Справа №333/5736/25
Провадження №1-кс/333/2204/25
УХВАЛА

Іменем України

01 липня 2025 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі: слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , старшого слідчого в ОВС першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) ТУ ДБР у м. Мелітополі ОСОБА_3 , представника власника майна адвоката ОСОБА_4 , власника майна ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі Комунарського районного суду м.Запоріжжя, клопотання старшого слідчого в ОВС першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) ТУ ДБР у м. Мелітополі ОСОБА_3 , погоджене з прокурором відділу протидії порушенням прав людини у правоохоронній та пенітенціарній сферах Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0003859 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

30 червня 2025 року старший слідчий першого слідчого відділу (з дислокацією у м.Мелітополі та м.Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0003859 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України.

Вимоги клопотання обґрунтовані тим, що 10.05.2025 року, приблизно о 10-40 год., на другому поверсі сходинкового майданчику під`їзду №3 будинку АДРЕСА_1 , заступник начальника ВП начальник СКП ВП №2 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 , перевищуючи свої службові повноваження, здійснив постріли із власного травматичного пістолета у бік ОСОБА_8 , спричинивши останньому вогнепальні поранення грудної клітини. 27.06.2025 року, в період часу з 10-24 години до 11-14 години старшим слідчим першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) ТУ ДБР у м.Мелітополі ОСОБА_9 проведено санкціонований обшук квартири АДРЕСА_2 . При проведені обшуку було вилучено мобільний телефон марки Redmi model: 2312DRA50G, imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_5 . Постановою слідчого вказані вище вилучені об`єкти, у зв`язку із їх відповідністю критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, приєднано до матеріалів кримінального провадження в якості речових доказів. Оскільки речі та об`єкти, вилучені під час проведення обшуку, мають істотне значення для проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, тому що можуть містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, вказані об`єкти необхідно приєднати до матеріалів кримінального провадження в якості речових доказів, вони відповідають критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України. Вилучені предмети мають бути детально оглянуті та направлені для проведення експертних досліджень. Беручи до уваги вищевикладене, слідчий просить у клопотанні накласти арешт на вказане майно.

Слідчий у судовому засіданні підтримав доводи клопотання, просив його задовольнити у повному обсязі.

Представник власника майна і власник майна у судовому засіданні заперечували щодо задоволення клопотання слідчого про арешт майна. При цьому представник власника майна зазначив, що ОСОБА_8 вже тривалий час мешкає окремо, вони розлучені, ОСОБА_5 жодного відношення до події немає.

Вислухавши учасників справи, дослідивши клопотання і додані до нього матеріали у їх сукупності, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлено, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України (кримінальне провадження №0003859).

У клопотанні слідчого про арешт майна зазначено підстави, у зв`язку з якими необхідно здійснити арешт і конкретизовано майно, що належить арештувати, тобто клопотання оформлене відповідно до вимог ст.171 КПК України. До матеріалів клопотання додані копії документів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, витяг з ЄРДР щодо кримінального провадження і долучені документи, що підтверджують обставини, викладені у клопотанні.

Відповідно до ч.1 ст.167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Аналіз змісту ст.168 КПК України свідчить, що тимчасово вилученим майном може вважатись майно, яке одержано в результаті: затримання особи в порядку, передбаченому ст.ст. 207, 208 цього Кодексу, обшуку, огляду.

Вилучені речі, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном (ч.7 ст.236 КПК України).

Таким чином, вирішення питання про те, чи є майно, яке потрапило до уповноваженої особи органу досудового розслідування, тимчасово вилученим, залежить від того, чи надавався дозвіл на його вилучення слідчим суддею.

Припинення статусу тимчасового вилученого майна передбачено лише шляхом накладення арешту або його повернення.

Статтею 169 КПК України визначено вичерпний перелік підстав для повернення тимчасового вилученого майна, а саме: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених ч.5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 КПК; 4) у разі скасування арешту.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається: 1) з метою забезпечення збереження речових доказів, 2) спеціальної конфіскації, 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Статтею 84 КПК України передбачено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, а оскільки є підстави вважати, що в подальшому дане майно речовий доказ може бути відчужено, продано чи приховано, є необхідність у накладанні на нього арешту.

Арешт майна, яке має ознаки речового доказу, по суті являє собою форму забезпечення доказів, є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Слідчим суддею встановлено, що існують підстави, визначені у ст.170 КПК України, для накладення арешту на зазначене у клопотанні майно, оскільки на цій стадії досудового розслідування, для встановлення обставин, які мають суттєве значення для даного кримінального провадження за ч.2 ст.365 КК України необхідно провести ряд слідчих (розшукових) дій, в іншому випадку докази можуть бути втрачені.

Виходячи з того, що перелік вилученого майна повністю охоплюється ухвалою слідчого судді від 25 червня 2025 року про дозвіл на проведення обшуку і постановою слідчого вилучений мобільний телефон визнаний речовим доказом по справі, суд знаходить доводи власника майна і її представника такими, що не впливають на доцільність задоволення клопотання слідчого про арешт майна.

Враховуючи вищевикладене, а також виправдані інтереси держави, пов`язані з порушенням загальносуспільних інтересів, з урахуванням принципу розумності і співрозмірності обмеження права власності в результаті накладення арешту, слідчий суддя дійшов переконання, що незастосування даного заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до зникнення або втрати майна, зазначеного у клопотанні слідчого чи настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Керуючись ст.ст.84, 98, 169, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання старшого слідчого в ОВС першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) ТУ ДБР у м. Мелітополі ОСОБА_3 , погоджене з прокурором відділу протидії порушенням прав людини у правоохоронній та пенітенціарній сферах Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0003859 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, задовольнити.

Накласти арешт на майно, яке було вилучене 27.06.2025 року при проведенні обшуку квартири АДРЕСА_2 , а саме мобільний телефон марки Redmi model: 2312DRA50G, imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 .

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала слідчого судді, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду. У разі якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Ухвала підлягає негайному виконанню з моменту проголошення. Подання апеляційної скарги не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя Комунарського районного суду

м.Запоріжжя ОСОБА_1