КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/4140/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою, з доповненнями захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12 травня 2025 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Глобине, Полтавської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопрушення, передбаченого ч. 4 ст. 426 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12 травня 2025 року задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві майора Державного бюро розслідувань ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного у кримінальному провадженні №0002811 від 10.05.2025 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із утриманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком до 07.07.2025, у межах строку досудового розслідування у кримінальному провадженні №0002811 від 10.05.2025.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, з доповненнями в якій просить, скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді тазастосувати до ОСОБА_7 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із зобов`язанням виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що до підозрюваного ОСОБА_7 застосований занадто суворий запобіжний захід та судом першої інстанції не вірно оцінені ризики, які зазначені в клопотанні слідчого, натомість не проаналізовано ряд обставин, які не зазначені в оскаржуваній ухвалі та які можуть вплинути на застосування до підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, зокрема - запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Апелянт вказує на те, що слідчим суддею не надано жодної оцінки, які характеризують підозрюваного ОСОБА_7 як особу, що вперше підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, не звернуто увагу, на сімейний стан підозрюваного, а саме наявністю на утриманні двох неповнолітніх доньок, не надано оцінку тим обставинам, що передували вчиненню кримінального правопорушення, а саме неадекватній поведінці потерпілого, про що свідчать усі свідки у справі без винятку, не надано оцінку подальшим діям підозрюваного ОСОБА_7 , який не переховувався від органів досудового розслідування, надав свій мобільний телефон та пароль від нього слідчому, не надано оцінки тому факту, що в умовах війни з російською федерацією підозрюваний ОСОБА_7 виконує важливу роль у виконанні мобілізаційного розпорядження Президента України.

Апелянт також звертає увагу на те, що ОСОБА_7 , неодноразово нагороджений відзнаками Міністерства оборони України та медалями за сумлінну службу народу України. Крім цього, за основними своїми службовими обов`язками ОСОБА_7 займається рекрутингом та навчанням/відбором бажаючих вступити у військові навчальні заклади з метою отримання військової освіти. Водночас, з 2019 року він приймав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях.

При цьому, слідчий суддя не врахував стан здоров`я підозрюваного, фактично ігноруючи висновки військово-лікарської комісії №2025-0507-1213-0858-3 від 07.05.2025 року, які встановили ряд захворювань у ОСОБА_7 , які в умовах ізоляції від суспільства та перебуванні в постійному замкненому приміщенні будуть лише прогресувати. Так, ВЛК встановило, що ОСОБА_7 хворіє гіпертонічною хворобою І ступеня, хворобою печінки, хронічним холециститом, хронічним простатитом та іншими хворобами.

Поведінка підозрюваного ОСОБА_7 повністю суперечить твердженню слідчого судді та прокурора про можливість останнього продовжувати злочинну діяльність, незаконно впливати на потерпілу та свідків, адже підозрюваний 24/7 працював в ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Попри всі позитивні характеристики, підозрюваний ОСОБА_7 розуміє, що його підозрюють у скоєнні тяжкого кримінального правопорушення та готовий сприяти активному розкриттю злочину, він надає покази, допомагає слідству встановити усі обставини кримінального правопорушення в найкоротший термін, враховуючи таку поведінку жодних ризиків того, що ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування не має. У нього є постійне місце проживання, він проходить службу в ІНФОРМАЦІЯ_3 , має сталий дохід, займається вихованням двох доньок.

Також важливим є те, що станом на прийняття рішення першою інстанцією не було висновків судово-медичного експерта про причину смерті потерпілого, взагалі можливо, що потерпілий помер внаслідок хронічних захворювань або з інших причин.

За більше ніж півтора місяця досудового розслідування органом слідства не надано для ознайомлення навіть висновку судово-медичного експерта про причину смерті потерпілого ОСОБА_10 , під час винесення оскаржуваної ухвали не надано жодного доказу того, що підозрюваного ОСОБА_7 ознайомлювали з наказом про відрядження та призначення саме його старшим групи, на даний час взагалі немає навіть у слідчого чіткого доказу, який би підтверджував, що ОСОБА_7 мав право надавати вказівки комусь із складу супроводжуючих.

На підставі долучених до матеріалів апеляційної скарги, характеризуючих даних щодо ОСОБА_7 зміна запобіжного заходу підозрюваному з тримання під вартою на домашній арешт з покладенням обов`язків визначених судом відповідно до ст. 194 КПК України зможе забезпечити виконання ним належної процесуальної поведінки та запобігти існуючим ризикам, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити.

У разі скасування ухвали суду, апелянт просить врахувати, що ОСОБА_7 може перебувати під домашнім арештом за адресою: АДРЕСА_2 (офіційно зареєстрований) або за фактичною адресою місця проживання у АДРЕСА_1 , де він орендує житло.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника та підозрюваного, які підтримали подану апеляційну скаргу, з доповненнями та просили її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, вважаючи оскаржувану ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали судового провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, з доповненнями, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга, з доповненнями захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, що Третім слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002811 від 10.05.2025, за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 426 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 (далі - ТЦК та СП) від 24.03.2025 №83 солдата ОСОБА_11 призначено на посаду стрільця 3-го відділення охорони взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно з наказом від 08.05.2025 № 128 начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 солдата ОСОБА_11 направлено у відрядження до військової частини НОМЕР_1 , терміном з 08 травня 2025 року по 09 травня 2025 року на підставі вимоги начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 від 01.05.2025 №986/10/5317, з метою поставки мобілізаційних ресурсів.

Таким чином, ОСОБА_11 є військовою службовою особою за спеціальним доручення уповноваженого командування, що проявляється у його перевагах перед щойно мобілізованими військовослужбовцями, який в межах забезпечення мобілізаційних заходів забезпечував їх поставку до відповідних навчальних центрів Збройних Сил України.

Відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 від 08.05.2025 №128 майора ОСОБА_7 (заступника начальника ТЦК та СП - начальника відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_7 ) як старшого команди направлено у відрядження до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) для виконання наказу Начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 від 08.05.2025 №92-РН та графіку поставки мобілізаційного ресурсу до навчальних центрів.

У відповідності до ст. ст. 11, 16, 49, 50, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України солдат ОСОБА_11 зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та Законів України, Військової присяги віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), знати та виконувати свої обов`язки та додержуватись вимог статутів Збройних Сил України, поважати честь і гідність кожної людини, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням військовослужбовців, шанувати честь і гідність товаришів по службі, додержуватись правил військової ввічливості, поведінки та військового вітання.

Однак, під час проходження військової служби у ОСОБА_11 виник злочинний умисел, спрямований на перевищення своїх службових владних повноважень, що були йому надані уповноваженим військовим командуванням, за наступних обставин.

07.05.2025 ІНФОРМАЦІЯ_9 затримано ОСОБА_10 , як порушника військового обліку з 06.02.2025 і за наслідками проведення цього ж дня військово-лікарської комісії останнього визнано придатним до проходження військової служби та переміщено до збірного пункту ІНФОРМАЦІЯ_6 .

08.05.2025 ОСОБА_10 направлено до військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 навчальний центр, що у АДРЕСА_4 ), однак по причині алкозалежності та наслідків травми стегна останньому відмовлено у прийомі та повернуто до збірного пункту ІНФОРМАЦІЯ_6 ( АДРЕСА_5 ).

У подальшому, близько 04 години ранку 09.05.2025 із Київського міського збірного пункту ОСОБА_10 направлено до навчального центру у АДРЕСА_3 (військова частина НОМЕР_1 ) для подальшого проходження військової служби, однак через проблеми із варикозним розширенням вен на нозі, останнього до навчального центру прийнято не було, у зв`язку із чим, представниками ТЦК та СП було прийнято рішення про повернення ОСОБА_10 , та інших мобілізованих разом з ним, яким також було відмовлено у оформленні до зазначеного навчального центру, назад до Київського міського збірного пункту.

Так, близько 22 год. 30 хв. 09.05.2025 із міста Старичі, Львівської області на автобусі марки «ЛАЗ» з прихованим державним номерним знаком, військовослужбовцями органів ТЦК та СП міста Києва солдатами ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , старшим солдатом ОСОБА_14 , лейтенантом ОСОБА_15 та старшим команди майором ОСОБА_7 здійснено виїзд з метою повернення мобілізованих громадян, серед яких був ОСОБА_10 до Київського міського збірного пункту за маршрутом слідування (місто Старичі Львівської області - місто Київ, вул. Зрошувальна, 17а).

Орієнтовно о 23 год. 10 хв. 09.05.2025 по маршруту слідування вищевказаного автобусу марки «ЛАЗ» з прихованим державним номерним знаком, в точно невстановленому досудовим розслідуванням місці, здійснено зупинку з метою відвідання супермаркету «АТБ», де майором ОСОБА_7 надано дозвіл ОСОБА_10 та деяким іншим мобілізованим громадянам придбати банку алкогольного напою «Рево», яку у подальшому, після продовження руху ОСОБА_10 вжив у вищевказаному автобусі.

Після 01 години ночі 10.05.2025, біль точного часу не встановлено, по маршруту слідування вищевказаного автобусу марки «ЛАЗ» з прихованим державним номерним знаком, в точно невстановленому досудовим розслідуванням місці, ОСОБА_10 почав порушувати спокій у зазначеному автобусі, конфліктувати з представниками ТЦК та СП, які здійснювали поставку його та інших мобілізованих громадян до Київського міського збірного пункту, не підкорювався їх законним вказівкам заспокоїтись та тихо сидіти та припиняти вчиняти дії, що заважають спокою оточуючих. Однак, не дивлячись на це ОСОБА_10 не припиняв бігати по автобусу та голосно звертатись до присутніх осіб.

У подальшому, у зв`язку із тим, що ОСОБА_10 відмовлявся підкоритись законним вимогам військовослужбовців ТЦК та СП, продовжував бігати по автобусу та порушувати спокій присутніх осіб, в точно невстановлений досудовим розслідуванням час 10.05.2025, та місці (за вищезазначеним маршрутом руху автобуса), солдат ОСОБА_11 в присутності майора ОСОБА_7 (що був старшим за військовим званням) будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, виконуючи службові обов`язки за дорученням повноважного командування, будучи військовою службовою особою, тобто виконуючи організаційно-розпорядчі обов`язки під час виконання покладеного на нього завдання з поставки мобілізованих громадян до навчальних центрів та забезпечення їх повернення до Київського міського збірного пункту, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки хоча і не бажаючи, але свідомо припускаючи їх настання, тобто, діючи умисно, у порушення вимог ст. ст. 11, 16, 49, 50, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, перевищуючи свої службові повноваження, в умовах воєнного стану, розпочав наносити тілесні ушкодження ОСОБА_10 кулаками в обличчя та тулуб (не менше 3 ударів), після падіння на підлогу ОСОБА_10 застосував до останнього щонайменше 3-4 удари електрошокером, схопивши останнього за голову обома руками щонайменше декілька разів вдарив головою об підлогу, наносив удари обома ногами по голові та по тулубу, під час того, як ОСОБА_10 вчиняв спроби піднятись на ноги наноси удари останньому кулаками та ногами по тулубу та голові, підошвою стопи натискав останньому на грудну клітину та таким же чином наносив удари, ставав ногами на грудну клітину останнього, такі дії вчиняв протягом тривалого часу, майже до прибуття до Київського міського збірного пункту, на прохання ОСОБА_10 зупинитись не реагував. По прибуттю до Київського міського збірного пункту (м. Київ, вул. Зрошувальна, 17-А) витягнув ОСОБА_10 з автобусу за ноги та залишив лежати на плацу, де і було констатовано смерть останнього судово-медичним експертом 10.05.2025 внаслідок поєднаної травми голови та грудей, переломів ребер, ушкодження внутрішніх органів, нападу з використанням тупого предмету.

Так, майор ОСОБА_7 за вищевказаних обставин (час, місце), виконуючи службові обов`язки за дорученням повноважного командування, будучи військовою службовою особою, тобто виконуючи організаційно-розпорядчі обов`язки під час виконання покладеного на нього завдання з доставки мобілізованих громадян до навчальних центрів та забезпечення їх повернення до Київського міського збірного пункту, будучи старшим вищевказаної команди, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки хоча і не бажаючи, але свідомо припускаючи їх настання, тобто, діючи умисно, у порушення вимог ст. ст. 11, 16, 49, 50 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, будучи за своїм військовим званням начальником по відношенню до солдата ОСОБА_11 , в умовах воєнного стану, не вжив жодних заходів, щодо припинення кримінального правопорушення пов`язаного із насильством, що вчинялось ОСОБА_11 по відношенню до ОСОБА_10 маючи реальну змогу припинити незаконні насильницькі дії останнього вчинив бездіяльність.

10.05.2025 на плацу Київського міського збірного пункту (м. Київ, вул. Зрошувальна, 17А) судово-медичним експертом було констатовано смерть ОСОБА_10 внаслідок поєднаної травми голови та грудей, переломів ребер, ушкодження внутрішніх органів, нападу з використанням тупого предмету, що є тяжким наслідком.

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні умисного неприпиненні кримінального правопорушення, що вчиняється підлеглим, що спричинило тяжкі наслідки, вчинене умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 426 КК України.

11.05.2025 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення повідомлено про підозру ОСОБА_7

12.05.2025 старший слідчий в особливо важливих справах Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві Державного бюро розслідувань ОСОБА_9 за погодженням з прокурором Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного у кримінальному провадженні №0002811 від 10.05.2025 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На обґрунтування вимог поданого клопотання слідчий вказав, що обставини, що дають підстави підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення (злочинів), є зібрані в ході досудового розслідування докази.

Обґрунтовуючи клопотання слідчий вважав наявними підстави для застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Крім того, слідчий у клопотанні обґрунтував ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обставини встановлені під час досудового розслідування на думку слідчого, виправдовують тримання підозрюваного під вартою, так як тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винним, у сукупності із даними про особу підозрюваного та з огляду на наявність у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, унеможливлюють застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу, оскільки, з урахуванням обґрунтованості підозри та фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, його тяжкості, орган досудового розслідування прийшов до висновку, що для досягнення цілей, визначених ст. 177 КПК України, відносно підозрюваного має бути обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищезазначеним ризикам.

12.05.2025 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва задоволено вказане клопотання старшого слідчого та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із утриманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком до 07.07.2025, у межах строку досудового розслідування у кримінальному провадженні №0002811 від 10.05.2025.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183 КПК України.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що рішення слідчим суддею, з урахуванням початкової стадії досудового розслідування, прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для обґрунтованої підозри повинні бути факти або інформація, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (рішення у справі «Ilgar Mammadov v. Azerbaijan» п. 88).

Так, з ухвали суду та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого підстави для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перевірялись при розгляді клопотання. При цьому, була вислухана думка прокурора, підозрюваного та захисника, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання застосування запобіжного заходу.

На об`єктивне переконання колегії суддів апеляційного суду, сукупність всіх фактичних обставин та даних, зазначених в ухвалі слідчого судді, дає достатні підстави вважати обґрунтованою підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 426 КК України, що є підставою для застосування до підозрюваного відповідних заходів забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з метою здійснення подальшого розслідування кримінального правопорушення.

Під час розгляду клопотання органу досудового розслідування, слідчий суддя суду першої інстанції встановив, що зібрані у кримінальному провадженні докази, які додані до клопотання, у їх сукупності, дають підстави вважати, що підозра про причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 426 КК України, за викладених у клопотанні обставин, є обґрунтованою так як вона підтверджується даними, що містяться у досліджених матеріалах, які додані до клопотання

Як встановлено колегією суддів, дії, які ставляться у вину підозрюваному ОСОБА_7 підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 426 України, тобто є кримінально караними.

Тому слідчий суддя прийняв рішення на основі доведених органом досудового розслідування та прокурором обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дослідивши належним чином всі матеріали провадження та навівши в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

При цьому, колегія суддів зауважує, що слідчий суддя, на даному етапі провадження, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи наявна причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії кримінального розслідування (рішення у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства»).

На переконання колегії суддів, з огляду на наведені у клопотанні слідчого докази у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 426 КК України. Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, чи невинуватості, дослідження та оцінка зібраних у справі доказів з точки зору їх належності та допустимості, потребують перевірки та оцінки у кримінальному провадженні під час судового розгляду по суті.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений, тобто наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, наявності або відсутності в особи умислу на вчинення злочину, та винуватості особи в його вчиненні, вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

Разом з цим, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта, надав оцінку доводам, викладеним у клопотанні слідчого, які підтримані прокурором в судовому засіданні в обґрунтування ризиків для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та вважав доведеним, що наявні достатні підстави вважати, існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на які вказує слідчий у клопотанні, зокрема слідчий суддя встановив наступне.

Так, ризик переховування від слідства та суду слідчий суддя вважав доведеним, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні яких обґрунтовано підозрюється ОСОБА_7 , та суворість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим, зокрема, за ч. 4 ст. 426 КК України встановлене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років. Така суворість можливого покарання, у разі визнання підозрюваного винуватим в обсязі пред`явленого обвинувачення, сама по собі може спонукати особу до переховування від органу досудового розслідування і суду. Достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне, в матеріалах провадження відсутні.

Ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України (незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні) наявний з огляду на те, що що перебуваючи на волі ОСОБА_7 з метою уникнення кримінальної відповідальності, може здійснювати вплив на свідків, шляхом залякування, погроз, тощо. Допитані у провадженні свідки є важливими для досудового розслідування та встановлення істини у кримінальному провадженні, оскільки є прямими очевидцями вчиненого правопорушення, а підозрюваному відоме їх місце проживання, тому ним може бути здійснений тиск на останніх з метою полегшення свого становища та зміни показів на свою користь. На даний час враховуючи відомі органу досудового розслідування обставини вчинення даного кримінального правопорушення є достатні підстави вважати, що ОСОБА_7 після повідомлення йому про підозру, розуміючи що його дії викриті, може вчинити незаконний вплив у виді погроз фізичної розправи, психологічного маніпулювання, шантажу або грошової винагороди стосовно осіб, які є свідками вчинення ним кримінального правопорушення. Ризик незаконного впливу на інших осіб об`єктивізується також з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. Враховуючи те, що підозрюваному відоме місце проживання та соціальні зв`язки свідків даний ризик має достатні підстави для існування.

Ризик передбачений, п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином наявний з огляду на те, що підозрюваний ОСОБА_7 тривалий час проходить службу в Збройних Силах України, зокрема на керівних посадах, а відтак має стійкі зв`язки у військовій сфері та використовуючи вказані зв`язки останній має змогу перешкоджанню кримінальному провадженню шляхом підбурення інших військовослужбовців будь-яким чином здійснювати вплив на свідків. Крім цього, підозрюваний перебуваючи на волі, з метою ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, в якому підозрюється, як військовослужбовець може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення досудового розслідування.

Ризик передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України наявний з огляду на те, що ОСОБА_7 є військовослужбовцем, та має доступ до зброї, яка за ним закріплена за місцем служби, слід прийти до висновку, що у випадку не застосування до останнього запобіжного заходу, або обрання більш м`якого ніж тримання під вартою, може призвести до вчинення ОСОБА_7 інших кримінальних правопорушень пов`язаних з насильницькими діями, а також можливого вчинення кримінального правопорушення стосовно свідків з метою впливу на них. Вказане свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, який також виражається в тому, що підозрюваний ОСОБА_7 може вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити кримінальні правопорушення, у якому підозрюється, в тому числі з метою приховування своєї злочинної діяльності.

З огляду на встановлення наявності обґрунтованої підозри, доведеність існування передбачених ст. 177 КПК України ризиків, особу підозрюваного та конкретні обставини правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , слідчим суддею вірно встановлено, що будь-який більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти встановленим в провадженні ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_7 , а тому наявні підстави для задоволення клопотання слідчого та застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того слідчий суддя врахував, що запобіжний захід у вигляді застави, як альтернатива триманню під вартою не може бути застосований, оскільки ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється, зокрема, у вчиненні злочину, вчиненого із застосуванням насильства та який спричинив загибель людини, а тому враховуючи положення ч. 4 ст. 183 КПК України, виходячи із конкретних обставини інкримінованих підозрюваному діянь, не знайшов підстав для визначення розміру застави при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З урахуванням обставин кримінального провадження, наявності обґрунтованої підозри та існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів погоджується із висновками слідчого судді щодо необхідності застосування щодо ОСОБА_7 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому підстав для застосування щодо останнього більш м`яких запобіжних заходів не вбачається.

Саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного забезпечить виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків та надасть можливість досягти органу досудового розслідування завдань, передбачених ст. 2 КПК України, а саме: захист особи від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування з тим, щоб кожний хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини.

За наведених вище обставин колегія суддів вважає, що слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого дослідив всі обставини, з`ясування яких могло мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та вмотивованого рішення, відповідно до вимог ст. 370 КПК України.

Таким чином, зазначені у апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких захисник просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Доказів того, що ОСОБА_7 , за станом здоров`я не може утримуватись під вартою слідчому судді не надано, а також не надано під час апеляційного розгляду. При цьому особам, які утримуються під вартою надається медична допомога у встановленому законом порядку.

Доводи сторони захисту, за змістом апеляційної скарги, про наявність підстав для застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення. Отже, твердження в апеляційній скарзі про те, що слідчий суддя не встановив, чому не є достатнім такий запобіжний захід як домашній арешт, є безпідставними.

Згідно з положенням ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Ухвала слідчого судді відповідає вказаним вимогам.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів - не виявлено.

Зважаючи на викладене, ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12 травня 2025 року є законною, обґрунтованою і вмотивованою, оскільки постановлена згідно норм матеріального права, з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України та ухвалена на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження. Натомість доводи та твердження захисника, про які йдеться в поданій апеляційній скарзі, з доповненнями, колегія суддів апеляційної інстанції вважає - безпідставними, в зв`язку з чим приходить до остаточного висновку про залишення апеляційної скарги, з доповненнями захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , без задоволення.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 196, 197, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду, -

постановила:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12 травня 2025 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу, з доповненнями захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4