конституційним нормам.

Так, ЄСПЛ своїми рішеннями неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A № 52). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A № 98).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 7 червня 2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

На переконання апеляційного суду, слідчим суддею при ухваленні оскаржуваного рішення було враховано не лише вимоги щодо захисту фундаментальних прав власників майна та прав третіх осіб, а й «справедливий баланс» між інтересом суспільства та приватним інтересом, що узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини.

Колегія суддів також враховує, що зазначений захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, його межі у часі окреслені строками досудового розслідування, які, в свою чергу, чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України. Поряд з цим, власник або інший володілець майна, відповідно до вимог ст. 174 КПК України, має право звернутися із клопотанням про скасування накладеного арешту.

Інші зазначені в апеляційних скаргах обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді у ході апеляційного розгляду не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржуване рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, апеляційні скарги - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Радехівського районного суду Львівської області від 06 травня 2025 року про накладення арешту на майно залишити без змін, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4