Справа № 752/2723/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/979/2025 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 (у режимі відеоконференції),

потерпілої ОСОБА_9 ,

представника потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого та прокурора на вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, котрий народився у м. Києві, маючого середню освіту, неодруженого, без офіційного місця роботи, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч.2 ст.121КК України до покарання у виді 8 років позбавлення волі. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 задоволено та стягнуто з обвинуваченого 55 195,57 грн. в рахунок відшкодування завданої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди та 500 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Вироком вирішено питання щодо процесуальних витрат.

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком суду, 06 серпня 2021 року, приблизно в 00:15 ОСОБА_7 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, перебуваючи на території Академії праці, соціальних відносин і туризму за адресою: м. Київ, вул. Кільцева Дорога, 3А, після конфлікту з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , діючи умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень почали наздоганяти останніх. Наздогнавши потерпілого ОСОБА_12 , ОСОБА_7 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, переважаючи в кількості, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у виді завдання шкоди здоров`ю потерпілого, умисно, протиправно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, спільно розпочали наносити хаотичні удари кулаками рук по голові та тулубу потерпілого. Від отриманих ударів ОСОБА_12 , втративши рівновагу, впав на покриття алеї. Продовжуючи свої злочинні дії та розуміючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення тілесних ушкоджень, особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, тримаючи в руках шматок бетонної урни (камінь), нанесла ним невизначену кількість ударів по голові ОСОБА_12 , який лежав на покритті алеї. В свою чергу, ОСОБА_7 наніс невизначену кількість ударів ногами по тулубу та голові ОСОБА_12 .

Від нанесених особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, та ОСОБА_7 ударів ОСОБА_12 втратив свідомість.

Розуміючи протиправність своїх дій, особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, та ОСОБА_7 покинули місце вчинення злочину.

Діями ОСОБА_7 та особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, ОСОБА_12 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми із ушкодженням м`яких покривів голови, переломи кісток склепіння та основи черепа, крововиливи під оболонки, в тканину та у шлуночки головного мозку, яка ускладнилась в своєму клінічному перебігу гнійним лепто менінгітом з вентикулітом, деструктивним набряком-набуханням головного мозку, що належить до тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя.

06 серпня 2021 року ОСОБА_12 було госпіталізовано до КНП «КМКЛ №17» за адресою: м. Київ, пров. Лабораторний, 16-20.

16 листопада 2021 року о 19:26 ОСОБА_12 від отриманих тілесних ушкоджень, не приходячи до свідомості, помер у приміщенні КНП «КМКЛ №17» за адресою: м. Київ, пров. Лабораторний, 14-20.

На вирок суду обвинуваченим та прокурором подані апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 121 КК України у виді 9 років позбавлення волі.

В обґрунтування апеляційної скарги, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, посилається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого правопорушення та особі винного внаслідок м`якості, вважаючи, що судом в достатній мірі не враховано дані про підвищений рівень суспільної небезпеки вчиненого діяння, обставини його вчинення та наслідки у вигляді смерті людини, а також дані про особу винного, який не працює, не навчається, не одружений, суспільно-корисною працею не займається.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати вирок, визнати його винним за ч.1 ст.125 КК України та призначити покарання у вигляді виправних робіт на строк 6 місяців, а цивільний позов задовольнити частково та стягнути з нього 27 597,78 матеріальних збитків та 100 000,00 грн. моральних збитків.

Вважає, що судом не надано належної оцінки Висновку експерта №012-202-5428/2021, в якому зазначено, що ОСОБА_12 15.11.2021 року був виписаний з лікарні з повторною госпіталізацією 16.11.2021 року для паліативного лікування. Окрім того, під час знаходження в лікарні з 27.10.2021 по 03.11.2021 знаходився в інфекційному ВАІТ у зв`язку з позитивним результатом ПЛР SARSCoV-2 та дана хвороба призвела до супутнього діагнозу, при цьому вказує, що питання перед експертами яким чином коронавірусна хвороба COVID-19 могла чи не могла вплинути на настання смерті ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , досудовим слідством не ставилося, судом дана обставина не встановлювалася.

Також посилається на недопустимість долучених до матеріалів провадження прокурором протоколів допитів свідків, потерпілої, підозрюваного, проведених на досудовому слідстві, протоколу проведення слідчого експерименту від 17.11.2021 з участю свідка ОСОБА_11 , оскільки дана слідча дія була допитом, а додаток до нього не містить усіх необхідних підписів та відсутня інформація про спеціаліста, що проводив відеозйомку.

Вважає, що суд безпідставно посилається на покази свідка ОСОБА_11 , який є рідним братом особи, що померла, а тому є зацікавленою особою. Окрім того, зазначає, що показання ОСОБА_11 спростовуються висновком експерта №042-1134-2021 щодо виявлених тілесних ушкоджень. Також вказує, що у вироку не зазначено, чому суд не прийняв до уваги показання обвинуваченого.

Також вважає, що позовні вимоги потерпілої ОСОБА_9 підлягають частковому задоволенню та зазначає, що позивачем не було надано оригінального фінансового документу на підтвердження сплати грошових коштів, витрачених на лікування ОСОБА_12 , при цьому він визнає матеріальну шкоду в розмірі 50 відсотків від заявлених вимог, а саме 27 597,78 грн та 100 000,00 моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, подану в інтересах ОСОБА_7 , та заперечували проти апеляційної скарги представника органу державного обвинувачення, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та підтримав іншу апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Винуватість ОСОБА_7 у умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, вчиненому групою осіб, що спричинили смерть потерпілому, за обставин, викладених у вироку, стверджується доказами, які містяться у:

- показаннях обвинуваченого, який розповів про причини конфлікту та бійку, але стверджував, що потерпілому ударів не наносив , а тілесні ушкодження наніс особа, матеріали щодо якого виділені в окреме провадження;

-показаннях свідка ОСОБА_11 , який зазначив, що між ним та братом - ОСОБА_12 з однієї сторони та ОСОБА_7 та особою матеріали відносно якої виділено в окреме провадження з іншої сторони 06.08.2021 року виник конфлікт, який переріс у бійку, під час якої ОСОБА_13 вдарив брата в кадик та погрожував застосувати ніж, який нібито перебував у нього в рюкзаку, у зв`язку з чим брат теж дістав ніж і компанія розбіглась, однак у подальшому вони знову почули крики і погрози фізичної розправи у їх бік від цих же чоловіків та звук розбивання цегли, злякавшись дав брату розбиту пляшку, а сам відбіг в бік виламати палицю для самозахисту, а коли повернувся то побачив, як особа матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, вдарила брата, який лежав на землі шматком бетонної урни по голові, а ОСОБА_7 , наніс не менше п`яти ударів ногами по спині та голові;

- показаннях свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 про те, що вони були очевидцями конфлікту та бійки, про те чим вона закінчилася їм невідомо;

-показаннях свідка ОСОБА_16 , який працюючи двірником одного дня влітку 2021 року побачив розбиту бетонну урну, у якої не хватало шматків;

-протоколі огляду місця події, яким зафіксована ділянка території , де мала місце бійка, під час якої ОСОБА_12 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження;

- висновку експерта№ 042-1134-2021 від 30 вересня 2021 року, який був складений під час первинного огляду ОСОБА_12 де було виявлено закрита черепно-мозкова травма: рана(визначена клінічними лікарями як забійна, без опису морфології) правої скроневої ділянки; навколо очний синець (без опису морфології) справа; крововиливи у м`які тканини у правій тім`яній ділянці; уламкові переломи скроневої та тім`яної кісток справа (з лінійним поширенням на основу черепа в середню черепну ямку); крововиливи у корі головного мозку у правій скроневій ділянці; субдуральні нашарування крові об`ємом до 30 мл, отже як визначено експертом характер та локалізація черепно-мозкової травми дозволяють стверджувати, що спочатку була травматична дія тупим/тупими предметом/предметами в обличчя потерпілого, що відобразилось в утворення локальних змін у вигляді забоїв, рани голови та призвела до втрати рівноваги та у подальшому падіння потерпілого із вертикального положення на площину з контактом правої скронево-тімяної ділянки та призвело до утворення всіх інших складових черепно-мозкової травми,

-висновку експерта № 011-5428-2021 від 24 січня 2022 року при судово-медичному дослідженні трупа, де зазначено, що смерть ОСОБА_12 настала від відкритої черепно-мозкової травми із ушкодженням м`яких покровів голови, переломами кісток склепіння та основи черепа, крововиливами під оболонки, в тканину та у шлуночки головного мозку, яка ускладнилась в своєму клінічному перебігу гнійним лемпоменінгітом з вентрикулітом, деструктивним набряком-набуханням головного мозку;

-протоколахпред`явлення особи до впізнання від 09.08.2021, відповідно до яких свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_15 та ОСОБА_14 впізнали ОСОБА_7 та підтвердили, що він приймав участь у конфлікті 05 серпня 2021 року близько 23:00 за адресою:м.Київ, вул.Велика Кільцева, 3-А;

- протоколі проведення слідчого експерименту від 17.11.2021 року, де ОСОБА_11 продемонстрував механізм нанесення ударів потерпілому.

Суд надав належну оцінку доказам, наданим стороною обвинувачення, та дійшов вірного висновку про доведеність висунутого ОСОБА_7 обвинувачення та про юридичну кваліфікацію його дій за ч.2 ст.121 КК України.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що його дії слід кваліфікувати за ст.125 КК України, є безпідставними.

Зокрема, з висновку судово-медичного експерта про характер і ступень тяжкості виявлених у ОСОБА_12 тілесних ушкоджень вбачається, що вони локалізуються в області голови, з показань свідка ОСОБА_11 вбачається про те, що обвинувачений наніс не менше 5 ударів ногами в область голови його брата, з протоколу слідчого експерименту з участю свідка ОСОБА_11 також вбачається як останній вказував на механізм заподіяння тілесних ушкоджень брату, у тому числі і ударами в область голови з боку обвинуваченого, висновками судово-медичних експертиз про те, що нанесені тілесні ушкодження за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких, а смерть настала внаслідок черепно-мозкової травми.

Таким чином, отримання ОСОБА_12 тяжких тілесних ушкоджень , що спричинили його смерть, мали місце внаслідок спільних дій ОСОБА_7 та особи, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, кожен з яких наносив травмуючи удари в область голови загиблого.

Доводи апеляційної скарги про необхідність визнання показань свідка ОСОБА_11 недопустимими доказами, оскільки останній є братом загиблого, не є переконливими, оскільки його показання перевірені шляхом проведення слідчого експерименту за його участю та узгоджуються з іншими доказами. Та обставина, що додаток до протоколу слідчого експерименту з участю ОСОБА_11 не підписаний учасниками слідчої дії і у ньому не відображено прізвище спеціаліста, який провадив відеозйомку слідчої дії , не є такими порушеннями кримінального процесуального закону, які б свідчили про істотні порушення прав та свобод людини та тягнули за собою визнання даних з протоколу такої слідчої дії недопустимими доказами.

Під час слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_11 була відтворена хронологія подій , механізм нанесення ударів в область голови обвинуваченим та особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, тому твердження апеляційної скарги обвинуваченого про те, що зазначена слідча дія по факту була не слідчим експериментом, а допитом свідка , не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Оскільки суд не обґрунтовував висновки про винуватість ОСОБА_7 даними з долучених прокурором до матеріалів справи протоколів допиту свідків, підозрюваного, потерпілої, то твердження апеляційної скарг обвинуваченого про необхідність визнання їх недопустимими доказами , є необґрунтованими.

Твердження апеляційної скарги про те, що досудовим слідством не перевірено можливий вплив короновірусної хвороби, якою ОСОБА_12 перехворів під час перебування у лікарні після отримання тілесних ушкоджень , не є підставою ставити під сумнів висновок судово-медичного експерта про причину смерті загиблого, якою є черепно-мозкова травма.

Задовольняючи цивільний позов, суд у вироку, пославшись на вимоги КПК України та ЦК України, врахував матеріальні збитки, характер та обсяг страждань, яких зазнала позивач, характер немайнових втрат, час та зусилля необхідні для її відновлення стану, визнав доведеним обов`язок ОСОБА_7 , нести цивільну відповідальність по факту смерті потерпілого ОСОБА_12 .

Судом першої інстанції було досліджено всі матеріали щодо завданих збитків, надано оцінку та проаналізовано підстави для визначення суми відшкодування матеріальної та моральної шкоди з урахуванням глибини та тривалості душевних страждань потерпілої, вимушеними істотними змінами у її житті, які настали у зв`язку з втратою сина, ступеня вини обвинуваченого та, з огляду на вимоги доведеності, розумності і справедливості, та правильно визначено , що розмір матеріальної шкоди, є доведеним у розмірі 55 195 грн. 57 коп., а розмір моральної шкоди має становити 500 000 грн. яку належить відшкодувати ОСОБА_9 .

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 16 ЦК України закріплено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів кожної особи є відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно з положеннями ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від: характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізувати, ступень вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, також з врахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

На думку колегії суддів, оцінивши встановлені обставини в їх сукупності суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення з обвинуваченого в рахунок відшкодування матеріальної шкоди потерпілій 55195 грн. 57 коп та у рахунок відшкодування моральної шкоди 500000 грн, що є справедливою сатисфакцією.

Вимоги апеляційної скарги обвинуваченого про зменшення розміру відшкодування матеріальної та моральної шкоди не містять належного обґрунтування, а у порядку ч.3 ст.404 КПК України клопотань про повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, чи про дослідження доказів, які не досліджувалися судом першої інстанції, не було заявлене, що є перешкодою для їх самостійного дослідження під час апеляційного розгляду.

Доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винного внаслідок м`якості, на матеріалах справи не ґрунтуються.

Покарання засудженому судом першої інстанції визначено з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так при призначенні покарання судом враховано відсутність як пом`якшуючих, так і обтяжуючих покарання обвинуваченого обставин, тяжкість злочину, ступінь участі обвинуваченого у його вчиненні, дані про особу обвинуваченого, котрий до кримінальної відповідальності притягається вперше, на обліку у лікарів нарколога, психіатра не перебуває, скарг за місцем проживання на нього не надходило, приймав участь у добровольчому формуванні територіальної оборони, де характеризується позитивно, при цьому вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, шкоду потерпілій добровільно не відшкодував.

Доводи апеляційної скарги прокурора про вчинення ОСОБА_7 тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, що призвів до смерті потерпілого, а також про невжиття ним усіх можливих заходів для припинення кримінального правопорушення, були враховані судом першої інстанції при визначенні міри покарання. Додаткових обставин, які б свідчили про підвищену суспільну небезпечність особи ОСОБА_7 , судом апеляційної інстанції не встановлено.

Покарання у виді позбавлення волі у розмірі, який призначив суд першої інстанції, на переконання колегії суддів, буде необхідним й достатнім для досягнення його мети, яка полягає не тільки в карі, а й виправленні обвинуваченого та запобіганні вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

З огляду на наведене, апеляційні скарги обвинуваченого та прокурора слід відхилити.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати безкровними підставами для зміни чи скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин вирок є законним.

Керуючись ст.ст.404,405,407,419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого та прокурора залишити без задоволення, а вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_7 - без зміни.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Суддя: Суддя: Суддя: