Житомирський апеляційний суд
Справа №295/9998/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/324/25
Категорія ч.2 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю

секретаря: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8

потерпілих: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11

представника

потерпілих: ОСОБА_12

прокурора: ОСОБА_13

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000171 за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , прокурора Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_13 , потерпілого ОСОБА_9 на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 05 листопада 2024 року, яким засуджено

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Іванопіль Чуднівського району Житомирської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- за ч. 2 ст. 286 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 3 (три) роки обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Початок строку відбуття покарання ухвалено рахувати з моменту поміщення засудженого до кримінально-виконавчої установи відкритого типу.

Відповідно до ч.ч. 1, 7 ст. 72 КК України зрахувано ОСОБА_6 у строк покарання з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за два дні обмеження волі з 07.06.2019 року по 11.12.2019 року.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди та відшкодування матеріальних витрат, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 36 190 (тридцять шість тисяч сто дев`яносто) грн 85 коп., в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 300 000 (триста тисяч) грн.

Арешт на автомобіль КІА Соул р.н. НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_6 , ухвалено залишити в силі до вирішення питання щодо виконання судового рішення в частині цивільного позову.

Процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі 2826, 09 грн за проведення судових експертиз, відповідно до статті 124 КПК стягнуто з ОСОБА_6 .

Питання про речові докази вирішено згідно до ст. 100 КПК України і у цій частині вирок у апеляційному порядку не оскаржується.

ВСТАНОВИЛА:

Як встановив суд, 02.06.2019 близько 17 год 40 хв ОСОБА_6 керував технічно справним автомобілем КІА Soul, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в м. Житомирі по вул. Чуднівській зі сторони вул. Чумацький Шлях у напрямку виїзду з міста.

Керуючи у вказаний день та час зазначеним транспортним засобом та під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, що розташований навпроти буд. №120 вказаної вище вулиці, який позначений відповідним дорожнім знаком 5.35.1 «Пішохідний перехід», водій ОСОБА_14 в порушення вимог пунктів 1.7., 2.36), 12.3. та 18.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, не був особливо уважним до такої категорій учасників дорожнього руху, як пішоходи, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, при виникненні небезпеки для руху, у вигляді пішохода, якого він об`єктивно спроможний був виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, в результаті чого передньою правою частиною свого автомобіля здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_15 , яка перетинала проїзну частину в межах нерегульованого пішохідного переходу справа наліво відносно напрямку руху автомобіля.

В результаті даної ДТП пішохід ОСОБА_15 отримала тілесні ушкодження у вигляді: переломів кісток основи черепу, субарахноїдальних крововиливів, геморагічних забоїв речовини головного мозку та серця, рани волосяної частини голови, синців та саден тіла, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням її смерті.

Порушення водієм ОСОБА_6 вимог пунктів 1.7., 2.36), 12.3. та 18.1. Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року знаходиться у прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної події та її наслідками.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, а саме, порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_15 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати вирок в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 3 років обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. Просить на підставі ст.75,76 КК звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки.

Також сторона захисту просить відмовити у задоволенні цивільного позову та скасувати арешт на автомобіль, повернути його власнику.

В решті вирок залишити без змін.

Стверджує, що суд призначив ОСОБА_6 надто суворе покарання, а у вироку мотивував покарання лише думкою потерпілих.

Зазначає, що позовна заява подана не до всіх належних відповідачів, оскільки автомобіль був застрахований в СК «УПСК».

Захисник ОСОБА_8 наводить доводи, які є аналогічними апеляційній скарзі захисника ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі з доповненнями потерпілий ОСОБА_9 просить скасувати вирок в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 8 років позбавлення волі.

Також просить задовольнити цивільний позов у повному обсязі та стягнути з обвинуваченого моральну шкоду у розмірі 5 мільйонів гривень.

В решті вирок залишити без змін.

Стверджує, що суд призначив ОСОБА_6 надто м`яке покарання та не врахував наслідки ДТП.

Зазначає, що суд не врахував пояснення лікаря психіатра ОСОБА_16 , що ті ліки які приймав потерпілий, передбачені для людей, які близькі до суїциду.

Крім того, після постановленого вироку, він знову був змушений звернутися до психіатра, оскільки його стан знову погіршився завдяки незаконному та несправедливому вироку щодо обвинуваченого, який винен у смерті його дружини.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 4 років позбавлення волі. Просить зарахувати у строк відбування покарання період перебування ОСОБА_6 під цілодобовим домашнім арештом з 07.06.2018 по 07.08.2018 та з 15.10.2019 по 11.12.2019 з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

На переконання сторони обвинувачення, суд при призначенні покарання належним чином не врахував наслідки кримінального правопорушення, а саме наїзд на пішохода на пішохідному переході в світлу пору доби в межах населеного пункту з непоправними наслідками у вигляді загибелі потерпілої ОСОБА_15 .

Зазначає, що суд безпідставно визнав обставиною, яка пом`якшує покарання, негайний виклик обвинуваченим швидкої медичної допомоги, оскільки відповідно до п. 2.10.г) ПДР у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний вжити можливих заходів для надання домедичної допомоги потерпілим, викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, а в разі відсутності можливості вжити зазначених заходів звернутися по допомогу до присутніх і відправити потерпілих до закладу охорони здоров`я.

Таким чином, виклик швидкої медичної допомоги є прямим обов`язком водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, у зв`язку з чим визнання такої поведінки ОСОБА_6 обставиною, яка пом`якшує покарання, є, на переконання сторони обвинувачення, необґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого, захисників, які підтримали апеляційні скарги сторони захисту та заперечили щодо апеляційної скарги прокурора та потерпілого, пояснення прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та частково підтримав апеляційну скаргу потерпілого, потерпілих та їх представника, які підтримали апеляційну скаргу ОСОБА_9 та частково апеляційну скаргу прокурора, перевіривши матеріали провадження, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, апеляційна скарга потерпілого частковому задоволенню, а апеляційні скарги захисників не підлягають задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є обґрунтованими і законними та апелянтами не оспорюються.

Не оспорюється в апеляційних скаргах також правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами прокурора та потерпілого ОСОБА_9 про неправильне застосування судом при призначенні покарання обвинуваченому Закону України про кримінальну відповідальність та про м`якість призначеного покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно з ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Суд першої інстанції призначаючи ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.286 КК України, іншого, більш м`якого виду основного покарання не зазначеного в санкції вказаної статті, положень ст.ст. 65, 69 КК України в повній мірі не врахував.

Судом було враховано те, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, обставинами, які пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, надання допомоги потерпілій безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення шляхом негайного виклику швидкої допомоги.

Також враховано, що це кримінальне правопорушення з необережною формою вини, ОСОБА_6 вперше притягується до кримінальної відповідальності, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, одна з яких являється особою з інвалідністю, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, характеризується позитивно, намагався відшкодувати шкоду потерпілому в межах своїх можливостей.

Так, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції зосередився виключно на обставинах, що позитивно характеризують ОСОБА_6 та обставинах, які пом`якшують його покарання, а зокрема щирому каятті, активному сприянні розкриттю кримінального правопорушення, сімейному становищі.

Проте, поза увагою суду залишилася тяжкість вчиненого злочину, оскільки злочин, який вчинив ОСОБА_6 відноситься до категорії тяжких, обставини за яких вчинено злочин наїзд на пішохода на пішохідному переході в світлу пору доби в межах населеного пункту, наслідки вчиненого смерть молодої людини, думка потерпілих, які просили застосувати покарання виключно у виді позбавлення волі.

Крім того, суд прийшов до помилкового висновку, що виклик швидкої допомоги є обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_6 , оскільки відповідно до п. 2.10.г) ПДР у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний вжити можливих заходів для надання домедичної допомоги потерпілим, викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, а в разі відсутності можливості вжити зазначених заходів звернутися по допомогу до присутніх і відправити потерпілих до закладу охорони здоров`я.

Таким чином, виклик швидкої медичної допомоги є прямим обов`язком водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, у зв`язку з чим визнання такої поведінки ОСОБА_6 обставиною, яка пом`якшує покарання є помилковим.

Відповідно до ст.66 КК України щире каяття і активне сприяння розкриттю кримінально правопорушення являється однією обставиною, що пом`якшує покарання. Це означає, що вони не можуть враховуватись окремо для пом`якшення покарання.

Якщо особа щиро розкаялась, зізналась у вчиненому та допомогла слідству, це враховується комплексно як єдина обставина, яка впливає на призначення покарання.

Колегія суддів приходить до висновку, що у даному кримінальному провадженні наявна лише одна обставина, яка пом`якшує покарання ОСОБА_6 - щире каяття і активне сприяння розкриттю кримінально правопорушення.

Однак, для застосування положень ст.69 КК України необхідна наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції безпідставно застосував положення ст.69 КК України, а тому доводи апеляційних скарг прокурора та потерпілого про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність є слушними.

Що стосується апеляційних скарг захисників, то в них не наведено переконливих доводів про призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням положень ст.75 КК України.

При цьому, як видно з вироку, обставини, про які вказано у апеляційних скаргах захисників були враховані судом під час призначення ОСОБА_6 покарання за санкцією ч. 2 ст. 286 КК України.

Твердження захисників, що суд мотивував призначене покарання лише думкою потерпілих є помилковим, оскільки на переконання апеляційного суду суд її взагалі не врахував, так як потерпілі просили суворо покарати обвинуваченого та призначити йому покарання у виді позбавлення волі.

За таких обставин, враховуючи відсутність підстав для застосування ст. 69 КК України, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції, в частині призначеного покарання підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості та неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.

Призначаючи покарання за ч. 2 ст. 286 КК України, апеляційний суд врахувавши щире каяття і активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, дані, які характеризують обвинуваченого, сімейний стан, а також критичне відношення до скоєного, думку потерпілих, вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі без застосування ст.75 КК України, ближче до мінімальної межі санкції ч.2 ст.286 КК України.

Як вбачається з матеріалів справи, потерпілим ОСОБА_9 заявлено цивільний позов до ОСОБА_6 , в якому він просив суд стягнути з обвинуваченого матеріальну шкоду в розмірі 36 190, 85 грн. та моральну шкоду 5 000 000 грн.

Судом частково задоволено цивільний позов та стягнуто з ОСОБА_6 300 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 36 190,85 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Згідно з ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з ч.1 ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

При цьому суд зобов`язаний усебічно, повно й об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер і розмір витрат, зумовлених кримінальним правопорушенням, установити злочинний зв`язок між діянням і шкодою, що настала, і дати у вироку належну оцінку таким обставинам.

На думку колегії суддів, цих вимог закону при вирішенні цивільного позову у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 , а зокрема при визначенні грошового розміру відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції не дотримався в повній мірі.

Так, на думку апеляційного суду, судом першої інстанції при визначенні розміру моральної шкоди не враховано тяжкість та характер вчинених дій обвинуваченим, ступеня його вини та глибини душевних страждань, яких зазнав потерпілий внаслідок смерті дружини через дії обвинуваченого, а також їх тривалість, а тому вважає за необхідне збільшити розмір відшкодування моральної шкоди до 400 000 грн.

Що стосується вимог апеляційних скарг захисників про скасування арешту на автомобіль КІА Соул р.н. НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_6 , то апеляційний суд підстав для скасування арешту не вбачає, враховуючи, що підставою для арешту транспортного засобу суд визнав необхідність забезпечення цивільного позову, який було частково задоволено, а тому вказане рішення узгоджується з п.4 ч.2 ст. 170 КПК України.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405 407 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_13 задовольнити.

Апеляційну скаргу з доповненнями потерпілого ОСОБА_9 - задовольнити частково.

Вирок Богунського районного суду м. Житомира від 05 листопада 2024 року щодо ОСОБА_6 скасувати в частині призначеного покарання та цивільного позову щодо відшкодування моральної шкоди.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України - 4 (чотири) роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 на відшкодування моральної шкоди 400 000 (чотириста тисяч) грн.

В решті вирок залишити без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: