ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2584/25 Справа № 187/2015/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кам`янському Дніпропетровської області, не працевлаштованого, неодруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

За ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2025 року продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 строком до 07 вересня 2025 року включно, без визначення застави.

Судом першої інстанції встановлено, що продовжує існувати ризик переховування від суду, який є дійсними та триваючим та виключає на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який. Враховано дані про особу обвинуваченого, який міцних соціальних зв`язків та утриманців не має, працював неофіційно, проживав разом із батьками, які частково відшкодували завдану потерпілому шкоду у розмірі 10 000 гривень. Приймаючи до уваги, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення проти життя та здоров`я потерпілого, судом не визначено альтернативну заставу.

В апеляції:

- захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги зазначає про недоведеність заявлених ризиків та безпідставне застосування виняткового запобіжного заходу.

Зазначає, що прокурором до клопотання не долучено жодного належного доказу на підтвердження заявлених ризиків, а тому з посиланням на правові позиції ЄСПЛ вважає, що тяжкість інкримінованого злочину та суворість можливого покарання не можуть слугувати єдиною підставою для продовження запобіжного заходу.

Вважає, що судом не враховано, що ОСОБА_7 є особою раніше не судимою, який має стійкі соціальні зв`язки, проживає разом з батьком, який є інвалідом, окрім того до інкримінованих подій обвинувачений неофіційно був працевлаштований, що дозволяло забезпечувати сім`ю.

Заслухавши обвинуваченого та його захисника, які кожен окремо та разом підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, з викладених в ній підстав, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив оскаржувану ухвалу суду залишити без змін, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України, передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 в достатній мірі досліджені обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу та зроблений обґрунтований висновок про існування обставин, які виправдовують подальше перебування останнього під вартою.

Врахована наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання ОСОБА_7 під вартою, а також існування ризику переховування, оскільки останній вину у скоєному визнає частково. Враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності, існують підстави вважати, що продовжують існувати вказаний вище ризик.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, колегія суддів вважає, що існує достатньо висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

Як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, враховується введення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також, враховується, що ОСОБА_7 є особою молодого віку, який міцних соціально-стримуючих зв`язків не має, офіційно не працевлаштований, а належні докази щодо легальності неофіційного доходу відсутні.

Щодо доводів захисту про спільне проживання обвинуваченого разом з батьком, який потребує відповідного догляду, то останні були предметом належної перевірки та оцінки місцевого суду, при цьому звертається увага, про відсутні даних, що ОСОБА_7 в установленому законом порядку визначений опікуном батька, а також і дані щодо останній за станом здоров`я дійсно потребує стороннього догляду.

Ствердження захисника щодо недоцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, через те, що обвинувачений буде дотримуватись належної процесуальної поведінки не є слушними, оскільки ґрунтуються лише на особистих припущення адвоката.

Звертається увага на те, що під час розгляду клопотання прокурора також були враховані положення ч. 4 ст. 183 КПК України, відповідно до яких, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Таким чином, враховуючи особу обвинуваченого, тяжкість і суспільний інтерес інкримінованого злочину, суд в межах своїх дискреційних повноважень, не вважав за необхідне визначити ОСОБА_7 заставу, що в повній мірі узгоджується із вимогами ч. 4 ст. 183 КПК України.

Часткове відшкодування батьками обвинуваченого завданої потерпілому шкоди, не є самодостатньою підставою для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки відшкодування матеріальної та моральної шкоди є прямим обов`язком особи, на яку такий обов`язок покладено, а його невиконання має окремі правові наслідки та може впливати на притягнення такої особи до юридичної відповідальності, визначеної законом, що кореспондується з правовою позицією викладеною Касаційним кримінальним судом Верховного Суду у постанові від 6 грудня 2023 року у справі №501/740/20 (провадження №51-3646км23).

Враховується, що тривалість такого запобіжного заходу не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16 травня 2013 року).

Також, у даному випадку враховується, що тривалість застосування такого заходу забезпечення зумовлена не тільки тяжкістю інкримінованих йому злочинів та їх суспільним інтересом, а і складністю справи, об`ємом досліджених доказів, великою кількістю свідків, які підлягають безпосередньому допиту у суді.

Отже, за наведеного при вказаних вище обставинах, можливість усунення встановленого ризику у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_7 під вартою на даній стадії розгляду є неможливим.

З огляду разом на викладене, підстав для скасування оскаржуваної ухвали з мотивів викладених в апеляційній скарзі не вбачається, а тому апеляційну скаргу захисника, слід залишити без задоволення, а ухвалу суду, - без змін.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4