Виноградівський районний суд Закарпатської області
__________________________________________________________________________
Справа № 299/4078/24
Номер провадження 1-кс/299/623/25
У Х В А Л А

08.08.2025 року м.Виноградів

Слідчий суддя Виноградівського районного суду, Закарпатської області ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора Виноградівського відділу Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , слідчого СВ відділення поліції №1 Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів Клопотання слідчого СВ ВП № 1 Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області капітан поліції ОСОБА_4 про накладення арешту, поданого в рамках досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000357 від 11.06.2024р., за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.332 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Клопотання про накладення арешту на майно подано до Виноградівського районного суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування.

Клопотання обґрунтовується тим, що ОСОБА_5 , проживаючи в м. Виноградів, Берегівського району, Закарпатської області та будучи обізнаним, про місце розташування державного кордону України, знаючи про існування явища нелегальної міграції в умовах воєнного стану, чітко усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи наслідки, які можуть настати після їх вчинення, діючи умисно, з корисливих мотивів досяг злочинної домовленості з невстановленою досудовим розслідуванням особою щодо прийняття участі за грошову винагороду в незаконному переправленні громадян України через державний кордон поза пунктами пропуску, а саме - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_2 , які достовірно знаючи про Указ Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 про введення воєнного стану в Україні та про загальну мобілізацію, а також про заборону виїзду за кордон громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, окрім виключень вказаних у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», з метою уникнення мобілізації мали намір незаконно потрапити через кордон України до країн Європейського Союзу, зокрема Румунії.

Відповідно до заздалегідь розробленого невстановленою досудовим розслідуванням особою плану, у обов`язки ОСОБА_5 , за невстановлену досудовим розслідуванням винагороду, входило безпечне доставлення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з м. Виноградів Берегівського району, до с. Чорнотисів Берегівського району, оминувши при цьому стаціонарний пост Державної прикордонної служби, що розташований на виїзді з м. Виноградів поблизу автомобільного мосту через річку Тиса. В свою чергу, ОСОБА_6 , за отримані ним послуги у виді незаконного переправлення через державний кордон України повинен був сплатити 4 000 доларів США вже на території Румунії, а ОСОБА_7 повинен був сплатити 6 000 доларів США на території України.

На виконання вищевказаного злочинного плану, 09.06.2024, близько 20.45 години ОСОБА_5 , керуючи автомобілем марки «Audi» номерний знак НОМЕР_1 , приїхав до супермаркету «Барва», що знаходився в м. Виноградів, по вул. Івана Франка, 135м, Берегівського району, де на нього вже очікували попередньо доставлені з м. Мукачева невстановленою досудовим розслідуванням особою громадяни України, що мали намір незаконно перетнути державний кордон, а саме ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

В подальшому, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , на виконання вказівки ОСОБА_5 , сіли до салону вищевказаного автомобіля та під його керуванням поїхали на околицю с. Мала Копаня Берегівського району, де ОСОБА_7 , в салоні автомобіля марки «Audi» номерний знак НОМЕР_1 , залишив раніше обумовлену з невстановленою досудовим розслідуванням особою суму, у розмірі 6 000 доларів США в якості оплати за організацію його незаконного перетину державного кордону України.

Прибувши на околицю с. Мала Копаня Берегівського району, за сприянням невстановленої досудовим розслідуванням особи, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , в обхід стаціонарного посту Державної прикордонної служби, що розташований на виїзді з м. Виноградів, перетнули річку Тиса рухаючись по трубі газопроводу між с. Мала Копаня та с. Королево Берегівського району, а ОСОБА_5 в свою чергу, рухаючись без вищевказаних осіб, повернувся до м. Виноградів та, проїхавши вищезазначений стаціонарний пост Державної прикордонної служби, попрямував на околицю с. Королево Берегівського району.

Перейшовши на інший берег річки Тиса та опинившись на околиці с. Королево Берегівського району ОСОБА_6 , разом з ОСОБА_7 дочекалися приїзду ОСОБА_5 на автомобілі марки «Audi» номерний знак НОМЕР_1 , за вказівкою останнього сіли до салону автомобіля та поїхали у напрямку с. Чорнотисів Берегівського району, де на околиці зазначеного населеного пункту, а саме біля залізничного переїзду, ОСОБА_5 наказав ОСОБА_6 та ОСОБА_7 слідувати за невстановленою досудовим розслідування особою, що мала здійснити їх піший супровід до державного кордону України.

В подальшому, 10.06.2024, близько 01 години, неподалік с. Холмовець Берегівського району, прикордонним нарядом «Прикордонний патруль», при спробі незаконного перетину державного кордону виявлено та затримано громадян ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на напрямку 89 прикордонного знаку, на відстані 50 м державного кордону України з Румунією.

11.06.2024 відомості по даному факту внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000357, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

21.06.2025 слідчим СВ відділення поліції № 1 Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області капітаном поліції ОСОБА_4 , за погодженням із прокурором у кримінальному провадженні - прокурором Виноградівського відділу Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

У відповідності до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна власником квартири АДРЕСА_3 є підозрюваний ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Підозрюваний ОСОБА_5 обгрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, який, відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів та за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

На підставі наведеного слідчий за погодженням з прокурором просять суд, виходячи з норм кримінального процесуального права, накласти арешт на майно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме на квартиру АДРЕСА_3 з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання та на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України розгляд клопотання про арешт майна провести за відсутності ОСОБА_5 .

Суд перевірив надані матеріали клопотання, включаючи витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000357 від 11.06.2024р., за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 332 КК України, у рамках якого було подано клопотання, та, дослідивши докази по даних матеріалах, взявши до уваги заяви прокурора та слідчого, які підтримали дане клопотання, додатково вказали, що підозрюваний вже продав автомобіль, який йому належав, підозрюваний заперечував проти накладення арешту на майно, оскільки цю квартиру йому подарувала бабуся та мати, захисник подав клопотання про відкладення слухання справи, оскільки перебуває за межами України у відпустці, проте відповідно до ч.1 ст.172 КПК України, неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання, а відтак суд приходить до наступного.

Однією із гарантій забезпечення законних інтересів осіб, які залучаються до участі в кримінальному провадженні (п.18 ст.3 КПК України) є саме судовий контроль законності обмеження конституційних прав і свобод людини при здійсненні кримінального провадження, який на досудовому розслідуванні здійснюється слідчим суддею.

За твердженнями прокурора земельна ділянка передана у приватну власність незаконно.

Відповідно до ч.1 ст.16 КПК України обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

З матеріалів клопотання встановлено, що слідчий СВ відділення поліції №1 Берегівського районного відділу поліції ГУНП в Закарпатській області старший лейтенант поліції ОСОБА_4 проводить досудове розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000357 від 11.06.2024р., за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 332 КК України.

Встановлено з клопотання, що ОСОБА_5 , проживаючи в м.Виноградів, Берегівського району, Закарпатської області та будучи обізнаним, про місце розташування державного кордону України, знаючи про існування явища нелегальної міграції в умовах воєнного стану, чітко усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи наслідки, які можуть настати після їх вчинення, діючи умисно, з корисливих мотивів досяг злочинної домовленості з невстановленою досудовим розслідуванням особою щодо прийняття участі за грошову винагороду в незаконному переправленні громадян України через державний кордон поза пунктами пропуску, а саме - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_2 , які достовірно знаючи про Указ Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 про введення воєнного стану в Україні та про загальну мобілізацію, а також про заборону виїзду за кордон громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, окрім виключень вказаних у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», з метою уникнення мобілізації мали намір незаконно потрапити через кордон України до країн Європейського Союзу, зокрема Румунії.

Відповідно до заздалегідь розробленого невстановленою досудовим розслідуванням особою плану, у обов`язки ОСОБА_5 , за невстановлену досудовим розслідуванням винагороду, входило безпечне доставлення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з м. Виноградів Берегівського району, до с. Чорнотисів Берегівського району, оминувши при цьому стаціонарний пост Державної прикордонної служби, що розташований на виїзді з м. Виноградів поблизу автомобільного мосту через річку Тиса. В свою чергу, ОСОБА_6 , за отримані ним послуги у виді незаконного переправлення через державний кордон України повинен був сплатити 4 000 доларів США вже на території Румунії, а ОСОБА_7 повинен був сплатити 6 000 доларів США на території України.

На виконання вищевказаного злочинного плану, 09.06.2024, близько 20.45 години ОСОБА_5 , керуючи автомобілем марки «Audi» номерний знак НОМЕР_1 , приїхав до супермаркету «Барва», що знаходився в м. Виноградів, по вул. Івана Франка, 135м, Берегівського району, де на нього вже очікували попередньо доставлені з м. Мукачева невстановленою досудовим розслідуванням особою громадяни України, що мали намір незаконно перетнути державний кордон, а саме ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

В подальшому, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , на виконання вказівки ОСОБА_5 , сіли до салону вищевказаного автомобіля та під його керуванням поїхали на околицю с. Мала Копаня Берегівського району, де ОСОБА_7 , в салоні автомобіля марки «Audi» номерний знак НОМЕР_1 , залишив раніше обумовлену з невстановленою досудовим розслідуванням особою суму, у розмірі 6 000 доларів США в якості оплати за організацію його незаконного перетину державного кордону України.

Прибувши на околицю с. Мала Копаня Берегівського району, за сприянням невстановленої досудовим розслідуванням особи, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , в обхід стаціонарного посту Державної прикордонної служби, що розташований на виїзді з м. Виноградів, перетнули річку Тиса рухаючись по трубі газопроводу між с. Мала Копаня та с. Королево Берегівського району, а ОСОБА_5 в свою чергу, рухаючись без вищевказаних осіб, повернувся до м. Виноградів та, проїхавши вищезазначений стаціонарний пост Державної прикордонної служби, попрямував на околицю с. Королево Берегівського району.

Перейшовши на інший берег річки Тиса та опинившись на околиці с. Королево Берегівського району ОСОБА_6 , разом з ОСОБА_7 дочекалися приїзду ОСОБА_5 на автомобілі марки «Audi» номерний знак НОМЕР_1 , за вказівкою останнього сіли до салону автомобіля та поїхали у напрямку с. Чорнотисів Берегівського району, де на околиці зазначеного населеного пункту, а саме біля залізничного переїзду, ОСОБА_5 наказав ОСОБА_6 та ОСОБА_7 слідувати за невстановленою досудовим розслідування особою, що мала здійснити їх піший супровід до державного кордону України.

В подальшому, 10.06.2024, близько 01 години, неподалік с. Холмовець Берегівського району, прикордонним нарядом «Прикордонний патруль», при спробі незаконного перетину державного кордону виявлено та затримано громадян ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на напрямку 89 прикордонного знаку, на відстані 50 м державного кордону України з Румунією.

11.06.2024 відомості по даному факту внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000357, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

21.06.2025 слідчим СВ відділення поліції № 1 Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області капітаном поліції ОСОБА_4 , за погодженням із прокурором у кримінальному провадженні - прокурором Виноградівського відділу Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

У відповідності до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна власником квартири АДРЕСА_3 є підозрюваний ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Отже, ОСОБА_5 обгрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, який, відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів та за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Згідно положень ст. 170 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК, в редакції Закону № 1019-VIII від 18.02.2016), арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування,пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб (ч.1 ст.170 КПК). Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Арешт майна може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів (ч.10 ст.170 КПК).

У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного задля забезпечення конфіскації майна як виду покарання, а відтак, виходячи з норм кримінального процесуального права, під час розслідування кримінального провадження, є обгрунтована необхідність у накладенні арешту на майно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме на квартиру АДРЕСА_3 з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Отже, підставами для накладення арешту на майно, згідно наданого клопотання, є запобігання можливості незаконного відчуження майна, а саме унеможливити розпоряджатися вказаним нерухомим майном, задля забезпечення конфіскації майна як виду покарання, тобто з метою забезпечення кримінального провадження

Між тим, статтею 98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (ч.1 ст.131 КПК України).

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням. (ч.3 ст.132 КПК України).

Відповідно до поданого клопотання основним ризиком, для запобігання якого необхідно накладення арешту, є можливість відчуження цього майна власниками. Таким чином, може бути виконане завдання арешту майна, а саме запобігання його відчуження.

У відповідності до ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема і арешт майна, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.94, ст.132, ст.173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатись в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п.1 ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведене, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно із п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Відповідно до ч.3 зазначеної статті, в цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України вбачається, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, підстави для накладення арешту з іншою метою, окрім тих, що закріплені в ч.2 ст.170 КПК України, чинний кримінальний процесуальний кодекс України не передбачає.

Частиною 2 ст.173 КПК України передбачено перелік обставин, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про арешт майна, в тому числі, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу, врахуванню підлягає: 1) правова підстава для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Таким чином, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, відповідно до вимог ч.2 ст.173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна і можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні.

Крім того, згідно з нормами Глав 10 та 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

Слідчий суддя, перевіривши матеріали провадження приходить до висновку, що слідчим наведені вимоги кримінального процесуального закону дотримано, а клопотання про арешт відповідає вимогам ст.171 КПК України.

Так, посилаючись у клопотанні, про наявність підстав, передбачених ст.170 КПК України, для накладення арешту, слідчий та прокурор, який погоджував клопотання, зібрали і надали слідчому судді достатні на цьому етапі досудового розслідування докази на підтвердження такого висновку.

Між тим, докази того, що права та відповідні нерухомі об`єкти, є предметом та доказом у даному кримінальному провадженні, в матеріалах провадження містяться.

В судовому засіданні прокурором також було надано достатні докази на підтвердження обґрунтованості накладення арешту на майно, надано докази щодо факту вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.332 КК України, а відтак суд вважає, що стороною обвинувачення доведено правову підставу та мету для накладення арешту на майно, передбачені п.1 ч.2 ст.170 КПК України, як і доведено, що потреби досудового розслідування в конкретному вищевказаному кримінальному провадженні на теперішній час виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи осіб, про який йдеться в клопотанні.

В свою чергу, розглядаючи клопотання про арешт майна слідчий суддя має ретельно перевірити чи слідчий та прокурор, зібрали вагомі докази, які дають право на втручання у права відповідних власників мирно володіти своїм майном, а саме арештовувати майно останніх з метою забезпечення кримінального провадження.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь. При цьому суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідно до ст.132 КПК України, слідчим надано достатні і належні доказів тих обставин, на які орган досудового розслідування вказує у клопотанні про арешт майна, і які слідчий суддя, відповідно до положень ст.94 КПК України, має належним чином оцінити їх з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення, а відтак відповідно до вимог ч.1 даної норми, зважаючи на доведеність необхідності такого арешту органом досудового розслідування на даний момент, наявність відповідних ризиків, передбачених ст. 170 КПК України, вважає за необхідне задоволити таке клопотання.

В свою чергу, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке обмеження для виконання завдань кримінального провадження, а також завдань арешту майна, визначених в абз.2 ч.1 ст.170 КПК України, а відтак, на думку слідчого судді, таке втручання органів досудового розслідування у права і свободи особи є розумним та пропорційним меті кримінального провадження.

Отже, відповідно до вимог ст.ст.131-132 КПК України та керуючись ст.ст.170-174 КПК України-

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого СВ ВП № 1 Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області капітан поліції ОСОБА_4 про накладення арешту, поданого в рамках досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000357 від 11.06.2024р., за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.332 КК України- задоволити.

Накласти арешт на майно, а саме: квартиру АДРЕСА_3 , власником якої є підозрюваний ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвала слідчого судді про арешт майна може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 5 днів з дня її оголошення, якщо ухвала постановлена без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні під час розгляду питання про арешт майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Слідчий суддя ОСОБА_1