Дата документу 04.06.2025 Справа № 333/6554/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/6554/24 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/547/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула 04 червня 2025 року у місті Запоріжжі в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка не працює, незаміжня, має на утриманні двох малолітніх дітей ОСОБА_7 , 2018 р.н., ОСОБА_8 , 2022 р.н., проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована в АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

захисника-адвоката ОСОБА_10 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 .

Захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_10 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 14 лютого 2025 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, та призначено їй покарання за цією статтею у виді пробаційного нагляду на строк один рік.

Покладено на ОСОБА_6 обов`язки, передбачені п.1-3 ч.2 ст. 59-1 КК України.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 ухвалено не обирати.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати в сумі 2271 грн 84 коп. за проведення судово-хімічної експертизи.

Вирішена доля речових доказів.

В апеляційній скарзі захисник просить оскаржуваний вирок суду скасувати, кримінальне провадження закрити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що захисником обвинуваченої під час розгляду справи було двічі заявлено клопотання про закриття кримінального провадження на підставі ч.4 ст. 309 КК України, проти заявленого клопотання не заперечувала сторона обвинувачення, але судом було відмовлено в задоволені цього клопотання.

15 жовтня 2024 року обвинувачена добровільно, маючи на те власну волю та бажання, звернулась до лікаря нарколога Товариства з обмеженою відповідальністю «Медичний центр «Метіда»», де їй було встановлено діагноз: Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання психостимуляторів. Вживання психостимуляторів зі шкідливими наслідками. Обвинувачена знаходилась на амбулаторному лікуванні з 05 жовтня 2024 року по 15 листопада 2024 року. До лікування відносилась сумлінно, режим не порушувала. Виписана по закінченню курсу лікування 15 листопада 2024 року.

Згідно з ч.4 ст. 309 КК, особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені ч.1 ст. 309 КК. Підставою для звільнення від кримінальної відповідальності у такому випадку є добровільне звернення до лікувального закладу особи, яка хворіє на наркоманію, та розпочате нею лікування від наркоманії.

Згідно з позицією об`єднаної палати, для правильного застосування положень ч.4 ст. 309 КК України суду належить встановити умови для їх застосування, а саме: чи страждає особа на психічний розлад, що характеризується психічною та (або) фізичною залежністю від наркотичного засобу або психотропної речовини, та чи за результатами медичного обстеження, проведеного відповідно до Закону України "Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними" обвинуваченій особі було встановлено діагноз "наркоманія".

Згідно з довідкою від 05 листопада 2024 року, вищезазначений діагноз обвинуваченій було встановлено лікарем наркологом Товариства з обмеженою відповідальністю «Медичний центр «Метіда»». Який має діючу ліцензію.

Таким чином, захисник вважає достатньо обґрунтованим те, що обвинувачена добровільно розпочала лікування саме від наркоманії.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 25 березня 2024 року в невстановлений час, достовірно знаючи про кримінальну відповідальність за придбання та зберігання психотропних речовин, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, діючи з прямим умислом, маючи умисел на незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту, придбала у невстановленої особи шляхом замовлення в Інтернет-мережі на сайті, розрахувавшись безготівковими грошовими коштами у сумі 700 грн, особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP масою не менше ніж 1,0563 г, яку зберігала за адресою свого мешкання до 27 березня 2024 року.

27 березня 2024 року в період часу з 09-38 год. до 11-29 год. працівниками поліції під час обшуку були виявлені та вилучені за адресою мешкання ОСОБА_6 : АДРЕСА_1 , 2 зіп-пакети з кристалічною речовиною білого кольору, яка містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP масою 0,3697 г та 0,6688 г, відповідно в перерахунку на основу та 11 зіп-пакетів з залишками кристалічної речовини білого кольору, яка містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP масою 0,0178 г, в перерахунку на основу. Загальна маса особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено PVP в перерахунку на основу склала 0,0563 г, які ОСОБА_6 зберігала за місцем мешкання для власного вживання без мети збуту.

Своїми умисними діями ОСОБА_6 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 309 КК України незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту без мети збуту.

Заслухавши доповідь судді; обвинувачену та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону дотримався при розгляді цього провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчинені вищевказаного кримінального проступку при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і правильно кваліфікував дії обвинуваченої.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй кримінального проступку при обставинах, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації її дій за ч.1 ст.309 КК України, в апеляційній скарзі не оспорюється, у зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК України, колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо можливості звільнення обвинуваченої ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі положень ч.4 ст. 309 КК України, у зв`язку з тим, що остання добровільно пройшла лікування від наркоманії, колегія суддів доходить таких висновків.

Частина 4 статті 309 КК України передбачає, що особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені частиною 1 статті 309 КК України.

Згідно з положеннями п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів» № 4 від 26 квітня 2002 року, при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності з підстав добровільного звернення особи до лікувального закладу для лікування від наркоманії, суду необхідно з`ясувати, чи дійсно особа страждала на наркоманію і потребувала лікування від неї, чи дійсно звернулась до лікувального закладу і розпочала лікування добровільно, а не вимушено і чи дійсно ставила мету вилікуватися від наркоманії, а не ухилитися у такий спосіб від кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

У наданій стороною захисту медичній довідці, виданій ТОВ «Медичний центр «Метіда»» (а.п.39), зазначено, що ОСОБА_6 15 жовтня 2024 року добровільно звернулася до лікаря нарколога ТОВ «МЦ`Метіда»». ОСОБА_6 знаходилась на амбулаторному лікуванні з 15 жовтня 2024 року по 05 листопада 2024 року. До лікування відносилась сумлінно, режим не порушувала. Виписана по закінченню курсу лікування 05 листопада 2024 року. Встановлений діагноз: Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання психостимуляторів. Вживання психостимуляторів зі шкідливими наслідками.

В свою чергу, як зазначив Верховний Суд у постанові від 29 жовтня 2024 року, справа № 301/3840/22, провадження № 51-1714км24, положеннями ч.4 ст. 309 КК України визначено, що особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Тобто приписи вказаної правової норми дають можливість судам застосовувати її за наявності таких умов: добровільне звернення до лікувального закладу особи, яка хворіє на наркоманію; особою розпочато лікування від наркоманії.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», добровільне лікування - лікування від наркоманії, яке здійснюється за згодою хворого або його законного представника; наркоманія - психічний розлад, зумовлений залежністю від наркотичного засобу або психотропної речовини внаслідок зловживання цим засобом або цією речовиною; особа, хвора на наркоманію, - особа, яка страждає на психічний розлад, що характеризується психічною та (або) фізичною залежністю від наркотичного засобу чи психотропної речовини, і якій за результатами медичного обстеження, проведеного відповідно до цього Закону, встановлено діагноз «наркоманія».

Діагноз «наркоманія» встановлюється лікарсько-консультаційною комісією (ст. 12 Закону).

Відповідно до висновку про застосування норми права, а саме ч.4 ст. 309 КК України, який міститься в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29 листопада 2021 року у справі № 357/11205/19, особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені ч.1 ст.309 КК України. Підставою для звільнення від кримінальної відповідальності у такому випадку є добровільне звернення до лікувального закладу особи, яка хворіє на наркоманію, та розпочате нею лікування від наркоманії.

Добровільним у контексті ч.4 ст. 309 КК України слід вважати таке звернення особи до лікувального закладу, яке здійснюється за її особистою згодою, або згодою законного представника, що мало місце до моменту виходу суду першої інстанції до нарадчої кімнати для ухвалення рішення у кримінальному провадженні. Для застосування цієї норми попередній факт перебування особи на обліку осіб, які незаконно вживають наркотичні засоби або психотропні речовини, не є визначальним, оскільки факт захворювання на наркоманію у такої особи може бути встановлено вперше.

Проте, матеріали кримінального провадження не містять відомостей стосовно того, чи перебувала ОСОБА_6 на обліку у лікаря нарколога до вчинення кримінального правопорушення та чи зверталась до лікувальної установи з цього приводу.

Окрім цього, відсутні відомості про те, що обвинувачена має діагноз «наркоманія» та те, що вона розпочала лікування саме від цієї хвороби.

До того ж, згідно з медичною довідкою, наданою стороною захисту, ОСОБА_6 знаходилась на амбулаторному лікуванні з 15 жовтня 2024 року по 05 листопада 2024 року; до лікування відносилась сумлінно, режим не порушувала; виписана по закінченню курсу лікування 05 листопада 2024 року; встановлений діагноз: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання психостимуляторів; вживання психостимуляторів зі шкідливими наслідками, що також не свідчить про те, що вона страждала на наркоманію і потребувала лікування від неї.

Крім того, це лікування обвинувачена розпочала вже під час розгляду провадження судом першої інстанції.

Звертає на себе увагу і той факт, що відповідно до вищевказаної медичної довідки, ОСОБА_6 проходила амбулаторне лікування, тоді як діагноз «наркоманія» встановлюється за результатами обстеження в умовах стаціонару, що передбачено вищевказаним Законом та Інструкцією про порядок виявлення та постановки на облік осіб, які незаконно вживають наркотичні засоби або психотропні речовини, затвердженої спільним наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства внутрішніх справ України, Генеральної прокуратури України, Міністерства юстиції України від 10 жовтня 1997 року № 306/680/21/66/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 5 листопада 1997 року за № 534/2338.

За таких обставин, звернення обвинуваченої ОСОБА_6 до вищезазначеного медичного центру та перебування на амбулаторному лікуванні суд першої інстанції правильно розцінив, як намір останньої уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення та обґрунтовано відмовив у задоволенні відповідного клопотання сторони захисту.

З такими висновками погоджується і колегія суддів.

Покарання обвинуваченій ОСОБА_6 призначено з дотриманням вимог ст.65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості та фактичних обставин вчиненого кримінального проступку, особи винної. Обставиною, що пом`якшує покарання, судом визнано щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

З урахуванням всіх обставин у сукупності та відомостей про особу обвинуваченої, яка вперше притягається до кримінальної відповідальності, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення покарання останній в межах санкції статті обвинувачення у виді пробаційного нагляду.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає оскаржуваний вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим та вмотивованим і підстав для задоволення апеляційної скарги захисника не убачає, оскільки доводи, викладені в цій скарзі, правильності висновків суду не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.ст.404-405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 14 лютого 2025 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4