Номер провадження: 11-сс/813/1474/25
Справа № 523/6225/25 1-кс/523/4213/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000050 від 17.05.2022 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 14.07.2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, освіта середня спеціальна, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину та мати з інвалідністю ІІ групи, працюючого вантажником в ОПЗ, раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

встановив:

В провадженні Другого слідчого відділу (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві, знаходиться кримінальне провадження №0000050 від 17.05.2022 року за підозрою ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, за обставин, викладених у клопотанні органу досудового розслідування.

01.07.2025 року ОСОБА_9 затриманий на підставі ухвали слідчого судді Суворовського (Пересипського) районного суду м. Одеси та 02.07.2025 року йому обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

10.07.2025 року старший слідчий в ОВС Другого слідчого відділу (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві ОСОБА_10 , звернулася до слідчого судді з клопотанням, погодженим прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_11 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_9 в межах строку досудового розслідування.

Клопотання мотивоване тим, що в даному кримінальному проваджені продовжують існувати ризики, визначені п.п. 1, 2, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, що унеможливлює застосування до підозрюваного іншого запобіжного заходу.

Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання та продовжено підозрюваному строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 30.08.2025 року.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на: обґрунтованість підозри, з посиланням на долучені органом досудового розслідування докази; доведеність продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК; тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання підозрюваного винуватим у вчиненні інкримінованих йому дій за результатами розгляду кримінального провадження по суті; дані про особу підозрюваного.

Слідчий суддя дійшов висновку, що більш м`які запобіжні заходи не здатні забезпечити виконання покладених на підозрюваного обов`язків.

Також слідчий суддя врахував положення ст.176, ч.4 ст.183 КПК України та вважав за доцільне не визначати підозрюваному заставу, як альтернативного запобіжного заходу.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмови в задоволенні клопотання слідчого та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту або визначити альтернативний запобіжний захід у виді застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, захисник посилається на відсутність ризиків, які слугують підставою для продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 , особу підозрюваного, а також відсутність доказів неможливості застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів.

Іншими учасниками кримінального провадження ухвала слідчого судді оскаржена не була.

Захисник ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, до апеляційного суду не з`явився, клопотань про відкладення розгляду не подавав.

Апеляційний розгляд проведено за відсутності підозрюваного, оскільки в апеляційній скарзі захисник не клопотала про виклик підозрюваного до суду. Підозрюваний ОСОБА_9 також не звертався до апеляційного суду із клопотанням про забезпечення його участі.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_7 не заперечувала щодо розгляду апеляційної скарги за відсутності підозрюваного та іншого захисника.

Крім того, в умовах воєнного стану, колегія суддів вважає, що відсутня нагальна потреба очікувати на волевиявлення у учасників судового розгляду бажання на прибуття до суду, оскільки це може становити загрозу для вказаних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував на задоволенні скарги; дослідивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог п.2 ч.3 ст.197 КПК, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК, та сукупний строк тримання під вартою підозрюваному, під час досудового розслідування у кримінальному проваджені щодо тяжких або особливо тяжких злочинів, не повинен перевищувати дванадцяти місяців.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя виконав вимоги ст.199 КПК, та прийняв обґрунтоване рішення про продовження строку тримання підозрюваного під вартою.

Із матеріалів судового провадження вбачається, що на стадії розгляду слідчим суддею питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 , останній обґрунтовано підозрюється в скоєні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Питання обґрунтованості підозри детально досліджувалось при обранні слідчим суддею запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного, в ході якого було встановлено, що докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра причетності ОСОБА_9 до вчинення інкримінованих йому дій.

Апеляційний суд вважає, що долучені до клопотання слідчого докази є такими, що вказують на наявність обставин та відомостей, які можуть переконати суд та неупередженого спостерігача, що підозрюваний можливо вчинив інкриміновані йому дії. Ці докази, на даній стадії досудового розслідування, є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

Апеляційний суд також вважає, що тяжкість та обґрунтованість пред`явленої на даній стадії досудового розслідування ОСОБА_9 підозри, необхідність завершення досудового розслідування, а також продовження існування ризиків, виправдовує необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваного та дає колегії суддів можливість дійти висновку про обґрунтованість оскарженої ухвали.

Доводи сторони захисту в частині відсутності ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК, які зазначені в оскарженій ухвалі, колегія суддів визнає необґрунтованими, з огляду на таке.

Підставою застосування та продовження застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується та продовжується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати її до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З урахуванням наведеного, доводи сторони захисту про відсутність ризику переховування підозрюваного, апеляційний суд визнає неспроможними, оскільки ОСОБА_9 на даний час обґрунтованого підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, а санкція вказаної норми кримінального закону передбачає реальне покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

Таким чином, обставини даного кримінального провадження, долучені до клопотання докази, дані про особу підозрюваного, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_9 , який на теперішній час підозрюється у скоєні тяжкого злочину, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину, розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує в разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, зможе вдатись до спроб переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

Крім того, на думку апеляційного суду також існує ризик можливого впливу підозрюваного на свідків в даному кримінальному провадженні (п.3 ч.1 ст.177 КПК), які мають бути допитані в подальшому безпосередньо судом відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК, а тому підозрюваний на даному етапі досудового розслідування може вдатись до спроб схилити їх до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Мотивуючи неможливість застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано врахував те, що досудове розслідування не завершено, а його завершення може стати неможливим у разі ухилення підозрюваного від досудового розслідування внаслідок обрання останньому іншого запобіжного заходу.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді щодо не визначення підозрюваному застави в якості альтернативного запобіжного заходу, з огляду на таке.

Згідно ч.8 ст.176 КПК під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Тобто законодавцем визначено, що під час дії воєнного стану до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, застосовується виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Таким чином, доводи захисника щодо можливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту та визначення розміру застави, колегія суддів визнає неспроможними, з урахуванням кваліфікації злочину, який інкримінується ОСОБА_9 та існуючих ризиків.

Відомостей про існування обставин, які унеможливлюють перебування підозрюваного під вартою за станом здоров`я, матеріали провадження не містять.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про існування достатніх підстав для продовження підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні тяжкого злочину, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою.

За наведених обставин апеляційний суд приходить до висновку про неспроможність доводів захисника стосовно незаконності оскарженої ухвали, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 14.07.2025 року, якою підозрюваному ОСОБА_9 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4