Справа № 206/2483/25
Провадження № 1-кс/206/601/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.05.2025 слідчий суддя Самарського районного суду міста Дніпра ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро в режимі відеоконференції клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Луганській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Сєвєродонецької окружної прокуратури Луганської області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою подане у кримінальному провадженні під № 0001104 від 04.04.2014 відносно підозрюваного: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шостка Сумської області, громадянина України, українця, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: - 09.02.1994 року Лисичанським міським судом за ч. 3 ст. 140 КК України до 3 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 46-1 КК України відстрочено виконання вироку на 2 роки;

- 27.03.1994 року Лисичанським міським судом за ч. 3 ст. 140 КК України до 3 років позбавлення волі. Згідно ст. 43 КК України приєднано у вигляді 1 року позбавлення волі за вироком Лисичанського міського суду від 09.02.1994, назначивши остаточне покарання 4 роки позбавлення волі. Звільнений 13.01.1998 року по постанові Прилуцького міського суду Чернігівській області від 12.01.1998 із заміною на виправними роботами на невідбутий строк 1 рік 11 днів з утриманням 20 процентів;

-18.11.1998 року Лисичанським міським судом за ст. 229 - 6 1 КК України до 1 року позбавлення волі. Згідно ст. 43 КК України приєднано частково не виконане покарання за вироком Лисичанського міського суду від 27.03.1995 року у вигляді 1 року позбавлення волі, назначивши остаточне покарання - 2 роки позбавлення волі. Звільнився 31.08.2000 за відбуттям покарання;

- 18.10.2001 року Лисичанським міським судом за ч. 3 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі. Звільнився 26.10.2004 року по постанові Алчевського міського суду від 18.10.2004 році умовно-достроково на не відбутий строк 1 рік 6 місяців 14 днів;

- 03.10.2005 року Лисичанським міським судом за ч. 2 ст. 263, ч. 4 ст. 296, ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі. Згідно ст. 71 КК України приєднано 1 місяць позбавлення волі за вироком Лисичанського міського суду від 18.10.2001, назначивши остаточне покарання 3 роки 1 місяць позбавлення волі. Звільнений 22.02.1998 року за постановою Перевальського районного суду від 14.02.2008 умовно-достроково на не відбутий строк 8 місяців 19 днів;

- 22.10.2009 року Лисичанським міським судом за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі. Із застосуванням ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік;

- 18.03.2010 року Лисичанським міським судом за ч.1 ст. 122 КК, ст. 69, ст. 72 КК України до штрафу у розмірі 850 грн;

- 23.12.2013 року Лисичанським міським судом за ч. 3 ст.15- ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі. Згідно ч. 4 ст. 70, ст. 71, ст. 72 КК України шляхом поглинання покарання за вироком Лисичанського міського суду від 18.03.2010 року до 3 років позбавлення волі приєднати невиконане покарання за вироком Лисичанського міського суду від 22.10.2009 року у вигляді 6 місяців позбавлення волі, остаточно назначивши 3 роки 6 місяців позбавлення волі. Звільнився 24.12.2013 року по ухвалі Перевальського районого суду від 23.12.2013 року умовно достроково на невідбутий строк 2 місяці 4 дні; підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.187 Кримінального кодексу України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Самарського районного суду міста Дніпра було подано клопотання старшим слідчим СУ ГУНП в Луганській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Сєвєродонецької окружної прокуратури Луганської області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою подане у кримінальному провадженні під № 0001104 від 04.04.2014 відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України. В обґрунтування клопотання орган досудового розслідування зазначає, що у провадженні СУ ГУНП в Луганській області знаходяться матеріали кримінального провадження № 0001104 від 04.04.2014, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

18 лютого 2014 року, в період з 00 годин 30 хвилин до 01 години 30 хвилин, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за попередньою змовою із ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , здійснили напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, за наступних обставин.

Так під час пересування з м. Лисичанська до м. Сєвєродонецька у автомобілі «Деу - Ланос» сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вказаний транспортний засіб було зупинено ОСОБА_7 , на вимогу ОСОБА_6 , на автодорозі поблизу с. Павлоград м. Сєвєродонецьк. Після зупинки транспортного засобу, ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_5 , маючи намір на заволодіння майном ОСОБА_7 та реалізуючи його, знаходячись на передньому пасажирському сидінні автомобілю, усвідомлюючи протиправність та небезпечність своїх дій, наніс ОСОБА_8 близько двох ударів скляною пляшкою по голові, від яких пляшка розбилась та потерпілому було завдано тілесні ушкодження у вигляді: «синець навколо правого ока і крововилив в білкову оболонку лівого ока», як згідно висновку експерта № 101 від 20.03.2014 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження; «колото-різані рани тім`яної області голови, лобної ділянки голови, верхньої повіки лівого ока, нижньої повіки лівого ока, лівої щоки», які згідно висновку експерта № 101 від 20.03.2014 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

В цей час ОСОБА_5 , діючи за попередньої змовою із ОСОБА_6 , маючи намір на заволодіння майном ОСОБА_7 та реалізуючи його, знаходячись на задньому сидінні автомобіля, безпосередньо позаду водія, усвідомлюючи протиправність небезпечність своїх дій, накинув на шию ОСОБА_7 фрагмент мотузки, яка знаходилась у нього, та почав її стискувати, завдавши ОСОБА_7 фізичного болю.

Проте, завдавши ОСОБА_8 тілесні ушкодження та фізичний біль ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не змогли довести до кінця свій злочинний намір з причин, які не залежали від їх волі, оскільки ОСОБА_7 вчинив активний опір та вони з місця події втекли.

У діях ОСОБА_5 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

04.04.2014 року органом досудового розслідування складено письмове повідомлення ОСОБА_5 про підозру, яке у зв`язку із переховуванням ОСОБА_5 від органів досудового розслідування вручено у спосіб передбачений КПК України для вручення повідомлень, а саме 04.04.2014 копію повідомлення про підозру направлено останньому.

06.05.2014 року органом досудового розслідування винесено постанову про оголошення розшуку підозрюваного ОСОБА_5 .

06.05.2014 року слідчим суддею Сєвєродонецького міського суду Луганської області винесена ухвала про дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_5 , з метою приводу його до Сєвєродонецького міського суду Луганської області для розгляду клопотання про застосування стосовно нього запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою. Строк дії ухвали до 06 листопада 2014 року.

02.09.2015 року слідчим суддею Сєвєродонецького міського суду Луганської області винесена ухвала про дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_5 , з метою приводу його до Сєвєродонецького міського суду Луганської області для розгляду клопотання про застосування стосовно нього запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою. Строк дії ухвали до 02 березня 2016 року.

15.04.2016 року слідчим суддею Сєвєродонецького міського суду Луганської області винесена ухвала про дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_5 , з метою приводу його до Сєвєродонецького міського суду Луганської області для розгляду клопотання про застосування стосовно нього запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою. Строк дії ухвали до 15 жовтня 2016 року.

22.11.2016 року слідчим суддею Сєвєродонецького міського суду Луганської області винесена ухвала про дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_5 , з метою приводу його до Сєвєродонецького міського суду Луганської області для розгляду клопотання про застосування стосовно нього запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою. Строк дії ухвали до 17 травня 2017 року.

25.10.2017 року слідчим суддею Сєвєродонецького міського суду Луганської області винесена ухвала про дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_5 , з метою приводу його до Сєвєродонецького міського суду Луганської області для розгляду клопотання про застосування стосовно нього запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою. Строк дії ухвали до 25 квітня 2018 року.

24.06.2018 року слідчим суддею Сєвєродонецького міського суду Луганської області винесена ухвала про дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_5 , з метою приводу його до Сєвєродонецького міського суду Луганської області для розгляду клопотання про застосування стосовно нього запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою. Строк дії ухвали до 24 січня 2019 року.

В обгрунтування вини ОСОБА_5 орган досудового розслідування надає зібрані у кримінальному провадженні докази:

- даними, встановленими під час допиту потерпілого ОСОБА_7 , який пояснив, що він працює водієм у службі таксі «Двійки» та керує автомобілем «Деу-Ланос» д. н. з. НОМЕР_1 . Вночі 18.02.2014 року він виконував замовлення в м. Лисичанськ (район РТІ). На РТІ підібрав двох - незнайомих хлопців, які мали намір їхати до м. Сєвєродонецька. Один з хлопців, на голові якого була темні в`язана шапка сів на переднє пасажирське сидіння, другий хлопець який був без головного убору та мав світле волосся, сів на заднє сидіння. У першого хлопця була скляна пляшка з пивом. Коли вони під`їжджали до с. Павлоград, м. Сєвєродонецька, хлопець який сидів спереду, попросив зупинити автомобіль, пояснив, що йому необхідно до туалету. ОСОБА_7 зупинив автомобіль. У цей момент хлопець який сидів з переду, завдав йому удар пляшкою в обличчя, а хлопець який сидів ззаду, накинув йому на шию мотузку та почав душити. Хлопець який сидів з переду продовжував наносити удари скляною пляшкою по голові, при цьому кричав другому хлопцю, щоб той не пускав мотузку. ОСОБА_8 почав вириватися, відкривши двері та виповз на вулицю. Хлопець який тримав мотузку, її не випускав. Хлопець, який сидів спереду вибіг на вулицю, оббіг автомобіль, при цьому кричав іншому, щоб той не випускав мотузку. ОСОБА_7 у двері автомобіля нащупав ніж, яким став відмахуватися від хлопців, після опору нападники припинили напад та втекли.

- дані встановлені під час огляду місця події від 18.02.2014 року, а саме автомобіля Деу Ланос д.н.з. НОМЕР_1 під час якого було вилучено гумові килимки , чохли водійського сидіння, мікроволокна, фрагменти битого скла, фрагменти битого скла зі слідами речовини бурого кольору, сліди рук на інше;

- дані встановлені під час допиту підозрюваного ОСОБА_6 , який вказав, що саме ОСОБА_5 , знаходився на задньому сидінні автомобіля ОСОБА_7 та накинув фрагмент мотузки на шию останнього;

- дані встановлені під час проведення одночасного допиту декілька осіб (потерпілого ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_6 ), під час якого встановлено, що саме ОСОБА_5 знаходився на задньому сидінні автомобіля ОСОБА_7 та накинув фрагмент мотузки на шию останнього;

- висновок експерту № 76 від 21.02.2014 року, за результатами судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_7 , згідно якого у останнього встановлені «синець навколо правого ока і крововилив в білкову оболонку лівого ока», які кваліфікують як легкі тілесні ушкодження, «колото-різані рани тім`яної області голови, лобної ділянки голови, верхньої повіки лівого ока, нижньої повіки лівого ока, лівої щоки», які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження що спричинили короткочасний розлад здоров`я;

- висновок експерту № 101 від 20.03.2014 року, за результатами судово-медичної експертизи - матеріалів кримінального провадження, згідно якого встановлено, що тілесні ушкодження у потерпілого ОСОБА_7 могли утворитися від нанесення двох ударів скляної пляшкою по голові, внаслідок яких пляшка розбилась та осколками пошкодила шкіряні покрови голови.

Таким чином є підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 187 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років яке відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.

04.04.2014 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливості ОСОБА_5 переховуватися від органів досудового слідства та суду, свідчать такі обставини, як вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватого у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, перебування підозрюваного ОСОБА_5 на території Російської Федереації з початку військової агресії рф по теперішній час, відсутність інформації про його в`їзд на підконтрольну органам державної влади України територію.

Беручи до уваги, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років, тривалість протиправних дій та зухвалість, з якою воно було скоєно, переховується від органу слідства, що вказує про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме, що останній знаходячись на свободі може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Зазначені обставини вказують на те, що ОСОБА_5 переховується від слідства з метою ухилення від кримінальної відповідальності, у зв`язку із чим його місцезнаходження слідству невідоме, крім того наявні відомості про перебування ОСОБА_5 на тимчасово окупованій території України у Луганській області.

Про наявність достатніх підстав вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором свідчить наступне:

Відповідно до даних Державної прикордонної служби України, фактів перетину ОСОБА_5 державного кордону України з 18.02.2014 не виявлено.

Перебування ОСОБА_5 на території Російської Федерації підтверджується показами свідка ОСОБА_9 , яка є сестрою ОСОБА_5 , яка пояснила що останній з 2014 року проживає в Російській Федерації, де саме їй невідомо.

Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерством розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376, м. Лисичанськ Лисичанської міської територіальної громади Луганської області в якому проживав та зареєстрований ОСОБА_5 , є тимчасово окупованою російською федерацією територією України з 03.07.2022.

Відповідно до матеріалів виконаного доручення, наданого оперативному підрозділу в порядку ст. 40 КПК України, при проведенні розшукових дій, спрямованих на встановлення місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_5 , на теперішній час місцезнаходження останнього не встановлено, на обліках як внутрішньо переміщена особа він не перебуває, зареєстрованого майна, що перебуває в його власності, на території України не має, нові реєстрації, в наявних у органах Національної поліції обліках, щодо нього відсутні.

Під час досудового розслідування слідчим встановлені та зібрані достатні докази вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 перебуває саме на території Російської Федерації, визнаної Верховною Радою України державою-агресором.

Той факт, що підозрюваний ОСОБА_5 перебуває на території Російської Федерації, визнаної Верховною Радою України державою-агресором підтверджується вищевказаними матеріалами кримінального провадження.

Згідно з абз. 7 ч. 4 ст. 183 КК України при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Враховуючи положення абз. 7 ч. 4 ст. 183 КПК України, доцільним є не обирати підозрюваному ОСОБА_5 альтеративний запобіжний захід у вигляді застави.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 КПК України, клопотання про застосування запобіжного заходу подається до місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Таким чином, положення ст. 184 КПК України визначають територіальну підсудність розгляду судових справ за клопотаннями слідчого або прокурора.

Орган досудового розслідування, а саме слідче управління Головного управління Національної поліції в Луганській області зареєстрований у місті Сєвєродонецьк Луганської області.

Відповідно до листа начальника ГУНП в Луганській області № 833/111/18/01-2023 від 17.04.2023, у зв`язку із проведенням активних бойових дій на території області, Головне управління тимчасово передислоковано до м. Дніпра, в тому числі органи досудового розслідування ГУНП в Луганській області з 18.04.2023 дислокуються та виконують свої функції, відповідно вимог діючого законодавства України, за адресою: вул. Гайова (Рощинська), 78, м. Дніпро.

На підставі вищезазначених обставин доцільно обрати відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання з наведених у ньому підстав та просив задовольнити. Разом з тим зазначила, що повідомлення про підозру ОСОБА_5 було направлено поштою в порядку ч. 1 ст. 135 КПК України, в іншій спосіб підозра ен вручалась. Також було допито сестру підозрюваного, яка зазначила, що ОСОБА_5 перебуває на території агресора.

Вислухавши доводи та пояснення прокурора, вивчивши та дослідивши подане клопотання та надані письмові матеріали, слідчий суддя приходить до наступних висновків. Зі змісту ст. 131 КПК України, з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи його забезпечення, до яких віднесені, зокрема і запобіжні заходи. Згідно зі ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Окрім того, статтею 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі й вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зав`язків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше. Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. При цьому частиною 2 цієї статті визначено, що слідчий суддя зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті. Згідно з ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором та/або оголошений у міжнародний розшук.

З огляду на зазначені положення закону, слідчому судді під час вирішення клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності підозрюваного, з метою визначення, чи є законні підстави для обрання стосовно ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, необхідно в межах доводів відповідного клопотання дослідити, зокрема обставини наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, що, власне, випливає зі змісту процесуального рішення прокурора, слідчого (за погодженням з прокурором), яке ґрунтується на зібраних під час досудового розслідування доказах та в якому формується твердження (припущення) про причетність певної особи до вчинення кримінального правопорушення, засноване на результатах розслідування, з повідомленням про це такій особі та роз`ясненням її прав і обов`язків в порядку ст.ст. 276-279 КПК України; наявності та достатності доказів на підтвердження факту перебування підозрюваного у міжнародному розшуку; наявності ризиків, які можливо характеризувати, передусім, як небезпеку, пов`язану із обґрунтованою ймовірністю вчинення особою спроб протидії кримінальному провадженню, якої слід уникати.

Вирішуючи зазначені питання в межах розгляду даного клопотання про обрання стосовно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, встановлено що досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001104 розпочато 04 квітня 2014 року. 04 квітня 2014 року було складено повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

Вирішуючи питання стосовно того, чи є зазначена підозра обґрунтованою, встановлення чого визначено ч. 2 ст. 177 КПК України однією з обов`язкових підстав для застосування запобіжного заходу, слідчий суддя виходить з наступного.

Кримінальне процесуальне законодавство України не дає визначення поняття «обґрунтована підозра», а тому, в силу приписів ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує практику Європейського суду з прав людини під час вирішення питання щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення.

З точки зору такої практики Європейського суду з прав людини, обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Обґрунтованість залежить від усіх обставин, проте факти, що в сукупності дають підстави для підозри, не мають бути такого ж рівня як ті, що обґрунтовують засудження особи, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачень (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Лабіта проти Італії», «Мюррей проти Сполученого Королівства», «Ільгар Маммадов проти Азейбарджану», «Нечипорук і Йонкало проти України»).

ОСОБА_5 у цьому кримінальному провадженні підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

Оскільки кримінальне провадження перебуває на стадії досудового розслідування, слідчий суддя, об`єктивно оцінює отримані докази за своїм внутрішнім переконанням та визначає, чи виправдовують вони в своїй сукупності проведення досудового розслідування та чи дозволяють встановити причетність особи до вчинення кримінального правопорушення, яка є вірогідною та достатньою для застосування до неї запобіжного заходу.

З метою встановлення наявності чи відсутності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 зазначеного вище кримінального правопорушення, слідчим суддею були досліджені наявні в матеріалах клопотання докази, а саме: витяг з ЄРДР; протоколи допиту потерпілого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які були проведені 16.02.2014 та 18.02.2014., протокол огляду місця події від 18.02.2014, протокол огляду предмету від 21.02.2014, висновоки експерта, протокол додаткового допиту потерпілого від 24.02.2014, протокол допиту свідка ОСОБА_9 від 05.03.2014, протокол допиту свідка ОСОБА_12 від 05.03.2014, протокол допиту свідка ОСОБА_13 від 05.03.2014, протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12.03.2014, протокол допиту свідка ОСОБА_9 від 19.12.2018.

В той же час, слідчий суддя зазначає, що особи свідків взагалі не були встановлені документами, що посвідчують їх особи, оскільки така інформація відсутня у протоколах їх допиту, що взагалі ставить під сумнів дійсність допиту таких осіб.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до КПК України щодо вдосконалення окремих положень у зв`язку із здійсненням спеціального досудового розслідування» № 1422-IX від 27.04.2021 були внесені зміни до ч. 6 ст. 193 КПК України.

Так, до клопотання слідчого про обрання відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не було додано жодних доказів (документів), які підтверджують, що підозрюваний виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук.

Підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 КПК України, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. (ч.1 ст.42 КПК України).

Як вбачається з долучених матеріалів клопотання, 04.04.2014 було складено повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України. Письмове повідомлення про підозру відповідно до ч. 1 ст. 278 КПК України, ОСОБА_5 від 04.04.2014 не було вручено в день його складання слідчим або прокурором, про що свідчить відсутність підпису підозрюваного ОСОБА_5 у відповідному полі письмового повідомлення про підозру.

Згідно з положенням вищезазначеної статті, у випадку неможливості вручення письмового повідомлення про підозру в день його складання, таке повідомлення вручається у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 8 ст. 135 КПК України особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою. У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи. Повістка про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з ч.ч. 1, 2, 4-7 цієї статті, публікується в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Статтею 136 (глава 11) КПК України встановлено, що належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом. Якщо особа попередньо повідомила слідчого, прокурора, слідчого суддю, суд про адресу своєї електронної пошти, надіслана на таку адресу повістка про виклик вважається отриманою у випадку підтвердження її отримання особою відповідним листом електронної пошти.

При цьому, ключовим є те, що особа отримує таке повідомлення під розписку.

Так, в матеріалах доданих до клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою немає жодного належного підтвердження отримання підозрюваним ОСОБА_5 повідомлення про підозру від 04.04.2014 або ознайомлення з його змістом іншим шляхом, а тому відсутні підстави вважати, що дане письмове повідомлення про підозру було вручено у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.

Окрім того під час судового засідання прокурорм було зазначено, що повідомлення про підозру ОСОБА_5 було направлено поштою у будь-який інший процесуальний спосіб підозра ОСОБА_5 не вручалась.

Разом з тим всі свідки допитані органом досудового розслідування одностайно підстеврдили ту обставину, що місце перебування підозрюваного ОСОБА_5 з 2014 року невідоме.

Отже в порушення ч. 2, 8 ст. 135 КПК України підозра не була вручена належним чином, а відправлена поштовою кореспонденцію за місцем реєстрації ОСОБА_5 .

Викладена у письмовому повідомленні підозра та вручена у належний спосіб є підґрунтям для виникнення системи кримінально-процесуальних відносин та реалізації засади змагальності у кримінальному провадженні. З моменту повідомлення особі про підозру слідчий, прокурор набувають щодо підозрюваного додаткових владних повноважень, а особа, яка отримала статус підозрюваного, набуває процесуальних прав та обов`язків, визначених ст. 42 КПК України.

Дотримання прав особи при врученні їй складеного щодо неї повідомлення про підозру, у разі тимчасової відсутності такої особи за місцем її проживання та за відсутності відомостей про її місце перебування, зважаючи на приписи ч. 1 ст. 42, ст. 135 КПК України, полягає не у фактичному врученні такого повідомлення (процесуального документа), а у вжитті органом досудового розслідування усіх можливих заходів для того, щоб така особа могла дізнатися про факт складання такого повідомлення про підозру щодо неї та суть викладених у ньому обставин не тільки від правоохоронних органів чи суду, а й з інших, доступних для неї джерел.

Доводи клопотання щодо вручення ОСОБА_5 повідомлення про підозру свідчать про формальне намагання органом досудового розслідування вжити заходів для такого вручення, та не дають слідчому судді підстав для висновку, що ОСОБА_5 належним чином, відповідно до вимог КПК України, повідомлений органом досудового розслідування про підозру у кримінальному провадженні № 00011104 від 04.04.2014, а також, що останній набув статусу підозрюваного у даному кримінальному провадженні, що виходить з наступного.

Так, з матеріалів клопотання не вбачається, що орган досудового розслідування направляв, а підозрюваний отримав повістки про виклик або повідомлення про підозру.

Підсумовуючи та враховуючи те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, що потребує найвищих стандартів доведеності підстав для його застосування, на переконання слідчого судді в даному випадку логічно та доцільно було б повідомлення про підозру ОСОБА_5 також розмістити її на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора та в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження (коротку частину, з посиланням на повний текст на веб-сайті Офісу Генерального прокурора), що відповідало б загальним засадам справедливості та дало б ОСОБА_5 мінімальну можливість бути обізнаним про наявність правомірного інтересу з боку правоохоронної системи країни до нього.

Тільки після виконання усіх цих заходів, які, хоч прямо і непередбачені процесуальним законодавством, але виходять з загальних засад, на думку слідчого судді, можливо було б стверджувати, що орган досудового розслідування, з урахуванням особливостей цього провадження, використав усі можливі (наявні) засоби для інформування ОСОБА_5 .

Окрім того, на вимоги ч. 6 ст. 193 КПК України, слідчий суддя може здійснити розгляд клопотання та обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою за відсутності підозрюваного ОСОБА_5 лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором тощо.

Обов`язок доведення наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, покладається на особу, яка подала клопотання про застосування запобіжного заходу, та має підтверджуватися відповідними доказами. Слідчий у клопотанні стверджує про перебування ОСОБА_5 на тимчасово окупованій території в Луганської області, доведено у зв`язку з наявностю відомостей з Державної прикордонної служби України та протоколу допиту свідка ОСОБА_9 від 19.12.2018. Оцінюючи надані стороною обвинувачення докази на підтвердження перебування ОСОБА_5 на тимчасово окупованій території, слідчий суддя зазначає наступне. З доданої до клопотання інформації за підписом начальника Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби від 23.04.2025 року, встановлена відсутність у Базі даних відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України громадянином України ОСОБА_14 , у період часу з 08.11.2017 по 23.04.2025 року.

Отже, означена інформація свідчить лише про відсутність відомостей станом на 23.04.2025 щодо перетинання громадянином України ОСОБА_14 державного кордону України та лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України, а тому не може вважатися достатнім та беззаперечним підтвердженням саме того факту, що ОСОБА_5 дійсно перебуває на тимчасово окуповананій території в Луганській області, як стверджує сторона обвинувачення.

Що стосується показів свідка ОСОБА_9 , яка є сестрою ОСОБА_5 , наданих останньою у 2018 році, суд відноситься до них критично, оскільки з вказаних показів встановлено, що їй відомо зі слів ОСОБА_5 який їй телефонував, що він проживає на території російської федерації та його номер телефону не відобразився. Вказані покази свідка не можуть бути прийняті слідчим суддею до уваги, оскільки не вкладаються у вимоги ст. 97 КПК України, як покази надані з чижих слів.

Отже, підсумовуючи наведене, слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення під час цього розгляду не доведено наявність достатніх підстав вважати, що ОСОБА_5 виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, а додані до клопотання матеріали не містять достатніх доказів на підтвердження цього факту.

Враховуючи викладене, слідчий суддя прийшов до висновку, що у задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у його відсутності, слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 176-178, 182-184,193-194, 196, ч. 2 ст. 376 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Луганській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Сєвєродонецької окружної прокуратури Луганської області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою подане у кримінальному провадженні під № 0001104 від 04.04.2014 відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.187 Кримінального кодексу України - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляція безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1