Справа № 214/8572/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2025 року Саксаганський районний суд м. Кривогого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції з ОСОБА_7 з місцем дислокації Дніпропетровська область м. Павлоград та з використання власних технічних засобів в приміщенні суду м. Кривий Ріг кримінальне провадження відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нововасилівка, Софіївського району Дніпропетровської області, громадянина України, військовослужбовця, одруженого, маючого малолітню дитину, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296, ч.1 ст.263, ч.4 ст.408 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Саксаганського районного суду Дніпропетровської області перебуває вказане кримінальне провадження.

Від прокурора до суду надійшло клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого, в якому, зокрема, зазначено про обґрунтованість обвинувачення, наявність ризиків передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме:

переховування від суду, який підтверджується тим, що ОСОБА_4 , підозрюється у вчиненні тяжкого злочину та усвідомлюючи можливість застосування до нього покарання, передбаченого санкцією інкримінованої статі, а саме позбавлення волі на строк від 3 до 7 років, і бажаючи його уникнути, останній може переховуватися від суду, що в свою чергу може унеможливити забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду. Також слід зазначити, що підозрюваний, не дивлячись на самовільне залишення місця несення служби (відносно останнього внесено відомості до ЄРДР №6525 від 20.05.2025 року за ч.4 ст.408 КК України), офіційно залишається військовослужбовцем та має на руках військовий квиток з зазначенням місцем проходження військової служби та у випадку перевірок на блок-постах або будь-яких інших перевірок має змогу його пред`явити, що дозволяє йому вільно переміщатись по території України. Крім того, на час розгляду вказаного клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , є військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації та його підрозділ, у зв`язку із виконанням бойових завдань, постійно здійснює передислокацію на території України, тому перебуваючи на волі забезпечити виконання загальних засад Кримінального процесуального кодексу України в частині розумності строків судового розгляду забезпечити не вдасться за можливе та обвинувачений буде посилатися на неявку до суду мотивуючи проходженням військової служби;

перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, що підтверджується тим, що ОСОБА_4 , розуміючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, наслідки та ризик втечі для нього, перебуваючи на волі, з метою ухилитись від кримінальної відповідальності може вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення судового слідства. В той же час, враховуючи активність проведення бойових дій на території України, наявний очевидний ризик переховування підозрюваного ОСОБА_4 , від органів досудового розслідування або суду на території, які не підконтрольні Українській владі;

вчинення іншого кримінального правопорушення, що підтверджується тим, що ОСОБА_4 , з метою уникнення покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, фактично може самовільно залишити місце несення служби, що підтверджується внесеними відомостями до ЄРДР №6525 від 20.05.2025 року за ч.4 ст.408 КК України, згідно яких останній рахується як самовільно залишив місце несення служби, що само по собі утворює склад інших кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 407 - 408 КК України. Крім того, бажання обвинуваченого уникнути відповідальності та тяжкість покарання, що йому загрожує, безумовно свідчать про можливість втечі підозрюваного.

Крім того, прокурор посилається на неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів посилаючись на те, що інші запобіжні заході будуть не достатніми для запобігання вищевказаним ризиками та в умовах воєнного стану обраний запобіжний захід має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. Крім того, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочину.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні підтримала клопотання про продовження строку тримання під вартою із зазначених в ньому підстав, просила його задовольнити.

Обвинувачений та захисник в підготовчому судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання, просили змінити запобіжний захід на домашній арешт у нічну годину для можливості працювати, проти чого не заперечував потерпілий.

Встановлено, що ухвалою слідчого судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.08.2025 р. відносно ОСОБА_4 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 27.09.2025 р.

Згідно з ч.3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

При цьому, виходячи зі змісту статей 177, 178, 194, 196, 199 КПК України терміни «обрання запобіжного заходу» та «продовження запобіжного заходу» використовуються як синонімічні, за своїм правовим значенням. Крім того, обрання є первинним при застосуванні запобіжного заходу, який обирається на певний строк, а продовження вторинна стадія, яка наступає за певних умов, коли строк тримання під вартою закінчується. Вказана позиція висловлена в постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у справі № 505/2898/19 від 23.01.2020.

Відповідно до ч. 3 ст.199 КПК України обставиною, яка є підставою для продовження строку тримання під вартою є те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів (рішення ЄСПЛ по справі «Ілійков проти Болгарії»).

В розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У клопотанні прокурор вказав на наявність ризиків, передбачених п.п. 1,4,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

У справі «Смирнов проти Росії» (п.60) ЄСПЛ зазначив, що «ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового вироку; це слід робити з урахуванням низки інших відповідних фактів, які можуть або підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан, зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування».

Вирішуючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу, суд враховує, що ОСОБА_4 одружений, раніше не судимий, має малолітню дитину, враховує стадію судового провадження, воєнний стан, а також те, що він обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушення передбачених ч. 1 ст. 263 КК України за яким законом України про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років, за ч. 4 ст.296 КК України за яким законом України про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років, за ч. 5 ст.408 КК України за яким законом України про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років, а також продовження існування ризиків, а саме переховування від суду, оскільки останній обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжкого кримінальних правопорушень, у зв`язку із чим розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання його винним останній може переховуватись від суду з метою уникнення понесення покарання; вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження вчинення кримінального правопорушення, оскільки обвинувачується у вчиненні декількох злочинів, тому не продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, може спричинити ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.

Доходячи до висновку про наявність ризику, суд звертає увагу, що ризик не є фактом, а є ймовірністю вчинення певних дій, а тому має бути доведено в судовому засіданні саме ймовірність того, що обвинувачений може їх вчинити і суд вважає, що така ймовірність є доволі високою.

Інші ризики прокурором не доведені.

Разом з тим, суд не вбачає підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно обвинуваченого, оскільки особисте зобов`язання є найбільш м`яким запобіжним заходом та його застосування недостатнє для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків у цьому кримінальному провадженні; неможливість застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки пов`язана з тим, що відсутні докази щодо звернення осіб, які поручаються за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків; запобіжний захід у вигляді домашнього арешту також не може бути застосований у відношенні останнього, зважаючи на те, що відсутні відомості щодо належності на праві власності нерухомого майна, а також на те, ще власник житла та повнолітні особи, які в ньому проживають висловили на це згоду.

Крім того, з огляду на положення ч.8 ст.176 КПК України та введення воєнного стану в Україні, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Вказане свідчить про наявність ризиків, передбачених ст.177 Кримінального процесуального кодексу України, у такому їх ступені, який є підставою для продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даній стадії судового провадження та неможливості застосувати більш м`якого запобіжного заходу, тому клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою необхідно задовольнити, а в задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 183, 314-315 Кримінального процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ :

Клопотання прокурора - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296, ч.1 ст.263, ч.4 ст.408 КК України строк тримання під вартою на 60 (шістдесят днів) до 14.11.2025 року включно.

В задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу - відмовити.

Копію ухвали направити обвинуваченому для відома та ІНФОРМАЦІЯ_2 з місцем дислокації АДРЕСА_2 для виконання в частині продовження строків тримання під вартою та вручення обвинуваченому.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення копії ухвали.

Суддя: