ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2025 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

головуючого: ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі: ОСОБА_4

За участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

(в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , подану в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Чернівецького районного суду м. Чернівці від 15 травня 2025 року у кримінальному провадженні № 0001993 від 12 травня 2024 року, про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Дніпропетровськ, Дніпропетровської області, не працюючого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимого

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України,-

У С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Чернівецького районного суду м. Чернівці від 15 травня 2025 року задоволено клопотання старшого слідчого СВ Чернівецького РУП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_8 , погоджене прокурором Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_9 та продовжено відносно Шевченка Провадження №11-сс/822/141/25 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_10

Категорія: ст. 422 КПК України Доповідач:

ОСОБА_11 строк тримання під вартою в межах досудового розслідування, а саме до 20 червня 2025 року.

Строк дії ухвали про тримання під вартою відносно ОСОБА_7 в ДУ «Чернівецькій слідчий ізолятор» встановлено до 20 червня 2025 року включно.

Як альтернативний запобіжний захід визначено підозрюваному ОСОБА_7 заставу в розмірі 300 (трьохсот) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908 400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) гривень та в разі її внесення, покладено на нього наступні обов`язки:

1) прибувати до слідчого та прокурора із встановленою ними періодичністю;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він буде перебувати, без дозволу слідчого, прокурора чи суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання.

4) здати до компетентних органів документи, які надають право на перетин державного кордону України.

На вказану ухвалу слідчого судді захисник підозрюваного ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та змінити ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час доби з 22 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв., із покладенням на підозрюваного обов`язків прибувати за першою вимогою до слідчого, прокурора чи суду. У випадку залишення підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою просить зменшити розмір застави в межах, визначених ч. 5 ст. 182 КПК України, в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень.

Апелює тим, що ухвала слідчого судді про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необґрунтованою та незаконною.

Вказує, що прокурором не долучено до клопотання доказів, які б підтвердили, що існують обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, на що слідчий суддя не звернув увагу.

Стверджує, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України відсутні та недоведені.

Також зазначає, що тяжкість вчиненого кримінального правопорушення не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Апелює тим, що ОСОБА_7 отримавши повістку від органів досудового розслідування, самостійно з`явився на вказане місце, дату та час, не дивлячись на значну віддаленість між м. Дніпро, де він проживає в м. Чернівці, що підтверджується відміткою слідчим про прибуття останнім, що виключає наявність ризику переховування від органів досудового розслідування та суду.

Посилається на те, що у ОСОБА_7 наявні міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, останній здійснює волонтерську діяльність, проходить стажування в ФОП ОСОБА_7 на посаді «механік, стропільщик вантажного евакуатора».

Вказує, що в клопотанні про застосування запобіжного заходу не конкретизовані ризики незаконного впливу ОСОБА_7 на свідків та перешкоджання ним здійснення досудового розслідування, оскільки відсутні відомості щодо наміру органу досудового розслідування допитати свідків з визначенням їх анкетних даних.

Зазначає про те, що ризик вчинення інших кримінальних правопорушень або продовження здійснення ОСОБА_7 кримінального правопорушення - нічим не обґрунтовано, оскільки підозрюваний раніше не судимий.

Також, зазначає, що для забезпечення виконання ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків достатнім буде запобіжного заходу у виді нічного домашнього арешту або ж зменшення розміру застави.

Вказує, що іншому підозрюваному у даному кримінальному провадженні зменшено розмір застави.

Посилається на те що транспортний засіб марки «MERSEDES-BENZ» моделі «GLS450», реєстраційний номер НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження капоту, правої частини кузову, вибитого скла задньої частини та сидіння автомобіля та не був визнаний речовим доказом, на нього не було накладено арешт та його не було вилучено.

Окрім того, вказує, що слідчому було подано клопотання про призначення повторної транспортно-товарознавчої експертизи про встановлення вартості збитку, завданого власнику вищезазначеного транспортного засобу.

Підозрюваний ОСОБА_7 не заявляв клопотання про участь в апеляційному розгляді, а тому на підставі ч. 5 ст. 401, ч. 4 ст.405 КПК України апеляційним судом не викликався.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст оскаржуваного рішення та доводи апеляційної скарги, думку захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 , який просив ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час, думку прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, дослідивши матеріали клопотання та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Положеннями ч. 3 ст. 197 КПК України встановлено, що строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК України.

Згідно п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених статтею 177 КПК України.

Ухвалюючи рішення про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, передбаченим статтями 177 178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

Вказаних вимог закону судом першої інстанції дотримано в повному обсязі.

Апеляційним судом встановлено, що в провадженні СВ ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001993 від 12 травня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

20 грудня 2024 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

Ухвалами слідчих суддів Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24 грудня 2024 року, 17 лютого 2025 року, 20 березня 2025 року продовжено запобіжний захід ОСОБА_7 у виді тримання під вартою до 20 травня 2025 року.

Ухвалою слідчого судді Першотравневого районного суду м. Чернівці від 15 травня 2025 року строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні продовжено 20 червня 2025 року.

14 травня 2025 року слідчий звернувся до слідчого судді із клопотанням про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , за наслідками розгляду якого постановлено оскаржувану ухвалу та продовжено запобіжний захід підозрюваному у виді тримання під вартою до 20 червня 2025 року.

Матеріали, додані до клопотання та які були предметом розгляду слідчим суддею, свідчать про те, що оголошена ОСОБА_7 підозра за ч.2 ст.194 КК України є обґрунтованою, та в апеляційній скарзі така не оскаржується, а тому колегія суддів, керуючись вимогами ст. 404 КПК України, не наводить доводів на підтвердження тих обставин, які ніким не оспорюються.

Розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою підозрюваному, суд першої інстанції врахував, що йому інкримінується вчинення тяжкого злочину, санкція ч. 2 ст. 194 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до десяти років.

Також колегія суддів вважає, що слідчим доведено у кримінальному провадженні, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, продовжують існувати та не зменшились виходячи з наступного.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді щодо оцінки ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 , а саме:

- ризик переховуватись від органів досудового розслідування або суду, оскільки ОСОБА_7 , вчинив злочин, який відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України, відносить до категорії тяжких та санкція інкримінованої статті передбачає безальтернативний вид покарання у виді позбавлення волі. При цьому, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі, рішення у справах: «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, «Ілійков проти Болгарії»);

- ризик незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки перебуваючи на волі останній може чинити на них тиск з метою зміни або відмови показів для покращення свого кримінально-процесуального становища і уникнення кримінальної відповідальності;

ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема здійснювати затягування судового розгляду, що призведе до здійснення судового розгляду у нерозумні строки, не прибувати на виклики до суду, тим самим перешкоджати встановленню істинні у кримінальному провадженні, про що свідчить тяжкість та характер вчиненого кримінального правопорушення та місце проживання м. Дніпро, яке знаходиться на відстані близько 860 км. від м. Чернівці;

- ризик вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки підозрюваний ОСОБА_7 не має постійного джерела доходів, підозрюється у вчиненні умисного знищення чужого майна, за кваліфікуючими ознаками: шляхом підпалу, вчиненого групою осіб, що заподіяло майнову шкоду.

Під час апеляційного перегляду колегією суддів не встановлено підстав, які б свідчили про втрату актуальності ризиків неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_7 .

Також, слідчим суддею при продовженні строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 враховано, що прокурором доведено наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зокрема, провести судові експертизи, додатково допитати потерпілого та встановлених свідків, провести одночасні допити та отримати матеріали тимчасових доступів.

Посилання апелянта на те, що підозрюваний має постійне місце проживання, міцна соціальні зв`язки, те, що підозрюваний ОСОБА_7 здійснює волонтерську діяльність, проходить стажування в ФОП ОСОБА_7 на посаді «механік, стропільщик вантажного евакуатора», не спростовують доведених ризиків, які продовжують існувати та не зменшились.

Оцінка доказів у справі, зокрема визначення статусу транспортного засобу «MERSEDES-BENZ» моделі «GLS450», реєстраційний номер НОМЕР_1 , його вартість та вартість відновлюваного ремонту, як на це посилається адвокат ОСОБА_6 в поданих апеляційному суду письмових поясненнях від 22 травня 2025 року, перебуває поза межами питань, які з`ясовує слідчий суддя під час продовження запобіжного заходу.

Колегія суддів вважає, що обставини, на які посилається захисник в апеляційній скарзі, не спростовують доведених ризиків та не можуть бути достатніми стримуючими факторами у співвідношенні з тяжкістю та характером інкримінованому підозрюваному злочину, ймовірним покаранням за санкцією ч.2 ст.194 КК України та іншими даними про особу ОСОБА_7 .

З урахуванням тяжкості кримінального правопорушення та наявності ризиків, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, для забезпечення виконання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, оскільки не застосування запобіжного заходу не зможе запобігти вказаним ризикам.

Також, слідчим суддею, у відповідності до вимог ч.3 ст.183 КПК України, визначено заставу, яка гарантуватиме належну процесуальну поведінку підозрюваного у разі її внесення.

Відповідно до ч.4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Межі розміру застави залежать, зокрема, і від ступеня тяжкості злочину, у вчиненні якого особа підозрюється.

Відповідно до ст. 12 КК України злочин, в якому підозрюється ОСОБА_7 , передбачений ч.2 ст. 194 КК України, відноситься до тяжких злочинів, за його вчинення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до десяти років.

Пунктом 2 частини 5 статті 182 КПК України передбачено, що розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину, від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Також, частиною 5 вказаної статті регламентовано, що у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя, враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 тяжкого злочину, пов`язаного зі знищенням чужого майна шляхом підпалу, що завдало потерпілому матеріальні шкоду в особливо великому розмірі та скоєного злочину групою осіб, обставини інкримінованого злочину, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також інші фактичні обставини кримінального провадження, у цьому конкретному випадку визначив заставу в розмірі 908 400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) гривень, що дорівнює 300 прожитковим мінімумам для працездатних осіб, що є достатнім для забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і відповідає меті застосування запобіжного заходу.

Визначений розмір застави узгоджується із вимогами ст.182 КПК України та позицією ЄСПЛ, відповідно до якої сума застави повинна визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стимулюючим засобом задля забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

На думку судової колегії, перспектива втрати такого розміру застави буде належною гарантією задля запобігання встановленим ризикам та забезпечення дотримання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

У зв`язку з наведеним, вказані апелянтом доводи не дають підстав для скасування судового рішення та застосування більш м`якого запобіжного заходу, аніж фактично обраний або зменшення розміру визначеної застави, а тому подану захисником апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Таким чином, у задоволенні апеляційної скарги захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 слід відмовити, а ухвалу слідчого судді Чернівецького районного суду м. Чернівці від 15 травня 2025 року слід залишити без змін.

Керуючись ч. 2 ст. 376, 176-178, 309, 404, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,-

У Х В А Л И Л А:

В задоволенні апеляційної скарги захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 відмовити, а ухвалу слідчого судді Чернівецького районного суду м. Чернівці від 15 травня 2025 року у кримінальному провадженні №0001993, про продовження запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_7 у виді тримання під вартою в Державній установі «Чернівецький слідчий ізолятор» терміном до 20 червня 2025 року включно, із визначенням застави залишити без змін.

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Головуючий [підпис] ОСОБА_11

Судді [підпис] ОСОБА_2

[підпис] ОСОБА_3