ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/8085/24 (1-кс/953/2845/25) Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/818/564/25 Суддя доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

представників

власників майна - адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції апеляційні скарги представників власників майна адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2025 року, якою задоволено клопотання прокурора про арешт майна у кримінальному провадженні №0001128 від 27.09.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 301 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою частково задоволено клопотання прокурора відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_8 про арешт майна по кримінальному провадженню за № 0001128 від 27.09.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 301 КК України.

Відповідно до ухвали накладено арешт, в тому числі, на майно:

яке вилучене 04.04.2025 під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон iPhone 13 IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , з сім карткою мобільного оператора «Лайф» НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - до скасування арешту у встановленому нормами КПК України порядку;

яке вилучене 04.04.2025 року під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: мобільний телефон iPhone 14 Pro imei 1: НОМЕР_4 , IMEI 2: НОМЕР_5 з сім карткою НОМЕР_6 , що належить ОСОБА_10 .

На зазначену ухвалу слідчого судді, представник власника майна адвокат ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_9 , подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати в частині накладення арешту на майно, а саме мобільного телефону iPhone 13 IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , з сім карткою мобільного оператора «Лайф» НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_9 та зобов`язати прокурора повернути вилучене майно власнику, тобто ОСОБА_9 .

В обґрунтування апеляційної скарги представник власника майна посилався на те, що під час розгляду клопотання судом першої інстанції було порушено строк розгляду клопотання передбачений ч.1 ст. 172 КПК України. Також вказував, що сторона захисту була позбавлена можливості ознайомитись з клопотанням і доданими до нього матеріалами. Також посилався на практику ЄСПЛ.

Поряд з цим, з апеляційною скаргою звернуся представник власника майна адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_10 , який, враховуючи доповнення до апеляційної скарги, просив ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна у цьому кримінальному провадженні.

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на фактичні обставини кримінального провадження, а також на те, що ОСОБА_10 не є учасником цього кримінального провадження. Вказував, що серед доданих до клопотання матеріалів досудового розслідування відсутні будь-які відомості про ОСОБА_10 , що свідчить про відсутність її зв`язку із цим кримінальним провадженням. Вважав, що суд першої інстанції поверхнево та без надання належної оцінки обставинам провадження, розглянув клопотання та ухвалив необґрунтоване рішення. Вважав, що стороною обвинувачення не надано доказів того, яке доказове значення у цьому кримінальному провадженні може мати мобільний телефон, який належить ОСОБА_10 . Вказував, що вилучений мобільний телефон, який належить ОСОБА_10 не може бути використаний, як доказ у цьому кримінальному провадженні. Поряд з цим вказував, що за вилученого телефону

В судове засідання в суд апеляційної інстанції прокурор не з`явився, про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив.

Враховуючи наведене, а також вимоги ч4 ст. 405 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі прокурора.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власників майна адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які підтримали вимоги своїх апеляційних скарг та просили їх задовольнити, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційноїскарги.

З матеріалів провадження вбачається, що слідчим відділом розслідувань особливо важливих справ та злочинів, учинених організованими групами, злочинними організаціями СУ ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.09.2023 за № 0001128 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 301 КК України.

05.03.2025 року слідчим суддею Київського районного суду м. Харкова постановлено ухвалу з дозволом на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 .

04.04.2025 року в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 було виявлено та вилучено мобільний телефон IPhone 13 з сім картою мобільного оператора «Лайф».

05.03.2025 року слідчим суддею Київського районного суду м. Харкова постановлено ухвалу з дозволом на проведення обшуку за знаходження онлайн порностудії, а саме у квартирі за адресою: АДРЕСА_2

04.04.2025 року в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_2 було виявлено та вилучено, в тому числі, мобільний телефон IPhone 14 Pro з сім картою.

05.04.2025 року прокурор звернувся до слідчого судді Київського районного суду м. Харкова з клопотанням, в якому просив накласти арешт на майно, вилучене 04.04.2025 року під час проведення обшуків, в тому числі, за адресами: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 .

В обґрунтування клопотання прокурор посилався на фактичні обставини цього кримінального провадження, а також зазначив, що вказане майно імовірно зберегло на собі сліди кримінального правопорушення, а також містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, що дає достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України та дає можливість накласти арешт на мано будь-якої фізичної або юридичної особи у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст. 170 КПК України.

Постановляючи ухвалу про задоволення клопотання прокурора, слідчий суддя суду першої інстанції мотивував таке рішення тим, що прокурором доведено, що вказане вище майно, вилучене під час обшуків, має значення для забезпечення цього кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді, оскільки рішення щодо задоволення клопотання прокурора ґрунтується на нормах чинного КПК України.

Відповідно до абз. 2 ч.5 ст. 171 КПКУ країни, у разі тимчасового вилучення майна підчас обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Відповідно до ч.1 ст. 172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідим суддею, судом не пізніше двох днів дня його надходження до суду.

Відповідно до відомостей, які містяться в матеріалах судового провадження вбачається, що згідно ухвал слідчого судді, обшук та вилучення майна відбулось 04.04.2025 року.

Відповідно до відомостей, які зазначені на поштовому конверті (арк. 178) вбачається, що прокурор 05.04.2025 року направив поштовою кореспонденцією клопотання разом із додатками до суду першої інстанції для розгляду.

Відповідно до відомостей протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду Київського районного суду м. Харкова від 10.04.2025 року вбачається, що клопотання прокурора надійшло до канцелярії суду 10.04.2025 року та було передано головуючому судді для розгляду.

Відповідно до відомостей оскаржуваної ухвали вбачається, що клопотання прокурора про арешт майна було розглянуто 11.04.2025 року.

Такі відомості, поза розумним сумнівом, свідчать про те, що прокурор дотримався строків подачі клопотання до слідчого судді суду першої інстанції, а слідчий суддя дотримався строків розгляду цього клопотання, що свідчить про необґрунтованість таких тверджень апелянта.

Крім того, відповідно до положень статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як зазначено в ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Матеріали клопотання про арешт майна свідчать про відповідність вилучених під час обшуків мобільних телефонів ознакам речових доказів, оскільки вони можуть містити на собі сліди скоєння кримінального правопорушення або інформацію щодо обставин вчинення злочину, яка має значення для цього кримінального провадження і ці обставини стануть предметом перевірки під час досудового розслідування.

Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає лише, чи може майно бути предметом або доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, або воно набуте злочинним шляхом чи є доходом від вчиненого злочину та чи містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Майно, на яке спрямоване кримінальне правопорушення підлягає арешту незалежно від того, хто є його власником, де знаходиться і незалежно від того, чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування запобіжного заходу, а саме: запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховування) на певне майно, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Вилучені, під час обушків, мобільні телефони підлягають арешту, оскільки не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню, оскільки існує можливість відчужити, змінити, переробити, зіпсувати, передати вказане майно іншим особам до закінчення досудового розслідування. Вимоги клопотання, на цьому етапі досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

Посилання в на відсутність правових підстав для арешту майна з підстав того, що вони не містять на собі слідів злочину не ґрунтуються на матеріалах провадження, оскільки вилучене під час проведення обшуків, майно, а саме мобільні телефони, відповідають критеріям, зазначеним в ст. 98 КПК України.

Поряд з цим належить врахувати, що постановою слідчого СУ ГУНП в Харківській області від 04.04.2025 року вилучені 04.04.2025 року під час обшуків, в тому числі, мобільні телефон визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0001128 від 27.09.2023 року (а.с. 167-177).

Разом з тим, накладення арешту на майно не позбавляє можливості зацікавлених осіб під час досудового розслідування надати всі необхідні відомості щодо його походження.

Крім того, належить врахувати, що власник майна не позбавлений процесуальної можливості звернутись до слідчого або прокурора з клопотанням про отримання відомостей, які містяться в арештованому телефоні, в тому числі про відомості про свого сімейного лікаря, а також відомості про особисті банківські рахунки.

Решта доводів, на які посилається в апеляційній скарзі представник власника майна - адвокат ОСОБА_11 також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки вони не спростовують правильність висновків зазначених в ній.

З урахуванням вказаних обставин та з метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження майна в цьому кримінальному провадженні, суд дійшов вірного висновку про наявність правових підстав щодо арешту майна, враховуючи можливість використання їх як доказу у кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Слідчий суддя на цій стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя суду першої інстанції, накладаючи арешт на вищевказане майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати необґрунтованими.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, ані власником майна, ані його представником не надано та колегією суддів не встановлено.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційної скарги.

Колегія суддів також враховує, що обраний судом захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, його межі у часі окреслені строками досудового розслідування, які в свою чергу чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України.

У подальшому, за наявністю певних процесуальних підстав та фактичних обставин, що можуть бути встановлені під час досудового розслідування, власник майна має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту і вилучене майно йому може бути повернуто, згідно положень ст. 174 КПК України.

За таких обставин, ухвала слідчого судді, відповідно до вимог ст. 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 98, 170, 171, 172, 376, 392, 395, 404, 405, 407 ч.3 п.1, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2025 року- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

.

Головуючий -

Судді: