Номер провадження 1-кс/754/2967/25
У Х В А Л А

Іменем України

04 вересня 2025 року місто Київ

Слідчий суддя Деснянського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в приміщенні суду клопотання старшого слідчого СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 в кримінальному провадженні №0002495 від 02.09.2025 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, офіційно не працевлаштований, особа з інвалідністю 3-ої групи, одружений, має на утриманні малолітню дитину, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 23.04.2024 Деснянським районним судом м. Києва за ст.ст. 307 ч.3, 69 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без конфіскації майна,

сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_5 , слідчий ОСОБА_3 ,

сторона захисту: підозрюваний ОСОБА_4 , захисник ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в :

до слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва 04.09.2025 надійшло клопотання старшого слідчого СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні №0002495 від 02.09.2025 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_4 .

Клопотання слідчим подане в рамках кримінального провадження №0002495 від 02.09.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 307 ч. 2 КК України, де досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановлений слідством дату, час та місці, у ОСОБА_4 виник злочинний умисел спрямований на реалізацію протиправної діяльності у сфері незаконного збуту психотропних речовин.

З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_4 переслідуючи корисливий мотив та маючи намір збагатитися за рахунок вчинення злочинів у сфері незаконного обігу психотропних речовин, маючи умисел на повторне незаконне придбання та зберігання особливо небезпечної психотропної речовини з метою збуту, у невстановлений слідством дату та час, знаходячись за невстановленою слідством адресою, отримав від невстановленої досудовим розслідуванням особи - 4 зіп-пакет з кристалічною речовиною білого кольору, в одному із яких виявлено особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонений - PVP, загальною масою 3,509 г, що є великим розміром, тим самим повторно незаконно прибав особливо небезпечну психотропну речовину з метою збуту, яку в подальшому поклав до портфелю чорного кольору, який був при ньому, тим самим почав повторно незаконно зберігати вказану особливо небезпечну психотропну речовину при собі з метою збуту.

Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_4 утримуючи при собі незаконно придбану особливо небезпечну психотропну речовину, знаходячись в парковій зоні біля будинку № 23 по вул. Леоніда Каденюка, 23 у м. Києві, 02.09.2025 о 15:00 год був зупинений працівниками поліції.

В подальшому, 02.09.2025 в ході проведення особистого обшуку затриманого ОСОБА_4 , працівниками поліції виявлено та вилучено - 4 зіп-пакет з кристалічною речовиною білого кольору, в одному із яких виявлено особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонений - PVP, загальною масою 3,509 г, що є великим розміром, яку ОСОБА_4 повторно незаконно придбав та зберігав з метою збуту.

02.09.2025 о 15:00 год. ОСОБА_4 , був фактично затриманий в порядку ст. 208 КПК України.

03.09.2025, ОСОБА_4 повідомлений про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 307 ч. 2 КК України.

Обґрунтованість підозри підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, а саме:

- даними протоколу затримання та особистого обшуку ОСОБА_4 , в порядку ст. 208 КПК України від 02.09.2025;

- даними показань (протокол допиту від 02.09.2025) свідка ОСОБА_8 ;

- даними показань (протокол допиту від 02.09.2025) свідка ОСОБА_9 ;

- даними протоколу обшуку за адресою: АДРЕСА_2 проведений в період часу з 18:59 год по 21:08 год 03.09.2025;

- даними показань (протокол допиту від 02.09.2025) свідка ОСОБА_8 ;

- даними показань (протокол допиту від 02.09.2025) свідка ОСОБА_9 ;

- даними висновку експерта № СЕ-19/111-25/54282-НЗПРАП 03.09.2025;

- речовими доказами, які визнанні постановою від 03.09.2025;

- речовими доказами, які визнанні постановою від 03.09.2025.

При цьому ОСОБА_4 , відповідно до ст. 12 КК України, підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

В обґрунтування клопотання про необхідність застосування запобіжного заходу слідчий посилається на наявність ризиків, передбачених ст. 177 ч. 1 п.п. 1, 3, 5 КПК України, зокрема:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду. Ризик визначений ст. 177 ч. 1 п. 1 КПК України, обґрунтовується тим, що ОСОБА_4 будучи засудженим 23.04.2024 вироком Деснянського районного суду м. Києва, до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки, з метою уникнення покарання, яке йому загрожує у разі визнання його вини, може здійснити спроби уникнення кримінальної відповідальності, зокрема переховуватися від органів досудового розслідування та суду, що може призвести до того, що ОСОБА_4 розуміючи невідворотність настання покарання за вчинення ним злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, прекурсорів та їх аналогів може переховуватися від органу досудового розслідування та суду.

2) незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні. Ризик визначений ст. 177 ч. 1 п. 3 КПК України обґрунтовується тим, що у даному кримінальному провадженні допитано ряд осіб у якості свідків, анкетними даними яких ОСОБА_4 володіє, із матеріалів кримінального провадження. З наведеного випливає, що на даний час є обґрунтовані підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 з метою уникнення кримінальної відповідальності, може незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні шляхом погроз, вмовляння чи підбурювання до дачі неправдивих показань, або до безпідставної відмови від дачі показань, що буде перешкоджанням здійсненню об`єктивного досудового розслідування в подальшому, як цього вимагають норми кримінально-процесуального законодавства України.

3) вчинити інше кримінальне правопорушення. Ризик визначений ст. 177 ч. 1 п. 5 КПК України обґрунтовується тим, що ОСОБА_4 офіційно не працює, тобто не має будь якого джерела доходу, що вказує на наявність ризику вчинення останнім інших кримінальних правопорушення, з метою здобуття засобів для існування та особистого збагачення даний ризик обґрунтовано підтверджується тим, що ОСОБА_4 23.04.2024 засуджений вироком Деснянського районного суду м. Києва, до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки та стосовно останнього в Деснянському районному судді м. Києва, перебувають 2 обвинувальні акти, за вчинення аналогічних злочинів.

Також, підставами застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 є наявність обґрунтованої підозри у вчинені кримінального правопорушення, наявність вищевказаних ризиків, які дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_4 може здійснити вищевказані дії, а тому менш суворі запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки чи домашнього арешту не є достатніми для запобігання вищевказаним ризикам.

Лише перебування ОСОБА_4 під вартою зможе забезпечити запобіганню можливості переховуватися від органу досудового розслідування, суду, незаконно впливати на свідків та вчиненню іншого кримінального правопорушення.

Також, утримання підозрюваного ОСОБА_4 у спеціальній установі забезпечить його безперешкодну доставку відповідними конвойними підрозділами до суду, що забезпечить дотримання розумних строків судового розгляду та належну процесуальну поведінку останнього.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання за викладених в ньому підстав. Просив клопотання задовольнити та застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення застави.

Захисник в судовому засіданні, заперечив щодо задоволення клопотання та застосування запобіжного заходу виді тримання під вартою. Просив застосувати підозрюваному більш м`який запобіжний захід.

Підозрюваний не заперечив щодо задоволення клопотання прокурора та застосування стосовно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки перебуваючи на волі він може вчинити новий злочин.

Вислухавши сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання та долучені до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Так, розгляд клопотання розпочатий за минуванням трьох годин з часу вручення підозрюваному копії клопотання та матеріалів, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із заходами забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи, загальні положення про які, передбачені ст. 176 КПК України.

Згідно ст. 177 ч. 1 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст. 177 ч. 2 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зав`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Таким чином, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ст. 194 ч. 1 КПК України).

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення, слідчий суддя враховує практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

«Обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто, явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент вчинення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волох проти України»).

При цьому факти що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Уявлення про «обґрунтовану підозру» має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.

Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка виконала затримання та оголосила підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, другий - що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» (№9627/81 від 14.03.1984) суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому й має тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (№14310/88 від 23.10.1994) «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

З огляду на зазначене, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_4 слідчий суддя вважає, що відомості та докази, що містяться в доданих до клопотання слідчого матеріалах, у їх сукупності дають підстави вважати, що підозра про причетність ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 307 ч. 2 КК України, за викладених у клопотанні обставин, є обґрунтованою.

Щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 ч. 1 КПК України, слідчий суддя зазначає наступне.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» (№ 33977/96 від 26.07.2001) ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Надаючи оцінку можливості підозрюваним переховуватися від органу досудового розслідування та суду, слідчий суддя бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що ОСОБА_4 з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення - ст. 307 ч. 2 КК України, де санкція частини статті передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

Вищенаведене дає підстави обґрунтовано припускати можливість незаконного впливу зі сторони підозрюваного на свідків з метою уникнення кримінальної відповідальності шляхом спонукання їх до відмови від раніше наданих показань.

Також, слідчий суддя вважає, що існує ризик того, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_4 офіційно не працює, тобто не має будь - якого джерела доходу, крім того, будучи засудженим 23.04.2024 Деснянським районним судом м. Києва, до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки та стосовно останнього в Деснянському районному судді м. Києва, перебувають 2 обвинувальні акти, за вчинення аналогічних злочинів,.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя враховує, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 307 ч. 2 КК України, яка відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, а також данні щодо особи підозрюваного, який вказує, що він схольний до вчинення злочинів у сфері обігу наркотиків.

Достовірних даних про те, що стан здоров`я підозрюваного перешкоджає його утриманню в місцях попереднього ув`язнення, слідчому судді не надано.

Згідно ст. 183 ч. 1 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства (рішення у справі «Летельє проти Франції»).

Таким чином, слідчий суддя, за результатами розгляду клопотання прийшов до висновку про те, що стороною обвинувачення доведено, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ст. 176 КПК України, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

За таких обставин, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ст. 177 ч.1 п.п. 1, 3, 5 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність застосування стосовно підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи не забезпечать виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам вчинити дії, передбачені ст. 177 ч. 1 КПК України, на строк шістдесят днів.

Враховуючи викладену норму КПК України та суть пред`явленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 4 КК України, слідчий суддя не визначає розмір застави, з урахуванням неєфективності застави, так як підозрювний стверджує, що перебуваючи на волі він буде вчиняти аналогічні злочини, оскільки він таким чином заробляє грошові кошти.

Керуючись ст.ст.177-179,183,184,193,194,196,309,376 КПК України, слідчий суддя -

у х в а л и в :

клопотання слідчого - задовольнити.

Застосувати стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 307 ч. 2 КК України, у кримінальному провадженні №0002495 від 02.09.2025 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк шістдесят днів, без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали шістдесят днів, тобто до 31 жовтня 2025 року, включно.

Строк тримання під вартою рахувати з моменту фактичного затримання, тобто з 15:00 години 02 вересня 2025 року.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена, безпосередньо, до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошений 05.09.2025 о 10:30 год.

Слідчий суддя: ОСОБА_1