Справа № 345/6387/24
Провадження № 11-кп/4808/389/25
Категорія ч. 1 ст. 121 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2025 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000448 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03 червня 2025 року, згідно з яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , без зареєстрованого місця проживання, освіта середня спеціальна, неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей немає, непрацюючого, громадянина України, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років,

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_8 заподіяв потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, які є небезпечними для життя в момент спричинення.

Кримінальне правопорушення вчинено за наступних обставин.

16 серпня 2024 року ОСОБА_8 , перебував за місцем проживання, що за адресою АДРЕСА_1 , разом із своїм батьком ОСОБА_10 та мамою ОСОБА_11 , з якими він разом проживає.

16 серпня 2024 року приблизно о 22:50 год. перебуваючи за місцем проживання, що за адресою АДРЕСА_1 , на першому поверсі будинку, в приміщенні коридору під час спілкування між ОСОБА_8 та його батьком ОСОБА_10 виник словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_8 з метою спричинення тілесних ушкоджень, взяв в руку предмет схожий на ніж, яким умисно наніс один цілеспрямований удар в ділянку живота потерпілого ОСОБА_10 , після чого останній вибіг на подвір`я вказаного домоволодіння. ОСОБА_8 наздогнав батька та наніс ще ряд ударів предметом схожим на ніж у ділянку лівого передпліччя та пальців обох рук.

Внаслідок нанесення ударів ОСОБА_8 , потерпілому ОСОБА_10 спричинено тілесні ушкодження у вигляді проникаючої колото-різаної рани живота з ушкодженням пасма великого сальника та брижі тонкої кишки, внутрішня кровотеча, що викликала необхідність проведення операції: «верхньо-серединної, середньо-серединної лапаротомії, ревізії черевної порожнини, ушивання брижі тонкої кишки та пасма сальника, санації і дренування черевної порожнини», яка утворилася від дії плоского колючо-ріжучого предмета, яким міг бути і клинок ножа, про що свідчить, рівні краї, гострі куті, переважання глибини ранового каналу над довжиною, які згідно висновку експерта від 07.11.2024 відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння. Рани в ділянках лівого передпліччя, лівої кисті, 4-го пальця правої кисті, про що свідчить наявність рубців в цих ділянках відносяться до легких тілесних ушкоджень, що викликали короткочасний розлад здоров`я.

Захисник ОСОБА_7 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_13 за ч. 1 ст. 121 КК України скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Сторона захисту не погоджується з вироком суду, оскільки вважає, що вирок є незаконним, необґрунтованим та невмотивованим і підлягає скасуванню з підстав неповноти судового розгляду, та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам провадження.

Зазначає, що доведеність вини ОСОБА_8 у заподіянні ним тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 обґрунтовується тільки показами самого потерпілого ОСОБА_10 і його дружини ОСОБА_11 , що є зацікавленими особами, інші факти на які посилається суд як на докази вини обвинуваченого, а саме протоколи огляду місця події, висновок експерта №801, висновок експерта №800, висновок судово- медичної експертизи №144, показання працівника поліції ОСОБА_14 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 і ОСОБА_17 , які є медпрацівниками тільки констатують факт наявності у потерпілого тілесних ушкоджень і аж ніяк не містять доказів, що доводять причетність до їх заподіяння саме обвинуваченого.

Вказує, що суд ретельно не дослідив обставини кримінального провадження, не звернув увагу на неузгодженість обставин матеріалам кримінального провадження, зокрема під час судового розгляду встановлено факт існування тривалого конфлікту між потерпілим ОСОБА_10 та обвинуваченим ОСОБА_8 , оскільки потерпілий зняв обвинуваченого з реєстрації у його будинку, та забороняв проживати ОСОБА_8 в домі. Зауважує, що судом не досліджувалась версія провокації заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень.

Стверджує, що в матеріалах провадження відсутні: відомості про проведені органом досудового розслідування заходи направлені на встановлення знаряддя заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, а також не допитані сусіди потерпілого.

Потерпілий ОСОБА_10 в судове засідання не з`явився, про час та місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином.

Тому, оскільки згідно з ч. 4 ст. 405 КПК України це не перешкоджає проведенню розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути вказане кримінальне провадження за відсутності потерпілого ОСОБА_10 .

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити;

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважає вирок суду першої інстанції, що відповідає вимогам закону.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що її необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За результатами апеляційного розгляду доводи сторони захисту не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку суду апеляційної інстанції, при ухваленні вироку суд першої інстанції в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

Під час розгляду провадження судом першої інстанції забезпечено дотримання принципу змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, передбаченого ст. 22 КПК України.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дослідив обставини, з`ясування яких має істотне значення для цього кримінального провадження, а висновки суду першої інстанції, викладені у судовому рішенні, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

На думку суду апеляційної інстанції, висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, ґрунтується на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України з точки зору належності, достовірності, допустимості та достатності.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції належним чином дослідив та правильно дав оцінку поясненням обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , даним протоколу огляду місця події від 17.08.2024, фототаблиці до нього (а.с. 63-64, 65-70), висновку експерта №801 від 18.09.2024 (а.с.141-143), висновку експерта №800 від 23.09.2024 (а.с. 145-146), протоколу проведення слідчого експерименту від 09.11.2024 (а.с.165-166,167-168), протоколу проведення слідчого експерименту від 09.11.2024 (а.с.169-170, 171), висновку судово-психіатричного експерта №369/2024 від 03.10.2024 стосовно ОСОБА_8 (а.с.172-180); висновку судово-медичної експертизи № 144 від 07.11.2024 (а.с.181-183), відеозаписам на оптичних дисках DVD-R (а.с.100-102) та іншим.

Суд першої інстанції ретельно перевірив пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та навів переконливі мотиви, з яких відкинув доводи сторони захисту.

Обвинувачений ОСОБА_8 в суді першої інстанції пояснив, що свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні не визнав та зазначив, що у нього з батьком ОСОБА_10 часто виникали конфліктні ситуації та сварки. 16 серпня 2024 року батько почав безпідставно звинувачувати його в тому, що він виносить з дому гроші. В процесі сварки батько штовхнув його, в результаті чого він пошкодив собі палець. З пальця пішла кров. Щоб уникнути подальшого конфлікту він втік з дому та прийшов у Калуський відділ поліції. Біля відділу він зустрів працівника поліції і розповів йому про дану подію. Жодних побої він батькові не наносив і йому невідомо хто б міг нанести батькові тілесні ушкодження.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_8 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, його доводи спростовуються сукупністю наявних у матеріалах кримінального провадження доказів, які в повній мірі були досліджені судом першої інстанції, з чим погоджується і колегія суддів.

З пояснень потерпілого ОСОБА_10 , що надані в судовому засіданні суду першої інстанції вбачається, що він є батьком обвинуваченого. У них час від часу були конфлікти. 16 серпня 2024 року біля 22.00 год. він зробив зауваження синову ОСОБА_8 через що між ними виник словесний конфлікт в ході якого, ОСОБА_18 взяв у руку ніж і наніс йому удар в область живота. Після цього він намагався втекти з будинку у двір, однак ОСОБА_18 наздогнав його та наніс декілька ударів ножем в область лівого плеча та пальців обох рук. Вказав, що, оскільки обвинувачений є його сином, просив його суворо не карати.

З пояснень свідка ОСОБА_11 , що надані в судовому засіданні суду першої інстанції вбачається, що вона є мамою обвинуваченого. 16 серпня 2024 року біля 22.00 год. вона відпочивала в своїй кімнаті та прокинулась від шуму та крику, який лунав з вітальні, а потім з подвір`я біля будинку. Коли вона направилась до них, побачила свого чоловіка ОСОБА_10 , який був у крові та сина ОСОБА_8 , який тримав у руці ніж, яким намагався наносити чоловікові удари.

Доводи сторони захисту про те, що суд першої інстанції не дослідив усі обставини провадження, колегія суддів вважає безпідставними.

Так, твердження про тривалий конфлікт між потерпілим та обвинуваченим були відомі суду і належно враховані при оцінці доказів. Сам факт наявності побутових непорозумінь чи майнового спору жодним чином не спростовує встановлених судом обставин спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, та не виправдовує протиправну поведінку обвинуваченого. Таким чином, невідповідностей висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, чи істотних порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію дій або перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Посилання сторони захисту на «провокацію» не підтверджене жодним доказом у матеріалах кримінального провадження. Жодних даних, що потерпілий вчиняв дії, спрямовані на заподіяння шкоди самому собі чи провокування конфлікту, стороною захисту не надано.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини у провадженні, на переконання апеляційного суду, такий факт, як провокація злочину не знайшов свого підтвердження, з огляду на відсутність ознак притаманних провокації злочину.

Твердження про відсутність відомостей про «знаряддя злочину» не впливає на обґрунтованість вироку, оскільки тілесні ушкодження потерпілого ОСОБА_10 підтверджуються висновком судово-медичної експертизи №144 від 07.11.2024 року (том. 1, а.с. 181-183), яка встановила їх характер та механізм утворення.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду, для доведення вини достатньо узгодженості комплексу доказів, а не обов`язкової наявності конкретного предмета як речового доказу.

Твердження про те, що не допитані сусіди потерпілого не може вважатися істотним порушенням, адже допит свідків є процесуальним правом, а не обов`язком сторони обвинувачення. Сторона захисту мала можливість ініціювати їх допит, але таких клопотань під час судового розгляду не заявляла.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно оцінив за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, які переконливо свідчать про те, що ОСОБА_8 умисно заподіяв ОСОБА_10 тяжке тілесне ушкодження, у зв`язку з чим, його дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст.121 КК України.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не встановив підстав для скасування вироку, на які посилається сторона захисту, а тому оскаржений вирок необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 376 , 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03 червня 2025року щодо ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 121 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, обвинуваченим у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5