КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 26 травня 2025 року, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 22 квітня 2025 року, відносно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Івано-Франківськ, громадянина України, українця, одруженого, який має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, працюючого на посаді заступника голови Київської міської державної адміністрації з питань здійснення самоврядних повноважень, депутата Київської міської ради, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332, ч.ч. 1, 3 ст. 362 КК України,

за участі: прокурора захисників підозрюваного ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6
ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання заступника начальника відділу слідчого управління ГУНП в м. Києві ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_10 , та застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 , запобіжній захід у вигляді домашнього арешту, заборонено йому цілодобово залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за винятком необхідності залишити це житло з підстав наявності реальної загрози своєму життю або здоров`ю та покладено обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України строком до 20 червня 2025 року включно.

Не погоджуючись з таким рішенням, захисник ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Вважає оскаржувану ухвалу незаконною, через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

На думку апелянта підозра необґрунтована, а ризики, передбачені ст. 177 КПК України недоведені.

Зокрема, виклад фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, що наведений у клопотанні, не відповідає дійсності, а ОСОБА_6 не вчиняв дій, спрямованих на переправлення осіб, через державний кордон.

Так, ОСОБА_6 в період часу, описаний в повідомлені про підозру, був особою відповідальною за питання продовольчої безпеки, забезпечення продовольством та товарами першої необхідності, гуманітарної допомоги у м. Києві.

В той період часу в м. Києві існувала критична потреба в забезпеченні базових потреб населення (в т.ч. харчовими продуктами, ліками).

Крім того, починаючи з березня 2022 року на території України, в т.ч. в м. Києві, винник критичний дефіцит пального, що загрожував зупинкою діяльності комунальних та екстрених служб міста, а також неможливістю вчасної заправки спеціальної військової техніки Збройних Сил України в умовах повномасштабної збройної агресії.

На фоні паливного дефіциту Кабінет Міністрів України постановою від 16.03.2022 № 292 дозволив використовувати на території України пальне екологічного класу ЄвроЗ та екологічного класу Євро4 до припинення або скасування воєнного стану в Україні.

В той період часу перед ОСОБА_6 стояло завдання щодо оперативного розв`язання питань щодо забезпечення населення м. Києва необхідними товарами та пальним.

Одним із механізмів розв`язання таких проблем було швидке завезення на територію України гуманітарної допомоги та необхідних товарів (в т.ч. пального).

Зауважує, що ОСОБА_6 був уповноважений на прийняття рішень про виїзд за межі України водіїв, що здійснюють перевезення для потреб Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також медичних вантажів, вантажів гуманітарної допомоги автомобільними транспортними засобами, на підставі розпорядження Начальника Київської міської військової адміністрації ОСОБА_11 від 15.04.2022 № 502, який делегував свої повноваження щодо прийняття відповідних рішень та внесення відомостей про прийняті рішення до системи «Шлях» Державної служби України з безпеки на транспорті.

Всього ОСОБА_6 прийнято рішення про виїзд за межі України стосовно 151 особи, які забезпечили постачання територіальній громаді міста, а також військовим формуванням на її території сотень тонн медикаментів та харчових продуктів, тисяч одиниць військового одягу, обладнання та аксесуарів, сотень автомобілів

Попри те, що ОСОБА_6 виконав покладені на нього обов`язки, орган досудового розслідування проявив виключну однобічність в ході проведення досудового розслідування та з усіх рішень про виїзд за межі України, що приймались ОСОБА_6 , досліджував виключно обставини прийняття рішень щодо ТОВ «Глобальні технології та Ко», тобто одного з багатьох товариств, що зверталися до КМВА з цього приводу.

Саме ТОВ «Глобальні технології та Ко», яке зверталося з листами щодо внесення відомостей про працівників до системи «Шлях», декларувало свій намір завезення пального на територію України на бензовозах, якими мали керувати особи, анкетні дані яких були наведені товариством.

Також, орган досудового розслідування ігнорує той факт, що на ОСОБА_6 взагалі не покладались обов`язки щодо реєстрації заявок та проведення перевірки суб`єктів, які звертаються з пропозицією щодо завезення гуманітарної допомоги та інших критично важливих товарів

Також, ОСОБА_6 жодним чином не міг передбачати та контролювати обсяги продукції, що ввозилась водіями ТОВ «Глобальні технології та Ко», а також оцінити ризик неповернення окремих водіїв на територію України.

Оскільки усі діяння, що за версією органу досудового розслідування підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК, були вчинені з єдиним умислом (є продовжуваним злочином), то дії щодо внесення відомостей до системи «Шлях», вчинені з метою реалізації єдиного умислу не можуть кваліфікуватися за ознакою повторності.

Щодо відсутності ризиків, захисник зазначає наступне. ОСОБА_6 дійсно має законні підстави для перетину державного кордону під час воєнного стану і здійснював закордонні поїздки (службові відрядження) для виконання покладених на нього обов`язків. З огляду на наведене, належне виконання службових повноважень не може трактуватись як обставина, що зумовлює існування ризику позапроцесуальної поведінки особи.

На думку апелянта, в клопотанні ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду фактично обґрунтовується виключно тяжкістю інкримінованого кримінального правопорушення, правова кваліфікація якого викликає об`єктивні сумніви.

Більше того, попри очевидність того факту, що орган досудового розслідування здійснює дії спрямованні на притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності, він належним чином виконував всі процесуальні обов`язки, не ухилявся від явки до органу досудового розслідування в процесуальному статусі свідка та до слідчого судді в статусі підозрюваного.

Так, після допиту в статусі свідка в цьому кримінальному провадженні та після вручення клопотання ОСОБА_6 маючи можливість виїзду за кордон не використовував її (і не мав наміру використовувати) для переховування від органу досудового розслідування чи суду.

Разом із тим у клопотанні не зазначається чим обумовлюється можливість ОСОБА_6 вчиняти вплив на свідків та у кримінальному провадженні, та в чому полягає такий вплив якими засобами та методами досягається.

При цьому, ОСОБА_6 є чинним депутатом Київської міської ради та входить до складу постійної комісії Київської міської ради з питань регламенту, депутатської етики та запобігання корупції, що підтверджується відображенням відомостей з офіційного вебсайту Київської міської ради.

Однак, наявність обмежень, встановлених оскаржуваною ухвалою в частині застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, як такого, що повністю обмежує право на свободу ОСОБА_6 , прямо порушує його права та права мешканців (виборців) територіальної громади м. Києва на належне виконання повноважень депутата Київської міської ради та здійснення представницьких повноважень, що прямо гарантовані Законом України «Про статус депутатів місцевих рад».

Окрім інших порушень, слідчий суддя не визначила строку дії покладених на ОСОБА_6 обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК, та помилково визначила строк дії ухвали до 20 червня 2025 року, тобто поза межами строку досудового розслідування, що не відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Посилається на позитивні характеризуючі дані про особу підозрюваного, який має постійне місце проживання та власне житло, міцні соціальні зв`язки, утриманців, що підтверджується посвідченням батьків багатодітної сім`ї від 04.04.2022 серії БС № 316374.

Заслухавши доповідь судді, доводи підозрюваного та його захисників, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Слідчим управлінням Головного управлінням Національної поліції у м. Києві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 10 листопада 2022 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000575, за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332, ч.ч. 1, 3 ст. 362 ККУкраїни.

17 квітня 2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332, ч.ч. 1, 3 ст. 362 КК України.

21 травня 2025 року заступник начальника відділу слідчого управління ГУНП в м. Києві ОСОБА_9 , за погодженням із прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_10 , звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього до підозрюваного ОСОБА_6 із використанням електронних засобів контролю на два місяці.

Ухвалою слідчого судді Голосіїївського районного суду м. Києва від 22 квітня 2025 року клопотання слідчого задоволено та застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжній захід у вигляді домашнього арешту, заборонено йому цілодобово залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за винятком необхідності залишити це житло з підстав наявності реальної загрози своєму життю або здоров`ю та покладено обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України строком до 20 червня 2025 року включно.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування запобіжного заходу.

Згідно зі ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування, а також вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється.

При вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд згідно змісту вимог ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Розглядаючи клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу до підозрюваного слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу.

Як вбачається з ухвали слідчого судді та журналу судового засідання, на основі наданих слідчим матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя дослідив клопотання і матеріали, які його обґрунтовують та встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, якими є фактичні обставини, наведені у клопотанні слідчого з доданими до нього матеріалами.

Оцінюючи доводи та обставини, на які посилається орган досудового розслідування у клопотанні, слідчим суддею з`ясовано, що наведені у клопотанні дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332, ч.ч. 1, 3 ст. 362 КК України.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначено у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, необхідно прийняти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року).

Перевіряючи наявність обґрунтованої підозри в даному кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що сукупність матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, всупереч доводам апеляційної скарги.

Доводи сторони захисту щодо необгрунтованності підозри колегія суддів вважає непереконливими. При цьому, варто зазначити, що сукупність матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Крім того, наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, на даному етапі досудового розслідування свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332, ч.ч. 1, 3 ст. 362 КК України.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, у тому числі наявності або відсутності умислу в діях особи, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що висновки слідчого судді про їх існування є обґрунтованими з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, суворість можливого покарання за вчинені кримінальні правопорушення у разі визнання винним підозрюваного.

Зокрема, слідчим у клопотанні доведено, що підозрюваний ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, з огляду на усвідомлення підозрюваного невідворотності покарання за вчинені ним кримінального правопорушення, у разі визнання його винуватим.

Крім того, органом досудового розслідуванням встановлено, що підозрюваний під час дії воєнного стану, 11 разів виїжджав за межі території України, останній раз 08 вересня 2024 року, а відтак ОСОБА_6 , має підстави для перетину кордону та може безперешкодно його перетнути.

Зазначені обставини самі по собі можуть бути мотивом для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, що узгоджується із позицією ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» (рішення від 26.06.2001 заява № 33977/96), де зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, а також у рішенні ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» (рішення від 25.04.2000 заява № 31315/96), відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Також, ідозрюваний під час досудового розслідування шляхом погроз, змовляння, підкупу може схиляти свідків до дачі неправдивих показань, відмови від участі у кримінальному провадженні, що негативно вплине на хід досудового розслідування. Зокрема, підозрюваний обіймаючи посаду заступника голови КМДА може впливати на свідків у кримінальному правопорушенні, працівників КМДА, які є його підлеглими та на сьогоднішній день ще не допитані.

Окрім того, ОСОБА_6 також може впливати на свідків, яких вже допитано у ході досудового розслідування, з метою зміни ними своїх свідчень у подальшому під час розслідування та в майбутньому в суді.

При цьому, ОСОБА_6 може вчиняти дії спрямовані на знищення або спотворення доказів у даному кримінальному провадженні, збір яких на даний час слідством не завершено, що значно вплине на процес доказування вини підозрюваного.

На теперішній час у кримінальному провадженні не проведено увесь комплекс необхідних слідчих (розшукових) дій, не встановлено усі обставини, що мають значення для досудового розслідування, не встановлено усі місця зберігання предметів, та документів, що можуть бути використані як речові докази, не встановлено усіх осіб причетних до його вчинення.

Серед іншого у кримінальному провадженні перевіряється причетність низки інших осіб до вчинення вказаного кримінального правопорушення, у тому числі осіб, знайомих з підозрюваним. Враховуючи викладене, існують обґрунтовані підстави вважати, що підозрюваний може узгоджувати свої дії з невстановленими на даний час особами та таким чином намагатися не допустити викриття себе, а також встановлення обставин вчинення злочину.

Також підозрюваний, усвідомлюючи, що досудове розслідування перебуває в активній стадії та проводяться слідчі дії, спрямовані на встановлення персональних даних осіб, причетних до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, зможе сприяти переховуванню таких осіб від органу досудового розслідування, у тому числі керувати такою протиправною діяльністю та фінансувати її.

Колегія суддів не може погодитися з доводами захисту щодо відсутності існування ризиків у даному кримінальному провадженні, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, особу підозрюваного, його роль у даному кримінальному провадженні.

Доводи захисника, щодо позитивних характеризуючих даних про особу підозрюваного, який має постійне місце проживання та власне житло, міцні соціальні зв`язки, утриманців, що підтверджується посвідченням батьків багатодітної сім`ї від 04.04.2022 серії НОМЕР_1 , не є підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки не переважають можливих ризиків неправомірної його поведінки.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів погоджується з рішенням слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, який в повній мірі забезпечить виконання підозрюваним ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків.

Разом з цим, заслуговують на увагу доводи захисника щодо визначення ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу поза межами строку досудового розслідування.

Так, слідчий суддя, обґрунтовано застосував відносно ОСОБА_6 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, однак визначив строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу до 20 червня 2025 року, тобто поза межами строку досудового розслідування. Зважаючи на те, що ОСОБА_6 повідомлено про підозру 17 квітня 2025 року (а.с. 260-274, т. 1).

З приводу розгляду заяв про взяття підозрюваного ОСОБА_6 на поруки слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 180 КПК України особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Однак, наведене вище, зокрема, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, не дають підстав для висновку, що вказаний запобіжний захід - особиста порука, здатний гарантувати належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Подані депутатами Київської міської ради ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , та народними депутатами України ОСОБА_14 , ОСОБА_15 заяви про передачу на поруки ОСОБА_6 не підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, ухвала слідчого судді - скасуванню з постановленням нової ухвали, якою необхідно застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, строком до 17 червня 2025 року.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 182, 183, 194, 376 404, 405, 418, 422 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 ,- задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 22 квітня 2025 року, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання заступника начальника відділу слідчого управління ГУНП в м. Києві ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу Київської міської прокуратри ОСОБА_10 , про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 , запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, за виключенням необхідності отримання медичної допомоги та / або необхідності забезпечення особистої безпеки у період дії воєнного стану, шляхом перебування у захисних спорудах (бомбосховищах) на випадок оголошення повітряної тривоги.

Зобов`язати підозрюваного з`являтися за кожною вимогою суду чи органу державної влади протягом дії запобіжного заходу.

Роз`яснити підозрюваному, що, відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органів Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків, використовувати електронні засоби контролю.

Крім того, на підставі ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти на підозрюваного ОСОБА_6 , наступні обов`язки:

- не відлучатися з місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- утримуватися від спілкування із свідками у кримінальному провадженні;

- носити електронний засіб контролю.

Виконання ухвали покласти на орган Національної поліції за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_6 .

Контроль за виконанням ухвали покласти на старшого групи слідчих у даному кримінальному провадженні.

Строк дії ухвали про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 , запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту та покладення згаданих обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, визначити до 17 червня 2025 року.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Єдиний унікальний № 752/4711/23 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_19

Провадження № 11-сс/824/3752/2025 Доповідач: ОСОБА_1

Категорія ст.183 КПК України