Справа № 467/563/25
Провадження № 1-кп/467/91/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2025 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 (у режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 (у режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Арбузинка кримінальне провадження № 0000688, внесеного до ЄРДР 26 червня 2023 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Рафалівка Володимирецького району Рівненської області, громадянина України, маючого середню освіту, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , одруженого, маючого малолітню дитину, який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу за призивом під час мобілізації на посаді командира відділення управління взводу управління командира батареї 1 гаубичної самохідно-артилерійської батареї 41 гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону в/ч НОМЕР_1 та проходив військову службу за контрактом на посаді водія 2 міномета 2 мінометного взводу мінометної бригади військової частини НОМЕР_2 , раніше судимого:

-05 жовтня 2023 року Франківським районним судом м.Львова за ч.4 ст. 407 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 102000 грн.,

-16 квітня 2025 року Дубровицьким районним судом Рівненської області за ч.2 ст. 289 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, на підставі ч.1 ст. 71 КК України ухвалено покарання за вироком Франківського районного суду м.Львова за ч.4 ст. 407 КК України у виді штрафу у розмірі 102000 грн. виконувати самостійно,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

21 червня 2022 року солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації та проходячи службу на посаді командира відділення взводу управління командира батареї 1 гаубичної самохідно-артилерійської батареї 41 гаубичного самохідного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст.ст. 9, 11,16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п.п. 1, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, після завершення наданої наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 154 від 10 червня 2022 року відпустки за сімейними обставинами, не з`явився вчасно на службу без поважних причин у визначене місце служби поблизу с. Новоолександрівка Баштанського району Миколаївської області та незаконно перебував поза його межами, де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків з військової служби, до 20 лютого 2024 року.

Крім того, 24 травня 2024 року о 08 годині 30 хвилин солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи службу на посаді водія 2 міномета 2 мінометного взводу мінометної батареї військової частини НОМЕР_2 , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст.ст. 9, 11 ,16, 127-128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п. 1, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, самовільно залишив визначене місце служби у с-щі Арбузинка Первомайського району Миколаївської області та незаконно перебував поза його межами, де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків з військової служби, до 27 лютого 2025 року.

Викладене обвинувачення підтверджується сукупністю доказів, досліджених судом.

Допитаний у суді обвинувачений повністю визнав провину у вчиненні кримінального правопорушення, показав, що він був мобілізований до ЗСУ 24 лютого 2022 року та проходив на військову службу на посаді командира відділення взводу управління командира батареї 1 гаубичної самохідно-артилерійської батареї 41 гаубичного самохідного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 . 15 червня 2022 року йому надали відпустку, цього ж дня він поїхав до дружини у с.Дубровицьке, де у нього було весілля. Туди ж приїхав його старший брат, який був поранений. Побачивши стан здоров`я брата, він злякався і вирішив не повертатися на військову службу та залишився у с.Рафалівка, а потім поїхав у АДРЕСА_2 . Повернувся він на військову службу через ТЦК у лютому 2024 року до військової частини НОМЕР_2 водієм. У червні 2024 року він попрохав відпустку для поїздки до м.Рівне, де перебувала на лікуванні його дитина, однак командир його не відпустив. Тоді він поїхав без дозволу у с.Ясенець. Пізніше він подав заявку про повернення через додаток «Армія» і за направленням поїхав 21 лютого 2025 року до м. Київ до військової служби правопорядку. Там його направили до 46 бригади. Однак його вранці повернули до м.Умань, а далі привезли до ДБР 27 лютого 2025 року.

Крім визнання обвинуваченим своєї провини, його винуватість у вчиненому підтверджується також іншими доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Обвинуваченого ОСОБА_4 призвано на військову службу по мобілізації до військової частини НОМЕР_3 відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 8 від 26 лютого 2022 року (а.с.121).

Наказом командира військової частини НОМЕР_4 № 43 від 26 лютого 2022 року (по стройовій частині) солдата ОСОБА_4 призначено на посаду старшого навідника 1 гаубичної самохідно-артилерійської батареї військової частини НОМЕР_3 , зараховано до списків особового складу вказаної військової частини, поставлено на всі види забезпечення та з 26 лютого 2022 року він вважається таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою (а.с.96).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 96 від 13 квітня 2022 року (по стройовій частині) на солдата ОСОБА_4 покладено тимчасове виконання обов`язків командира відділення 1 гаубичної самохідно-артилерійської батареї 41 гаубичного самохідного артилерійського дивізіону з 13 квітня 2022 року ( а.с.133).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 118 від 05 травня 2022 року (по стройовій частині) солдата ОСОБА_4 призначено на посаду командира відділення взводу управління командира батареї 1 гаубичної самохідно-артилерійської батареї 41 гаубичного самохідного артилерійського дивізіону НОМЕР_5 окремої механізованої бригади (військова частина НОМЕР_1 ) та з 05 травня 2022 року він вважається таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою (а.с.134).

За змістом відпускного квитка № 114 від 11 червня 2022 року, виданого військовою частиною НОМЕР_1 , солдату ОСОБА_4 надана відпустка терміном на 10 днів з 11 червня 2022 року по 20 червня 2022 року (а.с. 97).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 169 від 25 червня 2022 року (по стройовій частині) солдата ОСОБА_4 , командира відділення взводу управління командира батареї 1 гаубичної самохідно-артилерійської батареї 41 гаубичного самохідного артилерійського дивізіону НОМЕР_5 окремої механізованої бригади військової частини НОМЕР_1 з 21 червня 2022 року знято з усіх видів забезпечення як такого, що 21 червня 2022 року не з`явився до місця проходження військової служби військової частини НОМЕР_1 після відпустки (а.с.135).

Витягом з наказу командиру в/ч НОМЕР_1 від 27 червня 2022 року № 433 призначено службове розслідування по факту неповернення військовослужбовця ОСОБА_4 у місце розташування підрозділу ( а.с. 99).

З матеріалів службового розслідування та акту службового розслідування вбачається, що обвинувачений не повернувся 21 червня 2022 року в район зосередження 1 гаубичної самохідно-артилерійської батареї 21 гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону після перебування у відпустці, його дії містять ознаки ч.5 ст. 407 КК України, призупинено виплату грошового забезпечення через неявку вчасно на службу без поважних причин (а.с.91, 89-95).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 198 від 24 липня 2022 року (по стройовій частині) ст.солдата ОСОБА_4 , командира відділення взводу управління командира батареї 1 гаубичної самохідно-артилерійської батареї 41 гаубичного самохідного артилерійського дивізіону НОМЕР_5 окремої механізованої бригади військової частини НОМЕР_1 , увільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження командира частини (а.с. 136).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 272 від 06 жовтня 2022 року (по стройовій частині) щодо ст.солдата ОСОБА_4 призупинено строк військової служби, вислуги років для призначення пенсії та вислуги у військовому званні ( а.с.137).

За наказом командира військової частини НОМЕР_6 № 44-РС від 02.03.2024 року (по особовому складу) солдата ОСОБА_4 призначено на посаду водія 2 міномета 2 мінометного взводу мінометної батареї військової частини НОМЕР_2 .

Наказом командира військової частини № 7073 № 64 від 04.03.2024 (по стройовій частині) його зараховано до списків особового складу вказаної військової частини, поставлено на всі види забезпечення та з 04.03.2022 він вважається таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою (а.с.213).

Витягом з наказу командиру в/ч НОМЕР_2 від 24 травня 2024 року № 241-АГД призначено службове розслідування стосовно причин, обставин та умов, що спричинили самовільне залишення військової частини НОМЕР_2 водієм 2 міномета 2 мінометного взводу мінометної батареї військової частини НОМЕР_2 солдатом ОСОБА_4 (а.с. 178).

З матеріалів службового розслідування вбачається, що 24 травня 2024 року під час шикування та перевірки наявності особового складу 2 мінометного взводу мінометної батареї військової частини НОМЕР_2 , був відсутній без поважних причин водій 2 міномета 2 мінометного взводу мінометної батареї військової частини НОМЕР_2 солдат ОСОБА_4 (а.с.185, 168-177).

Наказом командира військової частини № НОМЕР_7 № 64 від 24 травня 2024 року солдату ОСОБА_4 призупинено виплату грошового забезпечення з 24 травня 2024 року (а.с.182).

За наказом командира військової частини № НОМЕР_7 № 32-ОД від 02.06.2024 року за результатами службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_4 останній притягнутий до дисциплінарної відповідальності у виді суворої догани (а.с. 197).

Таким чином, суд прийшов до висновку, що провина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є доведеною та кваліфікує дії ОСОБА_4 по першому епізоду за ч. 5 ст. 407 КК України (в редакції Закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року) як самовільне залишення місця служби, вчинене в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби) та по другому епізоду за ч. 5 ст. 407 КК України (в редакції Закону № 3233-IX від 13 липня 2023 року) як самовільне залишення місця служби військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Положеннями ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Отже, згідно з положеннями ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому, є вчинення злочину особою повторно.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує те, що останній вчинив тяжкий злочин, раніше судимий, одружений, має на утриманні малолітню дитину, негативно характеризується за місцем служби, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, беручи до уваги досудову доповідь органу пробації, який прийшов до висновку про наявність високого ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та середнього ризику небезпеки для суспільства, вважає достатнім і доцільним для виправлення та перевиховання призначити йому покарання з застосуванням ч.4 ст. 70 КК України та ч.1 ст. 71 КК України до покарань, призначених попередніми вироками суду, у виді позбавлення волі з конфіскацією майна та штрафом.

Згідно п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші - після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст. 70, так і ст. 71 КК України: спочатку - за правилами ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього - за правилами ч. 4 ст. 70 КК України; потім - за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно - за сукупністю вироків.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 4 ст. 71 КК України, при призначенні покарання за сукупністю вироків суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. При цьому Остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Інкриміновані по даному кримінальному провадженню кримінальні правопорушення вчинені обвинуваченим у період з 21 червня 2022 року по 20 лютого 2024 року та у період з 24 травня 2024 року по 27 лютого 2025 року, тобто до ухвалення попереднього вирокуДубровицького районного суду Рівненської області від 16 квітня 2025 року, тому до призначеного за даним вироком покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України підлягає частковому приєднанню покарання за попереднім вироком у виді позбавлення волі з конфіскацією майна.

Крім цього, вироком Франківського районного суду м. Львова від 05 жовтня 2023 року обвинуваченого було засуджено за ч. 4 ст. 407 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 102000 грн.

На момент ухвалення даного вироку обвинувачений вказаний штраф не сплатив.

У спільній окремій думці суддів до постанови об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06 грудня 2021 року у справі № 243/7758/20 зазначається, що особлива ситуація виникає у разі коли невідбута частина покарання за попереднім вироком є основним покаранням у виді штрафу чи позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю. В такому випадку відповідно до ч. 3 ст. 72 КК таке основне покарання складанню за сукупністю вироків з іншими видами покарань не підлягає і виконується самостійно. У зв`язку з чим, суд спочатку повинен застосувати положення ст. 71 КК, визначивши остаточне покарання за сукупністю вироків, а потім на підставі ч. 3 ст. 72 КК ухвалити рішення про самостійне виконання такого покарання.

Тому, враховуючи викладене та те, що попереднім вироком Дубровицького районного суду Рівненської області від 16 квітня 2025 року не було вирішено питання про призначення покарання на підставі ст. 71 КК України щодо вироку Франківського районного суду м. Львова від 05 жовтня 2023 року, суд вважає, що при призначенні обвинуваченому остаточного покарання слід застосувати положення ст. 71 КК України та ч. 3 ст. 72 КК України.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому у виді тримання під вартою, слід залишити незмінним до набрання вироком законної сили.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарання за цим вироком та вирокомДубровицького районного суду Рівненської області від 16 квітня 2025 року призначити покарання у виді 6 (шести) років 2 (двох) місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків з урахуванням покарання, призначеного за вироком Франківського районного суду м.Львова за ч.4 ст. 407 КК України від 05 жовтня 2023 року, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 6 (шести) років 2 (двох) місяців позбавлення волі з конфіскацією майна та штрафу у розмірі 6000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 102000 (сто дві тисячі) грн., який виконувати самостійно на підставі ч.3 ст. 72 КК України.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу залишити без змін - тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з дня його затримання, тобто з 27 лютого 2025 року.

На вирок може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області.

Суддя ОСОБА_1