ВИРОК

Іменем України

22.05.2025 м.Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Львові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000186 від 05.04.2025, по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Львова, громадянки України, з вищою освітою, розлученої, непрацюючої, раніше судимої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ст.390-1 КК України, -

в с т а н о в и в :

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 30.01.2025 у справі №465/624/25, провадження №2-о/465/137/25, видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_4 , строком на 6 місяців, яким вжито заходи тимчасового обмеження її прав відносно її доньки ОСОБА_5 з покладенням на неї наступних обов`язків: - заборонити ОСОБА_4 перебувати у місці спільного проживання із ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, вироком Франківського районного суду м. Львова від 07.03.2025 ОСОБА_4 засуджено за вчинення кримінальних проступків, передбачених ст. 390-1 КК України та призначено покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік.

Однак, ОСОБА_4 , 04.04.2025 близько 14:18 год., будучи ознайомленою під особистий підпис із рішенням Франківського районного суду м. Львова від 30.01.2025 у справі №465/624/25, провадження №2-о/465/137/25 про видачу обмежувального припису, яким відносно неї встановлено вищенаведене тимчасове обмеження її прав, реалізовуючи протиправний умисел, пов`язаний із домашнім насильством, діючи умисно, повторно, порушила даний обмежувальний припис, а саме прийшла у місце спільного проживання з ОСОБА_5 до квартири АДРЕСА_2 .

Крім цього, ОСОБА_4 , 10.04.2025 близько 13:40 год., будучи ознайомленою під особистий підпис із рішенням Франківського районного суду м. Львова від 30.01.2025 у справі №465/624/25, провадження №2-о/465/137/25 про видачу обмежувального припису, яким відносно неї встановлено вищенаведене тимчасове обмеження її прав, реалізовуючи протиправний умисел, пов`язаний із домашнім насильством, діючи умисно, повторно, порушила даний обмежувальний припис, а саме прийшла у місце спільного проживання з ОСОБА_5 до квартири АДРЕСА_2 .

Крім цього, ОСОБА_4 , 11.04.2025 близько 10:40 год., будучи ознайомленою під особистий підпис із рішенням Франківського районного суду м. Львова від 30.01.2025 у справі №465/624/25, провадження №2-о/465/137/25 про видачу обмежувального припису, яким відносно неї встановлено вищенаведене тимчасове обмеження її прав, реалізовуючи протиправний умисел, пов`язаний із домашнім насильством, діючи умисно, повторно, порушила даний обмежувальний припис, а саме прийшла у місце спільного проживання з ОСОБА_5 до квартири АДРЕСА_2 .

Крім цього, ОСОБА_4 , 12.04.2025 близько 11:22 год., будучи ознайомленою під особистий підпис із рішенням Франківського районного суду м. Львова від 30.01.2025 у справі №465/624/25, провадження №2-о/465/137/25 про видачу обмежувального припису, яким відносно неї встановлено вищенаведене тимчасове обмеження її прав, реалізовуючи протиправний умисел, пов`язаний із домашнім насильством, діючи умисно, повторно, порушила даний обмежувальний припис, а саме прийшла у місце спільного проживання з ОСОБА_5 до квартири АДРЕСА_2 .

Крім цього, ОСОБА_4 , 22.04.2025 близько 11:47 год., будучи ознайомленою під особистий підпис із рішенням Франківського районного суду м. Львова від 30.01.2025 у справі №465/624/25, провадження №2-о/465/137/25 про видачу обмежувального припису, яким відносно неї встановлено вищенаведене тимчасове обмеження її прав, реалізовуючи протиправний умисел, пов`язаний із домашнім насильством, діючи умисно, повторно, порушила даний обмежувальний припис, а саме прийшла у місце спільного проживання з ОСОБА_5 до квартири АДРЕСА_2 .

Дії обвинуваченої ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковано за ст.390-1 КК України, як умисне невиконання обмежувального припису, що застосований до неї судом.

Всі вищенаведені обставини не оспорюються учасниками судового провадження.

Ухвалою судді від 02.05.2025 призначено судовий розгляд у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 , яка обвинувачується у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ст.390-1 КК України.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчинених кримінальних правопорушеннях визнала повністю, щиро розкаялася, пояснення дала аналогічні до формулювання обвинувачення. Свої дії пояснили необдуманістю щодо настання негативних наслідків.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченою ОСОБА_4 , її вина підтверджується зібраними по справі доказами, дійсність та достовірність яких учасниками судового розгляду не оспорюється.

Згідно з ст. 84 КПК України, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно з п.4 ч.1 ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, в судовому засіданні не досліджувалися інші зібрані по справі докази, оскільки за згодою учасників процесу, дослідження останніх визнано недоцільним, так як фактичні обставини справи ніким не оспорюються і у суду відсутні сумніви щодо добровільної позиції учасників судового провадження, яким роз`яснено, що у такому випадку вони позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 382 КПК України, вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному КПК України, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Суд має право призначити розгляд у судовому засіданні обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку та викликати для участі в ньому учасників кримінального провадження, якщо визнає це за необхідне.

Таким чином, заслухавши пояснення обвинуваченого, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, суд вважає, що вина обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих її кримінальних проступків повністю знайшла своє підтвердження та кваліфікуються її дії за ст. 390-1 КК України, як умисне невиконання обмежувального припису, що застосований до неї судом.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчинених нею кримінальних правопорушень (проступків), дані про особу обвинуваченої: раніше судима; має постійне місце проживання; за допомогою до лікаря-психіатра КНП ЛОР «Львівський обласний клінічний психоневрологічний диспансер» не зверталася та не перебуває на обліку в КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень»; обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , у відповідності до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , передбачені, ст. 67 КК України, вчинення кримінального правопорушення повторно та вчинення кримінального правопорушення відносно особи, з якою підозрювана перебуває у сімейних відносинах

У відповідності до позиції, висловленої у постанові Верховного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 205/7091/16-к (№ 51 - 1532 км 19), поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Згідно з ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні злочину. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових необхідним та достатнім для злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Суд враховує, що ОСОБА_4 за вироком Франківського районного суду м. Львова від 07.03.2025, засуджена за ст. 390-1 КК України із покладенням на неї обов`язків відповідно до ст. 59-1 КК України.

Також, судом встановлено, що згідно із останнім вироком Франківського районного суду м. Львова від 07.04.2025 ОСОБА_4 визнано винуватою у пред`явленому їй обвинувачені за статтею 390-1 КК України та призначено їй покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік 2 (два) місяці. Згідно із ч. 1 ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання за даним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Франківського районного суду м. Львова від 07 березня 2025 року, та призначено остаточне покарання ОСОБА_4 у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік 4 (чотири) місяців.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 59-1 КК України, покладено на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

4) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

При цьому, суд враховує, що відповідно до ч. 5 ст. 59-1 КК України, пробаційний нагляд не призначається особам, які під час відбування цього виду покарання вчинили кримінальне правопорушення. Однак, аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить про відсутність таких обставин.

Зокрема, вироки Франківського районного суду м. Львова від 07.03.2025 та від 07.04.2025 не були пред`явлені до виконання.

Таким чином, на момент вчинення кримінальних правопорушень в період з 04.04.2025 по 22.04.2025 ОСОБА_4 не перебувала під пробаційним наглядом, що підтверджується листом Франківського районного відділу Філії ДУ "Центр пробації" у Львівській області ДУ "Центр пробації" від 30.04.2025. Отже, вказані обставини не виключають застосування покарання у вигляді пробаційного нагляду за новими кримінальними правопорушеннями.

Строк покарання у виді пробаційного нагляду, згідно з ч.1 ст.49-2 Кримінально-виконавчого кодексу України, обчислюється з дня постановки засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації.

У відповідності до ч.4 ст.59-1 КК України, пробаційний нагляд призначається на строк від одного до п`яти років.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що покарання обвинуваченій слід призначити в межах санкції статті за якою кваліфіковано кримінальні правопорушення у вигляді пробаційного нагляду із покладенням обов`язків, які передбачені ч. 2, ч. 3 ст. 59-1 КК України, оскільки таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень, при цьому враховуючи обставини вчинених кримінальних проступків, саму особу обвинуваченої та її майновий та сімейний стан.

Також, на думку суду, покарання у вигляді пробаційного нагляду, перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєних проступків і особою винної, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчинених порушень. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненим кримінальним правопорушенням, так як категорія справедливості передбачає, що покарання за кримінального правопорушення повинно бути домірним кримінальному проступку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Як убачається з роз`яснень п.п. 25, 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7 за сукупністю вироків (ст. 71 КК України) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили. При застосуванні правил ст. 71 КК України судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.

Згідно з правовим висновком, що міститься у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01.06.2020 (справа №766/39/17) при визначенні того, які з правил призначення остаточного покарання (за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків) підлягають застосуванню за наявності іншого обвинувального вироку (вироків) щодо цієї ж особи, слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили.

У цьому провадженні кримінальні правопорушення, кваліфіковані за однією статтею - ст. 390-1 КК України, які вчинено як до, так і після постановлення вироку Франківського районного суду м. Львова від 07.04.2025.

Таким чином, якщо в діях особи має місце повторність кримінальних правопорушень, передбачена ч. 1 ст. 32 КК України, і ця особа засуджується за вчинення кількох тотожних кримінальних правопорушень, які кваліфікуються за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК України, і при цьому одне або кілька з них були вчинені до ухвалення попереднього вироку, а ще одне або декілька після його ухвалення, то спеціальні правила ч. 4 ст. 70 КК України не застосовуються. У такому випадку суд кваліфікує зазначені кримінальні правопорушення за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК України та призначає покарання, передбачене її санкцією, а остаточне покарання визначає за правилами ст. 71 КК України за сукупністю вироків.

Така позиція суду узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 02 вересня 2021 року у справі № 725/5293/20 (провадження № 51-2194 км 21).

В зв`язку з цим, приймаючи до уваги, що ОСОБА_4 , після постановлення щодо неї вироку Франківського районного суду м. Львова від 07.04.2025 за ст. 390-1, ч.1 ст.71 КК України у виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік 4 (чотири) місяці, вчинила нові кримінальні правопорушення, суд застосовує ч. 1 ст. 71 КК України щодо призначення покарання за сукупністю вироків шляхом приєднання до даного покарання за вчинення даних кримінальних правопорушень частину невідбутого покарання за попереднім вироком.

Запобіжний захід відносно обвинуваченої під час досудового розслідування даного кримінального провадження не обирався і підстав для його обрання немає.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Запобіжний захід не обирався та арешт на майно обвинуваченого не накладався.

Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 100, 349, 368, 370, 374, 381, 382 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ст.390-1 КК України, та призначити покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік 3(три) місяці.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, до даного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Франківського районного суду м. Львова від 07.04.2025, та призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остаточне покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 (однин) рік 5 (п`ять) місяців.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 59-1 КК України, покласти на ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

4) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Строк відбуття покарання у виді пробаційного нагляду ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі ч.1 ст.49-2 КВК України, обчислювати з дня постановки на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази по справі, а саме 5 дисків DVD-R, круглих форм, на яких містяться відеоспостереження залишити в матеріалах даного кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його отримання.

Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити прокурору та обвинуваченій.

Суддя ОСОБА_1