Номер провадження: 11-кп/813/1684/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши матеріали кримінального провадження №0000809 від 11.06.2024 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 17.04.2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.153 КК України,

встановив:

На розгляді Приморського районного суду м.Одеси перебуває кримінальне провадження №0000809 від 11.06.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.153 КК України.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 17.04.2025 року задоволено клопотання прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_7 та обвинуваченому ОСОБА_6 продовжений строк тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» на 60 (шістдесят) днів до 15.06.2025 року включно, без визначення розміру застави.

Мотивуючи прийняте рішення суд першої інстанції послався на те, що на теперішній час не зменшились існуючи ризики, передбачені п.п.1 - 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а тому лише запобіжний захід у виді тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , та покласти на обвинуваченого обов`язок утриматись від спілкування з потерпілою та свідками у даному кримінальному провадженні.

Захисник наголошує про не врахування судом існування у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків та постійного місця проживання в м.Одесі, разом із матір`ю пенсіонеркою та сестрою, яка є інвалідом.

Захисник звертає увагу, що за весь час досудового розслідування обвинувачений не переховався від органу досудового розслідування та не перешкоджав кримінальному провадженню.

Також захисник наголошує, що на теперішній час судовий розгляд кримінального провадження фактично не здійснюється, оскільки потерпіла разом з матір`ю перебувають за межами України, а суд тривалий час не має можливості допитати потерпілу.

За таких обставин, захисник вважає, що в даному кримінальному провадженні запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту повною мірою зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Іншими учасниками кримінального провадження ухвала суду не оскаржується.

Відповідно до вимог ст.422-1 КПК розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Захисник ОСОБА_5 та прокурор, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явились. При цьому, захисник надіслала клопотання, в якому просила провести судове засідання без її участі та без участі обвинуваченого. Апеляційну скаргу просила задовольнити в повному обсязі.

Прокурор про причини неявки апеляційний суд не повідомив.

За наведених обставин, враховуючи положення ч.4 ст.405, ч.4 ст.422-1 КПК апеляційний розгляд проведено за відсутності учасників кримінального провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина 1 ст.404 КПК України (далі - КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ч.1 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Колегією суддів встановлено, що на розгляді в Приморському районному суді м.Одеси перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000809 від 11.06.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.153 КК України

Оскарженою ухвалою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки суд першої інстанції дійшов висновку про те, що на теперішній час не зменшились ризики, які були підставою для застосування до обвинуваченого найсуворішого запобіжного заходу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду, з огляду на таке.

Передбачений ч.3 ст.153 КК України злочин, відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, за який у разі доведеності вини ОСОБА_6 , останньому може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 7 років.

Беручи до уваги тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, апеляційний суд вважає, що на теперішній час продовжує існувати ризик того, що ОСОБА_6 може здійснити спроби переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Апеляційний суд враховує, що в розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, на теперішній час у кримінальному провадженні не були здійсненні всі дії, що передбачені процедурою судового розгляду для повного, об`єктивного та всебічного дослідження всіх обставин справи, зокрема суд має безпосередньо допитати свідків та потерпілу, а також дослідити всі докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження.

Оскільки наразі судовий розгляд триває, не зменшився і продовжує існувати ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК, а саме, що перебуваючи на свободі ОСОБА_6 матиме можливість здійснювати вплив на свідків та потерпілу, які під час досудового розслідування надали викривальні показання відносно нього.

При цьому колегія суддів враховує положення ч.4 ст.95 КПК, яка передбачає, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.

За таких обставин ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК на теперішній час не зменшились і продовжують існувати.

Апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченої кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Оцінюючи викладені обставини в їх сукупності апеляційний суд дійшов висновку про те, що на даному етапі судового розгляду лише винятковий запобіжний захід у тримання під вартою є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_8 та запобігатиме існуючим ризикам.

Враховуючи викладене, доводи сторони захисту про наявність підстав для застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту є необґрунтованими.

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про неможливість перебування ОСОБА_6 під вартою за станом здоров`я.

Таким чином, на теперішній час обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК, які є перешкодою для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинуваченого, як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, не встановлено.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання обвинуваченого під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.331 КПК.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого, які б були підставою для скасування оскарженої ухвали та зміни запобіжного заходу на більш м`який.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду.

Пунктом 1 частини 3 статті 407 КПК встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 197, 199, 376, 404, 405, 406, 407, 419, 422-1, 532 КПК, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 17.04.2025 року, якою в кримінальному провадженні №0000809 від 11.06.2024 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4