ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/817/221/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ухвала слідчого судді
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2025 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду

в складі: головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 серпня 2025 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою було задоволено клопотання слідчого СВ Тернопільського РУП ГУНП Тернопільській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_10 , і застосовано відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою 27.10.2025р., включно.

Одночасно, визначено ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 20 (двадцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят ) гривень, у разі внесення якої на ОСОБА_7 покладено відповідні обов`язки, що передбачені статтею 194 КПК України.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя мотивував тим, що підстави і обставини, які зазначені в клопотанні слідчого, є достатньо обґрунтованими і в сукупності вони підтверджують обґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.286-1 КК України та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для запобігання яким буде недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисник просить поновити строк на звернення з апеляційною скаргою мотивуючи тим, що повний текст ухвали слідчого судді від 31.08.2025р. було проголошено 04.09.2025р. і наступного дня він зміг подати обґрунтовану апеляційну скаргу.

Також, просить скасувати ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 31.08.2025 року про тримання ОСОБА_7 під вартою, обравши тому більш м`який запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту. Свої вимоги захисник мотивує тим, що:

в клопотанні слідчого та мотивувальній частині ухвали слідчого судді не містяться достатніх доказів ризику переховування підозрюваного від правосуддя, а клопотання сторони обвинувачення обґрунтоване виключно суворістю можливого покарання;

підозрюваний має міцні соціальні зв`язки за місцем постійного проживання, оскільки на його утриманні перебувають троє неповнолітніх дітей (двоє його і одна дружини від першого шлюбу), в тому числі одна дитина з інвалідністю. Також, дружина підозрюваного є особою з інвалідністю 3 групи;

слідчий суддя не розглянув можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів та помилково прийшов до висновку про відсутність співпраці підозрюваного зі слідством;

підозрюваному було визначено розмір застави, який є непосильним для нього, так як до складу його сім`ї входять дві особи з інвалідністю та неповнолітні діти.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи підозрюваного та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, думку прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги і вважає ухвалу законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції з`ясував наступне.

Тернопільським РУП ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001513 від 29.08.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

За підозрою у вчиненні цього злочину 29 серпня 2025 о 23 год. 35 хв. було затримано ОСОБА_7 і 31 серпня 2025 року слідчим подано клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

Згідно повідомлення про підозру, 29.08.2025 приблизно о 09 год. 05 хв. водій ОСОБА_7 , грубо порушуючи вимоги п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 із змінами та доповненнями (далі за текстом ПДР України), керував в стані алкогольного сп`яніння автомобілем марки та моделі «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_1 , та рухався правою смугою для руху на вул. Є.Коновальця в м. Тернополі в напрямку проспекту Злуки. Під час руху водій ОСОБА_7 не був достатньо уважним, не стежив належно за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, чим порушив вимоги п. 1.5., 2.3. (б) ПДР України, які зобов`язували його своїми діями не створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Рухаючись у вказаному напрямку, водій ОСОБА_7 наближався до нерегульованого пішохідного переходу, який позначено дорожніми знаками 5.38.1 та 5.38.2 ПДР України, а також дорожньою розміткою 1.14.1 ПДР України та який встановлений перед перехрестям вул. Є.Коновальця вул. Рєпіна. Так, маючи об`єктивну можливість завчасно виявити, що попереду, ліворуч від нього, у попутному напрямку перед вказаним вище нерегульованим пішохідним переходом зменшував швидкість та зупинився у лівій смузі невстановлений слідством автомобіль, водій ОСОБА_7 в порушення вимог п. 18.4. ПДР України вчасно не зменшив швидкість руху керованого ним автомобіля марки та моделі «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_1 , не зупинився перед нерегульованим пішохідним переходом, щоб переконатися, що на ньому немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, а продовжив рух у зазначеному напрямку, внаслідок чого виїхав на нерегульований пішохідний перехід, де допустив наїзд передньою частиною керованого ним транспортного засобу на пішохода ОСОБА_11 , який перетинав проїзну частину дороги зліва направо відносно руху автомобіля марки та моделі «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_1 , в межах зазначеного вище пішохідного переходу. Унаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у виді закритого епіфізіолізу проксимального кінця правої плечової кістки зі зміщенням, який у своєму клінічному перебігу супроводжується тривалим (більш як 21 день) розладом здоров?я і за цією ознакою належить до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. Причиною дорожньо-транспортної пригоди та наслідків, що настали, є порушення водієм автомобіля марки та моделі «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_7 вимог п. 18.4 Правил дорожнього руху України.

Порушення вказаних вимог Правил дорожнього руху України водієм автомобіля марки та моделі «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_7 з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди. Водій ОСОБА_7 мав технічну можливість запобігти дорожньо-транспортній пригоді, для чого у нього не було яких-небудь перешкод технічного характеру.

Висновки слідчого судді про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри за ч.1 ст.286-1 КК в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому перевірці в ході апеляційного розгляду не підлягають.

Щодо існування ризиків слідчий суддя визнав доведеним, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду і незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

При цьому, як видно зі змісту ухвали слідчого судді, було враховано, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні нетяжкого злочину, передбаченому ч.1 ст. 286-1 КК України, за який передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі і за змістом ст.75 КК України звільнення від відбування вказаного покарання з іспитовим строком неможливе, що свідчить високий ступінь впливу цього ризику на подальшу процесуальну поведінку підозрюваного.

Крім того, доданими до клопотання слідчого матеріалами, в тому числі показаннями свідків, які були очевидцями події злочину, підтверджується, що підозрюваний уже вчиняв дії по уникненню ним відповідальності за скоєне, а саме після здійснення наїзду на неповнолітнього на пішохідному переході підозрюваний, який керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, продовжив рух і намагався втекти з місця ДТП.

Також, слідчий суддя правильно врахував, що на стадії судового розгляду доказове значення матимуть показання свідків, отримані безпосередньо судом саме під час усного допиту у судовому засіданні. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. В даному випадку підозрюваний обізнаний про особи потерпілого та свідків, що свідчить про високу ймовірність здійснення впливу на свідків, які є неповнолітніми особами, а відтак є більш уразливими до психологічного та іншого тиску з боку підозрюваного.

Проаналізувавши характер вчинення кримінального правопорушення, відомості про особу підозрюваного, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному в разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про те, що застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не зможе попередити ризики, що визначені ст. 177 КПК України.

Доводи апеляційної скарги про наявність міцних соціальних зв`язків підозрюваного не спростовують правильності наведених в оскарженій ухвалі висновків слідчого судді.

Так, з доданих до клопотання слідчого матеріалів видно, що підозрюваний є батьком двох неповнолітніх дітей, розлучений і офіційно не працевлаштований. Доводи сторони захисту про те, що двоє дітей підозрюваного від попереднього шлюбу проживають разом з ним, а також того, що він має постійне місце роботи і надає утримання трьом неповнолітнім дітям та дружині, яка є особою з інвалідністю, не підтверджені жодними доказами. Натомість, з наявних матеріалів та з урахуванням поведінки підозрюваного після події злочину слідує, що перебуваючи на волі, ОСОБА_7 як батько дитини з інвалідністю має можливість виїхати за кордон з метою переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду за межами України.

Доводи апеляційної скарги про те, що підозрюваний сприяє досудовому розслідуванню в цьому провадженні спростовуються доданими до клопотання слідчого матеріалами і поясненнями підозрюваного в ході розгляду цього клопотання. Так, при допиті в якості підозрюваного 30 серпня 2025 року ОСОБА_7 стверджував, що потерпілий здійснював перехід дороги за допомогою велосипеда чи самоката, що було повністю спростовано показаннями свідків, які були очевидцями події. В судовому засіданні підозрюваний підтримав позицію захисника про те, що підозрюваний не мав наміру залишати місце ДТП, а лише хотів від`їхати від перехрестя, щоби не перешкоджати дорожньому руху, що також спростовується показаннями свідків і даними протоколу огляду місця події, якими зафіксовано розташування та гальмівний слід керованого підозрюваним транспортного засобу на значній відстані від місця зіткнення. Вказані дані огляду місця події об`єктивно узгоджуються з показаннями неповнолітніх свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 про те, що після настання дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля марки та моделі «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_7 не зупинився та гальмування транспортного засобу не здійснював. У цей момент водій іншого транспортного засобу почав наздоганяти ОСОБА_7 , обігнав його та перегородив рух. Лише після цього водій автомобіля марки та моделі «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_1 , зупинився.

З урахуванням викладеного та інших встановлених в ході судового розгляду обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Доводи сторони захисту про те, що слідчий суддя визначив непосильний для підозрюваного розмір застави колегія суддів оцінює критично, оскільки як вбачається зі змісту оскарженої ухвали слідчий суддя визначаючи розмір застави, належним чином врахував вимоги ст. 182 КПК України і взяв до уваги сукупність наявних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Під час апеляційного розгляду сторона захисту не обґрунтувала заначені доводи апеляційної скарги жодними доказами щодо майнового стану підозрюваного і не навела обґрунтованих підстав для застосування підозрюваному застави у меншому розмірі.

Інших порушень вимог КПК України, які могли би стати підставою для скасування ухвали суду, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Таким чином, перевіркою матеріалів провадження в ході апеляційного розгляду встановлено, що задовольняючи вказане клопотання слідчий суддя з урахуванням мети та підстав застосування запобіжного заходу, передбачених ст. 177 КПК України, та обставин, передбачених ст. 178 КПК України, мотивувавши своє рішення наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 3 років, існуванням зазначених в клопотанні ризиків і тим фактом, що підозрюваний намагався покинути місце злочину, а тому застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти наявним ризикам.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, а тому її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

Керуючись ст.404,419, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Поновити захиснику строк апеляційного оскарження.

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 серпня 2025 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді