Справа № 675/1105/25
Провадження № 1-кп/675/129/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" вересня 2025 р. м. Ізяслав

Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізяслав Хмельницької кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001057 від 03.06.2025 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактичне місце проживання якого по АДРЕСА_1 , не працюючого, неодруженого, з повною загальною середньою освітою, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

04.05.2025, у нічний час, точного часу встановити не представилось можливим, ОСОБА_4 (по тексту вироку обвинувачений, ОСОБА_4 ) перебував у житловому будинку АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_5 , з яким в кімнаті кухні спільно вживали алкогольні напої. Під час вживання алкогольних напої ОСОБА_4 помітив мобільний телефон, належний співмешканці ОСОБА_5 ОСОБА_6 , який вирішив викрасти.

Надалі ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном, керуючись корисливим мотивом, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, в умовах воєнного стану, запровадженого Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022, дію якого неодноразово (безперервно) продовжено, зокрема: Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.01.2025 № 26/2025, затвердженим Законом України №4220-ІХ від 15.01.2025, та останнім продовженням Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15.04.2025 №235/2025, затвердженим Законом України №4356-IX від 16.04.2025, таємно викрав мобільний телефон марки «Motorola» моделі «Moto g24 power» (IMEI 1: НОМЕР_1 та IMEI 2: НОМЕР_2 ), в прозорому силіконовому чохлі, з поклеєним поверх екрана захисним склом вартістю 4201,03 грн, який належить ОСОБА_6 (по тексту вироку ОСОБА_6 , потерпіла).

Таким чином своїми умисними, протиправними діями ОСОБА_4 спричинив матеріальну шкоду ОСОБА_6 на загальну суму 4201, 03 грн та вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємно викрав чуже майно (крадіжка) в умовах воєнного стану.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення за встановлених вище обставин визнав у повному обсязі, не заперечуючи правової кваліфікації вчиненого діяння, у вчиненому розкаювався та підтвердив факт крадіжки в стані алкогольного сп`яніння, вчиненої в умовах воєнного стану, при обставинах, які встановлені судом та зазначені вище.

Обвинувачений також вказав, що цілком розуміє, що має право на повний судовий розгляд, у якому прокурор має довести усі обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення, просив не досліджувати докази, зібрані стороною обвинувачення, оскільки він не оспорює фактичних обставин, викладених у обвинувальному акті.

Прокурор, вказуючи на те, що обвинувачений повністю визнав свою винуватість в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, фактичні обставини ним, як слідує з його пояснень не оспорюються, просив визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, та просив дослідити письмові матеріали, що характеризують особу обвинуваченого, письмові документи про судові витрати, накладений арешт та речові докази.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, приймаючи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 не оспорює фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, встановлено, що вірно розуміє зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності його позиції, тобто визнання ним вини не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, за згодою прокурора та обвинуваченого, суд в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорювалися, і обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів щодо понесених процесуальних витрат, речових доказів, накладених арештів та, даних, які характеризують особу обвинуваченого.

Аналізуючи обставини, що визнаються учасниками судового провадження, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 в обсязі пред`явленого обвинувачення, є доведеною.

Дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, а саме як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого в умовах воєнного стану.

З урахуванням наведеного, вивчивши наявні матеріали кримінального провадження, керуючись законом та оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що подія кримінального правопорушення мала місце, вина обвинуваченого ОСОБА_4 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого в умовах воєнного стану при обставинах, встановлених органом досудового розслідування доведена повністю, поза розумним сумнівом, а дії його обґрунтовано кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання; те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами; юридична відповідальність особи, за ч. 2 ст. 61 Конституції України, має індивідуальний характер.

Конституційний Суд України в Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004, досліджуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності, зазначив таке:[…] призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.

Згідно з принципом індивідуалізації юридичної відповідальності при призначенні покарання суд має враховувати обставини справи (як ті, що обтяжують, так і ті, що пом`якшують покарання) щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого злочину […] (абзаци сьомий, восьмий підпункту 4.2 пункту 4 мотивувальної частини) .

У рішенні від 15.06.2022 № 4-р(II)/2022 року Конституційний Суд України зазначає, що принцип індивідуалізації юридичної відповідальності […] має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди, […].

Отже, принцип домірності зобов`язує суд у кожному конкретному випадку домірно застосовувати види покарання та (або) інші заходи кримінально-правового характеру з огляду на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та низку інших фактів і обставин (п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.06.2022 №1-р/2022)

Відповідно покарання, як захід державного реагування на осіб, які вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації, адже застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.

Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства (постанова Верховного Суду від 10.06.2020 в справі №161/7253/18).

У цій ситуації, обставинами, що пом`якшують покарання є щире каяття, яке полягає у визнанні у суді обставин регламентованих п. 1 ч. 2 ст. 91 КПК щодо події кримінального правопорушення, у т.ч. час, місце, спосіб учинення.

Адже, щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася (п. 3 ПП ВСУ від 23.12.2005 №12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності»).

Обвинувачений висловив щирий жаль з приводу учинених дій та осуд своєї поведінки; активне сприяння розкриттю злочину, що виразилось у активному сприянні у встановленні обставин регламентованих ст. 91 КПК України та розгляду провадження у порядку ч. 3 ст. 349 КПК.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому, у відповідності до ст. 67 КК України є вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

При призначенні покарання суд, у відповідності до ст.ст. 65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, характер, ступінь суспільної небезпечності та наслідки скоєного, відомості про особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, посередньо характеризується, раніше не судимий, отже вперше отримав негативний досвід протиправної поведінки, має постійне місце проживання.

Також суд бере до уваги і дані досудової доповіді від 08.09.2025, згідно яких констатовано, що виправлення ОСОБА_4 без позбавлення волі на певний строк можливе та становить середній рівень небезпеки для суспільства .

Згідно з ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання: в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

І з огляду на наведене, керуючись принципом індивідуалізації покарання та справедливості, суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_4 покарання у межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі.

З урахуванням обставин справи і даних про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, характеризується посередньо, за наявності встановлених декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, суд вважає за доцільне призначити останньому покарання у виді позбавлення волі у мінімальних межах встановленої в санкції ч. 4 ст. 185 КК України та застосувати ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробовуванням, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, оскільки таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення.

Таке покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

З урахуванням положень статті 174 КПК України, суд приходить до висновку про необхідність та доцільність скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 10.06.2025, та вирішення відносно цього майна питання про долю як речового доказу у відповідності до положень статті 100 КПК України.

Відповідно до положень статті 118 КПК України витрати, пов`язані із залученням експертів являються процесуальними витратами.

Частиною 2 статті 124 КПК України встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Із врахуванням вище зазначеного, суд в силу положень ст.ст. 118, 124 КПК України приходить до висновку, що процесуальні витрати по справі, пов`язані з проведенням судової товарознавчої експертизи, і, яка покладена в основу обвинувачення підлягають стягненню із ОСОБА_4 на користь держави в загальному розмірі 3565 грн 60 коп, оскільки її розмір та підстава підтверджуються матеріалами кримінального провадження.

Питання про речові докази суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.

Так як цивільні позови в кримінальному провадженні відсутні, то суд дане питання не вирішує.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 100, 118, 124, 349, 368-371, 373, 374, 392, 394, 395 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі з випробуванням і встановити йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

З набранням вироком законної сили з метою його виконання, арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 10.06.2025 - скасувати.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь держави процесуальні витрати на проведення судової товарознавчої експертизи в розмірі 3565 грн 60 коп.

Речові докази по справі:

- мобільний телефон марки «Motorola» моделі «g24 power», 1) IMEI НОМЕР_1 , 2) IMEI НОМЕР_2 , повернути ОСОБА_6 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку, з особливостями (обмеженнями) апеляційного оскарження, передбаченими статтею 394 КПК України. Апеляційна скарга подається через Ізяславський районний суд Хмельницької області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_7