УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2025 року Слідчий суддя Володимирського міського суду Волинської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого СВ Володимирського РВП ГУНП у Волинській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000615 від 11.08.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України,

ВСТАНОВИВ

10.08.2025 року о 23.21 годині працівниками СРПП було зупинено автомобіль марки "ВАЗ 21130" під керуванням громадянки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жит. м. Виноградів, Закарпатської області, в салоні транспортного засобу перебувало двоє військослужбовців ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканці м. Харків, В/Ч НОМЕР_1 , які самовільно залишили територію військової частини. Вказані військовослужбовці через знайомих підшукали особу на ім`я ОСОБА_7 , який за відповідну оплату погодився вивезти їх з м. Володимир в Закарпатську область. Після обумовленої дати залишення військової частини, а саме 10.08.25 ОСОБА_7 направив в АДРЕСА_1 громадянку ОСОБА_4 , яка підібрала вказаних військовослужбовців поблизу полігону та намагалася вивезти з міста, однак була зупинена працівниками поліції. Повні обставини встановлюються.

11.08.2025 року, відомості про вказаний факт СВ Володимирського РВП ГУНП у Волинській області внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування № 0000615 від 11.08.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 408 КК України.

11 серпня 2025 року, в період часу з 06 години 50 хвилин по 05 годину 18 хвилин, в ході огляду місця події за адресою: Волинська область, Володимирський район, м. Володимир, вулиця Соборна, 6, було виявлено та вилучено автомобіль чорного кольору марки «ВАЗ» 21130, д.н.з НОМЕР_2 , та поміщено на майданчик тимчасово вилученого майна, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки 072115100:00:016:0200. Даний транспортний засіб відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_8

Слідчий вважає, що вилучений 11.08.2025 автомобіль має значення речового доказу у кримінальному провадженні № 0000615 від 11.08.2025, оскільки він може бути використаний як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тому є достатні підстави вважати, що він відповідає критеріям, зазначеним у ч. 1 ст. 98 КПК України.

Таким чином вилучений автомобіль підлягає арешту із забороною відчуження, розпорядження та користуванням, оскільки має значення речового доказу і на даний час у провадженні є необхідність у проведенні за його участі слідчих дій, що дозволить об`єктивно встановити обставини, які мають значення для кримінального провадження.

В іншому ж випадку, вказаний автомобіль що є речовим доказом у кримінальному провадженні, підлягатиме поверненню з подальшою неможливістю проведення необхідних слідчих дій.

Слідча в судове засідання не з`явилася, подала суду заяву про розгляд клопотання за її відсутності, підтримала заявлене нею клопотання та просила його задовольнити.

Власник майна ОСОБА_8 та володілець майна ОСОБА_4 в судове засідання також не з`явилися, про дату час та місце розгляду клопотання повідомлялися належим чином.

Згідно з ч. 1 ст. 172 КПК України неприбуття вказаних осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Вивчивши клопотання слідчого, дослідивши долучені до нього документи, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Згідно ст.ст. 131, 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавленні за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження (ч.1 ст.170 КПК України).

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Положення зазначеної вище норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

При цьому, ч.2 вищезгаданої ст.170 КПК України, визначає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Разом із тим, відповідно до ч. 2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати : 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні... ; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння ...; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

В свою чергу, п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України встановлює, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Зі змісту клопотання слідчого про накладення арешту видно, що метою накладення арешту на автомобіль є збереження такого майна як речового доказу. Однак слідчий конкретно мету та правову підставу арешту майна не обґрунтував, а лише поверхово послався на положення ст. 170 КПК України, яка загалом визначає поняття, підстави та мету накладення арешту на майно.

В той же час клопотанням слідчого та наданими до нього матеріалами підтверджується, що досудове розслідування здійснюється за ч.4 ст. 408 КК України (дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини або місця служби з метою ухилитися від військової служби, а також нез`явлення з тією самою метою на службу у разі призначення, переведення, з відрядження, відпустки або з лікувального закладу).

Згідно витягу з ЄРДР 10.08.2025 року о 23.21 годині працівниками СРПП було зупинено автомобіль марки "ВАЗ 21130" під керуванням громадянки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жит. м. Виноградів, Закарпатської області, в салоні транспортного засобу перебувало двоє військослужбовців ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканці м. Харків, В/Ч НОМЕР_1 , які самовільно залишили територію військової частини. Вказані військовослужбовці через знайомих підшукали особу на ім`я ОСОБА_7 , який за відповідну оплату погодився вивезти їх з м. Володимир в Закарпатську область. Після обумовленої дати залишення військової частини, а саме 10.08.25 ОСОБА_7 направив в АДРЕСА_1 громадянку ОСОБА_4 , яка підібрала вказаних військовослужбовців поблизу полігону та намагалася вивезти з міста, однак була зупинена працівниками поліції.

За таких обставин, на переконання слідчого судді, в даному слідчим не доведено того, що автомобіль, яким керувала ОСОБА_4 , та на який слідчий просить накласти арешт, відповідають встановленим законом критеріям речового доказу, та, як наслідок, не доведено необхідності накладення арешту на вказане майно.

На підставі наведеного слідчий суддя дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання слідчого про арешт майна.

Керуючись ст.ст.170-174 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання слідчого СВ Володимирського РВП ГУНП у Волинській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000615 від 11.08.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України.

Відповідно до ч.3 ст.173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Копію ухвали не пізніше наступного робочого дня після її постановлення направити слідчому та власнику майна.

Слідчий суддя ОСОБА_1