КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/4690/2025 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засіданняОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду, з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку «EasyCon», апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 09 червня 2025 року, -

за участю:

представникавласника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 ,

власника майна - ОСОБА_6 ,

прокурора - ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 09.06.2025 року задоволено клопотанняпрокурора Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000278 від 03.04.2025 року та накладено арешт із забороною відчуження, розпорядження та користування на майно, вилучене в ході проведення 30.04.2025 року обшуку автомобіля «FORD FUSION» Д.Н.З. НОМЕР_1 білого кольору, за адресою: АДРЕСА_1 , та який належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на: 37 купюр, номіналом по 500 грн. кожна, загальною сумою 18500 грн., 200 купюр номіналом 500 грн кожна, загальною сумою 100 000 грн.; банківську карту А - Банк на ім`я ОСОБА_10 ; банківську карту А - Банк НОМЕР_2 ; банківську карту Приватбанк НОМЕР_3 ; банківську карту Монобанк НОМЕР_4 ; банківську карту Пумб НОМЕР_5 ; банківську карту Пумб НОМЕР_6 ; грошові кошти 4 купюри, номіналом 500 грн. кожна, загальною сумою 2000 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, власник майна ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 09.06.2025 року та постановити нову ухвалу, якою повернути усе вилучене майно, вилучене під час проведення обшуку.

Мотивуючи апеляційні вимоги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 09.06.2025 року є незаконною та необґрунтованою.

Вказує, що під час проведення обшуку були вилучені грошові кошти у розмірі 128000 (сто двадцять вісім тисяч) гривень, які їй належать.

Виявлене та вилучене майно, у тому числі і серійні номери грошових коштів не співпадають з тими, які вказані в ухвалі слідчого судді від 23.04.2025 року.

Зауважує апелянт, що по вказаному кримінальному провадженню остання має статус свідка. З часу вилучення майна жодних дій, спрямованих на приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження вказаного майна не вчиняла. Крім того, жодного відношення вилучене майно не має до будь - яких кримінальних правопорушень.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення власника майна та представника, які підтримали доводи поданої апеляційної скарги та просили її задовольнити, пояснення прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити ухвалу слідчого судді без змін, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, що СУ ГУ НП в Київській області за процесуального керівництва прокурорів Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000278 від 03.04.2025 року за підозрою ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 289 КК України.

Досудовим розслідуванням зазначено, що у невстановлений час, але не пізніше 26.03.2025 року, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , дізналися від свого знайомого ОСОБА_14 про виконання ОСОБА_15 робіт з будівництва будинку для громадянки ОСОБА_6 , невдоволенням останньої щодо якості проведених робіт та їх вартістю, які, на думку ОСОБА_16 , були значно завищені, вирішили використати вказані обставини для особистого збагачення за рахунок незаконного заволодіння чужим майном, шляхом вимагання грошових коштів у ОСОБА_15

27.03.2025 року, близько 09 год. 30 хв. ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , діючи спільно, з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на власне незаконне збагачення, шляхом вимоги передачі їм чужого майна з корисливих мотивів, зустрілись з ОСОБА_15 на земельній ділянці за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Нові Петрівці (земельна ділянка без присвоєного кадастрового номеру та адреси, яка знаходиться по центру між земельними ділянками із кадастровими номерами: :03:165:0469, :03:165:0486, :03:165:0492 та :03:165:0396).

Під час зустрічі ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , діючи узгоджено між собою, продовжуючи реалізацію свого єдиного злочинного умислу, направленого на незаконне заволодіння чужим майном, шляхом вимагання, заявили ОСОБА_15 надумані претензії щодо якості та вартості виконаних робіт та у рішучій формі, не маючи законних підстав на вимогу грошових коштів, під приводом надуманої заборгованості ОСОБА_15 висловили останньому протиправну вимогу про передачу на їх користь грошових коштів у сумі 10 000 доларів США.

При цьому, вказана протиправна вимога супроводжувалась агресією, нецензурною лайкою, погрозами насильства над ОСОБА_15 та вивезенням його в багажнику автомобіля на лінію бойового зіткнення, обмеженням його інших прав, свобод та законних інтересів.

ОСОБА_15 сприйняв зазначені погрози як реальні та почав переживати за своє життя і здоров`я. У ході розмови, ОСОБА_15 було заявлено термін, до якого він має передати грошові кошти у визначеному розмірі, та наслідки у вигляді шкоди життю та здоров`ю, які наступлять у разі невиконання цієї вимоги.

Далі, починаючи з 27.03.2025 року з мобільних номерів телефонів НОМЕР_7 , НОМЕР_8 від ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 на мобільний номер телефону НОМЕР_9 , який належить ОСОБА_15 на регулярній основі, систематично, почали надходили погрози насильства як у вигляді телефонних дзвінків стільникового зв`язку так і через застосунок «WhatsAPP» в тому числі смс-повідомлення в цьому ж застосунку, з метою його залякування, забезпечення необхідної поведінки та надання ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 на їх незаконну вимогу грошових коштів.

ОСОБА_15 , сприймаючи погрози реальним, тобто такими, що цілком можуть бути ними реалізованими, та усвідомлюючи, що небезпека застосування щодо нього фізичного насильства може стати дійсністю, якщо він проігнорує вимогу ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 про передачу грошових коштів, бажаючи уникнути негативних наслідків для себе, за попередньою домовленістю з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 18.04.2025 року близько 14 год. 06 хв, у дворі багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 , діючи під контролем правоохоронних органів, зустрівся з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , де передав останнім на їхню незаконну вимогу частину раніше обумовленої суми грошових коштів в сумі 12 000 гривень, банкнотами номіналом по 500 гривень (серійні номера: ЄН2995165, АН3798847, ЗМ6150003, ЕЖ5078340, ЗМ4276896, ВЖ5201264, ЕЗ2762275, ЄВ5982895, ЄВ7098008, ЕБ4686797, ЗА5695651, АВ4282136, ЗА6684953, ЄА2128945, АМ2211882, ЕВ0009919, ВС5676124, ВЄ3262507, ББ5405803, АЄ7511911, ВД2260650, ЄМ5419625, ЕС7695068, ВС6365057) та 200 доларів США банкнотами номіналом по 100 доларів США (серійні номера: АВ88331629І, AD43389120A).

Далі, з метою досягнення своєї мети ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , об`єднані єдиним умислом щодо отримання повної суми грошових коштів, діючи заздалегідь розробленим планом, продовжили вчинення злочинного вимагання у ОСОБА_15 , погрожуючи застосуванням щодо нього насильства та залякуючи за допомогою телефонних дзвінків стільникового зв`язку та у застосунку «WhatsAPP», в тому числі смс-повідомлень в цьому ж застосунку.

ОСОБА_15 , сприймаючи погрози реальним, тобто такими, що цілком можуть бути ними реалізованими, та усвідомлюючи, що небезпека застосування щодо нього фізичного насильства може стати дійсністю, якщо він проігнорує вимогу ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 про передачу грошових коштів, бажаючи уникнути негативних наслідків для себе, за попередньою домовленістю з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 30.04.2025 року, близько 14 год. 37 хв., неподалік АЗС «БРСМ» за адресою: Київська область, місто Вишгород, вулиця Набережна 18Б, діючи під контролем правоохоронних органів, зустрівся з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , де передав останнім на їхню незаконну вимогу іншу частину раніше обумовленої суми грошових коштів в сумі 50 000 гривень (33 банкноти номіналом по 1000 гривень та 34 банкноти номіналом по 500 гривень), після чого працівниками правоохоронних органів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 було затримано, а їхню злочинну діяльність припинено.

Крім того, 27.03.2025 року близько 10 год. 00 хв., перебуваючи на території земельної ділянки за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Нові Петрівці (земельна ділянка без присвоєного кадастрового номеру та адреси, яка знаходиться по центру між земельними ділянками із кадастровими номерами: :03:165:0469, :03:165:0486, :03:165:0492 та :03:165:0396), діючи у складі групи осіб, за попередньої змови, ОСОБА_11 спільно з ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , реалізуючи спільний злочинний умисел, направлений на вимагання грошових коштів у розмірі 10 000 доларів США у ОСОБА_15 , дізнавшись про наявність у правомірному користуванні ОСОБА_15 транспортного засобу марки «FORD TRANSIT CONNECT», державний номерний знак НОМЕР_10 білого кольору, вирішили незаконно заволодіти вказаним транспортним засобом.

Тоді ж, ОСОБА_11 разом з ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , діючи за попередньою змовою групою осіб, з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на незаконне заволодіння транспортним засобом марки «FORD TRANSIT CONNECT», державний номерний знак НОМЕР_10 білого кольору, що на праві приватної власності належить ОСОБА_17 та перебуває в законному користуванні ОСОБА_15 , перебуваючи на території земельної ділянки за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Нові Петрівці (земельна ділянка без присвоєного кадастрового номеру та адреси, яка знаходиться по центру між земельними ділянками із кадастровими номерами: :03:165:0469, :03:165:0486, :03:165:0492 та :03:165:0396), погрожуючи ОСОБА_15 насильством небезпечним для життя та здоров`я потерпілого та усвідомлюючи реальність сприйняття таких погроз ОСОБА_15 , його нездатністю чинити фізичний опір, завідомо протиправно змусили ОСОБА_15 показати їм місцезнаходження вказаного транспортного засобу.

Того ж дня, близько 10 год. 30 хв. ОСОБА_11 разом з ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , діючи узгоджено, групою осіб, продовжуючи реалізацію свого єдиного злочинного умислу, спрямованого на незаконне заволодіння транспортного засобу марки «FORD TRANSIT CONNECT», державний номерний знак НОМЕР_10 білого кольору, що на праві приватної власності належить ОСОБА_17 та перебуває в законному користуванні ОСОБА_15 спільно із ОСОБА_15 прибули на автомобільну стоянку поблизу магазину «Новус» за адресою: м. Київ, вул. Євгена Сверстюка 4, де ОСОБА_15 , перебуваючи під постійним психологічним тиском ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , побоюючись за своє життя та здоров`я, разом з ОСОБА_13 попрямували до місця, де був припаркований автомобіль марки «FORD TRANSIT CONNECT», державний номерний знак НОМЕР_10 білого кольору - поблизу будинку № 6 по вулиці Євгена Сверстюка в м. Києві.

Підійшовши до автомобіля «FORD TRANSIT CONNECT» білого кольору із державним номерним знаком НОМЕР_10 ОСОБА_13 , користуючись станом ОСОБА_15 , наказав йому сісти за кермо автомобіля та прямувати в напрямку, де знаходились інші учасники групи. Зупинившись на узбіччі дороги, поблизу магазину «Новус», ОСОБА_13 , керуючись спільним з іншими учасниками злочинним умислом, направленим на незаконне заволодіння транспортним засобом забрав ключі від вказаного автомобіля у ОСОБА_15 , сів за кермо та поїхав у невідомому напрямку.

У подальшому, вказаним транспортним засобом учасники групи розпорядились на власний розсуд, завдавши своїми діями ОСОБА_15 матеріальної шкоди, відповідно до звіту про оцінку авто товарознавчого дослідження легкового автомобіля FORD TRANSIT CONNECT станом на 27.03.2025, на суму 262678,01 грн.

30.04.2025 року, на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 квітня 2025 року, проведено обшук автомобіля «FORD FUSION» Д.Н.З. НОМЕР_1 білого кольору, за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В ході проведення вказаного обшуку було виявлено та вилучено майно, зокрема: 37 купюр, номіналом по 500 грн. кожна, загальною сумою 18500 грн., 200 купюр номіналом 500 грн. кожна, загальною сумою 100 000 грн.; банківську карту А - Банк на ім`я ОСОБА_10 ; банківську карту А - Банк НОМЕР_2 ; банківську карту Приватбанк НОМЕР_3 ; банківську карту Монобанк НОМЕР_4 ; банківську карту Пумб НОМЕР_5 ; банківську карту Пумб НОМЕР_6 ; грошові кошти 4 купюри, номіналом 500 грн. кожна, загальною сумою 2000 грн.

30.04.2024 року постановою старшого слідчого СУ ГУ НП в Київській області ОСОБА_18 вилучене майно в ході проведення обшуку автомобіля «FORD FUSION» Д.Н.З. НОМЕР_1 , визнано речовими доказами у кримінальному провадження, оскільки вони відповідають критеріям, визначеним ст. 98 КПК України та містять відомості, які будуть використані як докази у кримінальному провадженні.

06.05.2025 року (клопотання датоване 01.05.2025 року) прокурор Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_9 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000278 від 03.04.2025 року, із забороною відчуження, розпорядження та користування на майно, вилучене в ході проведення 30.04.2025 року обшуку автомобіля «FORD FUSION» Д.Н.З. НОМЕР_1 білого кольору, за адресою: АДРЕСА_1 , та який належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на: 37 купюр, номіналом по 500 грн. кожна, загальною сумою 18500 грн., 200 купюр номіналом 500 грн кожна, загальною сумою 100 000 грн.; банківську карту А - Банк на ім`я ОСОБА_10 ; банківську карту А - Банк НОМЕР_2 ; банківську карту Приватбанк НОМЕР_3 ; банківську карту Монобанк НОМЕР_4 ; банківську карту Пумб НОМЕР_5 ; банківську карту Пумб НОМЕР_6 ; грошові кошти 4 купюри, номіналом 500 грн. кожна, загальною сумою 2000 грн.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 09.06.2025 року вказане клопотання прокурора задоволено.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II).

Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52).

Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на вищевказане майно, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт, зокрема з`ясувати правову підставу для арешту, що має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Колегія суддів вбачає, що наведені в клопотанні доводи про накладення арешту на вищевказані грошові кошти, перевірялись судом першої інстанції, досліджено матеріали судового провадження, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна і приходить до висновку, що вказаних доводів цілком достатньо для підтвердження наявності підстав накладення арешту на майно.

Прокурор повинен був зібрати та надати слідчому судді достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження висновку про відповідність майна ознакам речових доказів.

Як вбачається зі змісту клопотання, прокурор зазначив обставини вчинення кримінальних правопорушень та надав достатню на його думку кількість доказів, що підтверджують необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, всупереч доводам апелянта.

Вказана позиція сторони обвинувачення логічно узгоджується з фактичними обставинами кримінальних проваджень та попередньою кваліфікацією вчинених кримінально-протиправних діянь.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як свідчать матеріали, надані до суду апеляційної інстанції, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси фізичної особи з метою збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали судового провадження переконливо свідчать про те, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт, в рамках даного кримінального провадження, відповідає критеріям ч. 1 ст. 170 КПК України, оскільки стороною обвинувачення доведено їх відповідність ознакам ст. 98 КПК України. Вказане в своїй сукупності слугує підставами для застосування обмежувальних заходів в даному кримінальному провадженні.

На підставі викладеного посилання апелянта на те, що стороною обвинувачення не було доведено необхідність накладення арешту, є безпідставним, оскільки слідчим надано достатні на даній стадії кримінального провадження докази вважати, що вищезазначене майно відповідає критеріям, зазначеним в ст. 170 КПК України. Вказане свідчить про правомірність висновку слідчого судді про необхідність накладення такого виду обтяження як арешт майна.

Слід зазначити, що у даному провадженні арешт майна накладено з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, що по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий захід забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

А тому доводи автора апеляційної скарги про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно, не є переконливими.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

При цьому, колегія суддів звертає увагу представника та власника майна, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційної скарги.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 09.06.2025 року, якою задоволено клопотання прокурора Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000278 від 03.04.2025 року та накладено арешт із забороною відчуження, розпорядження та користування на майно, вилучене в ході проведення 30.04.2025 року обшуку автомобіля «FORD FUSION» Д.Н.З. НОМЕР_1 білого кольору, за адресою: АДРЕСА_1 , та який належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на: 37 купюр, номіналом по 500 грн. кожна, загальною сумою 18500 грн., 200 купюр номіналом 500 грн кожна, загальною сумою 100 000 грн.; банківську карту А - Банк на ім`я ОСОБА_10 ; банківську карту А - Банк НОМЕР_2 ; банківську карту Приватбанк НОМЕР_3 ; банківську карту Монобанк НОМЕР_4 ; банківську карту Пумб НОМЕР_5 ; банківську карту Пумб НОМЕР_6 ; грошові кошти 4 купюри, номіналом 500 грн. кожна, загальною сумою 2000 грн., - залишити без змін, а апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

__________________ ______________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4