Справа № 577/1721/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" серпня 2025 р. Колегія суддів Кролевецького районного суду Сумської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10

обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Кролевець кримінальне провадження щодо обвинувачення:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.3 ст.308, ч.3 ст.307, ч.2 ст.307, ч.1 ст.317, ч.2 ст.317, ч.3 ст.321, ч.4 ст.321, ч.3 ст.28, ч.2 ст.306 КК України, ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ч.3 ст.308, ч.3 ст.307, ч.2 ст.307, ч.3 ст.321, ч.4 ст.321, ч.3 ст.28, ч.2 ст.306 КК України, ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за ч.3 ст.308, ч.3 ст.307, ч.4 ст.321 КК України, ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за ч.3 ст.308, ч.3 ст.307, ч.1 ст.317, ч.2 ст.317, ч.4 ст.321, ч.3 ст.28, ч.2 ст.306, ч.1 ст.309 КК України, ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за ч.2 ст.307, ч.3 ст.321 КК України, -

встановив:

27.05.2024 до Кролевецького районного суду Сумської області надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.3 ст.308, ч.3 ст.307, ч.2 ст.307, ч.1 ст.317, ч.2 ст.317, ч.3 ст.321, ч.4 ст.321, ч.3 ст.28, ч.2 ст.306 КК України, ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ч.3 ст.308, ч.3 ст.307, ч.2 ст.307, ч.3 ст.321, ч.4 ст.321, ч.3 ст.28, ч.2 ст.306 КК України, ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за ч.3 ст.308, ч.3 ст.307, ч.4 ст.321 КК України, ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за ч.3 ст.308, ч.3 ст.307, ч.1 ст.317, ч.2 ст.317, ч.4 ст.321, ч.3 ст.28, ч.2 ст.306, ч.1 ст.309 КК України, ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за ч.2 ст.307, ч.3 ст.321 КК України, з Сумського апеляційного суду.

Ухвалою суду від 06 листопада 2024 року призначено судове засідання у справі та продовжено запобіжний захід відносно обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, який у подальшому продовжено до 29 серпня 2025 року включно, відносно обвинуваченого ОСОБА_15 у вигляді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 211960 грн до 04 січня 2025 року включно, який у подальшому продовжено до 29 серпня 2025 року включно з визначенням застави у розмірі 121120 грн.

До початку судового засідання 05.06.2025 року прокурор звернувся до суду з клопотаннями про продовження застосованих запобіжних заходів у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_16 , мотивуючи тим, що обвинувачений обгрунтовано підозрюється у скоєнні ряду тяжких кримінальних правопорушень, існують ризики, передбачені п.п. 1,5 ч.1 ст.177 КПК України, а відтак інші, більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_7 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, яке вважав передчасним з огляду на значний обсяг часу до закінчення попереднього терміну застосованого запобіжного заходу, підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді ризиків впливу на свідків, переховування від суду чи скоєння інших злочинів вважав надуманими, а вину підзахисного дослідженим обсягом доказів не доведеною, так як докази є неналежними; вважав належним та достатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно його підзахисного, який має сталі соціальні зв`язки, родину, і до якого недоцільно застосовувати тримання під вартою, котре становить виключний запобіжний захід за своєю природою, тому просив застосувати цілодобовий домашній арешт відносно ОСОБА_12 .

Обвинувачений ОСОБА_12 заперечував проти задоволення клопотання прокурора і продовження відносно нього запобіжного заходу. Підтримав клопотання захисника, наголосив, що не втікав і не мав наміру втікати.

За змістом ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою серед іншого продовжує дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, суд прийшов до наступних висновків.

Враховуючи, що судове провадження не може бути завершено до спливу строку запобіжного заходу, а ризики, наведені прокурором, зокрема можливість переховування від правосуддя, вчинення інших кримінальних правопорушень чи продовження кримінальних правопорушень, у яких обвинувачуються, про що свідчать тяжкість інкримінованих підсудним злочинів, що мають підвищену суспільну небезпечність, суворість покарання, яке загрожує у випадку визнання винними, наркотична залежність, а також наявність непогашених судимостей у ОСОБА_12 , зокрема за правопорушення у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, до теперішнього часу не перестали існувати і не зменшилися, слід дійти висновку про продовження саме раніше обраних запобіжних заходів.

Суд також бере до уваги мету застосування заходів забезпечення кримінального провадження, яка передбачає досягнення дієвості провадження (ст.131 КПК), з огляду на необхідність попередження наведених вище ризиків, зокрема переховування обвинувачених від суду під тиском тягаря можливого відбування покарання, можливість тиску ОСОБА_11 на свідків у кримінальному провадженні.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Зокрема судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На переконання суду, продовження обвинуваченим саме такого запобіжного заходу, відповідно до пп.«с» п.1 ст.5 Конвенції відповідатиме принципу пропорційності, оскільки застосований до них запобіжний захід буде необхідним за встановлених обставин, унеможливить переховування обвинуваченого від суду.

За положеннями п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Отже, прокурором доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти встановленим під час розгляду ризикам.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Судом досліджено питання щодо зменшення ризиків, які існували на момент обрання обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, однак доказів, які б підтверджували вказані обставини, суду не надано та не зазначено про існування таких доказів. Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у виді тримання під вартою, з урахуванням наявності ризиків, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинувачених, суд на теперішній час не встановив. За таких обставин пропозиція сторони захисту про пом`якшення запобіжних заходів, не заслуговує на увагу суду.

Застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту є неможливим, оскільки підозрювані власного житла не мають на праві власності, документів, які підтверджують право власності на зазначене обвинуваченими житло, суду не надано, тому законні володільці домоволодінь, де фактично проживають обвинувачені, не відомі, судом не опитувалися, а відтак суд не має можливості з`ясувати, чи погоджуються власники житла на постійне чи у певний час доби перебування обвинувачених у даному житлі.

Відповідно до п.5 ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Суд не вбачає підстав для складання досудової доповіді - письмової інформації для суду, що характеризували б обвинувачених, відповідно до ст. 9 Закону України «Про пробацію».

Враховуючи викладене, не вирішуючи наперед питання про винуватість, керуючись ст.314-317, 331, 395 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_12 строк тримання під вартою на 60 днів до 24.00 години 17 жовтня 2025 року без визначення розміру застави.

Обвинуваченого ОСОБА_12 утримувати у Державній установі «Сумський слідчий ізолятор».

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 щодо застосування до обвинуваченого ОСОБА_12 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відмовити за необгрунтованістю.

Ухвалу для виконання та контролю направити начальнику Державної установи «Сумський слідчий ізолятор».

Копію ухвали направити учасникам судового провадження.

Ухвала може бути оскаржена протягом 5 днів з дня її проголошення безпосередньо до Сумського апеляційного суду.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3