Справа № 524/3709/20
Провадження № 1-кп/524/38/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2025 року Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області у складі головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

захисника: ОСОБА_4

обвинуваченого: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Кременчука Полтавської області клопотання прокурора Кременчуцької окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001371 від 21.04.2020 року відносно вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 187 ч.3 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

29.05.2025 року в провадження Автозаводського районного суду м.Кременчука надійшло клопотання прокурора Кременчуцької окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строків тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , так як ризики, передбачені ст. 177 КПК України існують до теперішнього часу, а саме, обвинувачений ОСОБА_5 може ухилитись від явки до суду, так як вчинив особливо тяжкий злочин проти власності, також може знищити або спотворити будь-які речі або документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, знаходячись на волі може незаконно впливати на свідків, які не допитані у судовому засіданні, вчинити інше кримінальне правопорушення,так як немає міцних соціальних зв`язків,має місце реєстрації на тимчасово окупованій території,потерпіла ОСОБА_6 неодноразово у попередніх судових засіданнях повідомляла , про погрози з боку співмешканки обвинуваченого ОСОБА_5 на її адресу, тому прокурор просить суд продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, без внесення застави.

Суд вислухавши думку учасників судового процесу, захисника ОСОБА_4 , який заперечує проти задовлення клопотання прокурора, просить суд застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід не пов`язаний із позбавленням волі, оскільки ризики, передбачені ст.177 КПК України прокурором не доведені , по справі потерпіла допитана,сторона захисту потерпілій ніяких погроз не виказувала , обвинувачений ОСОБА_5 як внутрішньо переміщена особа має місце проживання у м. Полтава , обвинуваченого ОСОБА_5 , який підтримав думку свого захисника, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Кримінальне провадження, відносно вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 187 ч.3 КК України надійшло в провадження Автозаводського районного суду м.Кременчука 22.06.2020 року.

Відповідно до ч.2 ст.31 КПК України (в редакції від 03.07.2020 року) кримінальне провадження в суді першої інстанції щодо злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років, здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів.

Так як санкція ч.3 ст.187 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років, розгляд справи згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи визначено у складі колегії суддів, а саме головуючого судді ОСОБА_1 і суддів: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Згідно п.5 листа Верховного Суду № 1/0/2-22 від 03.03.2022 року "Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану" у разі неможливості у визначений КПК України строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою його може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою ст. 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально.

Як вбачається із довідки головного спеціаліста по роботі з персоналом ОСОБА_9 від 30.05.2025 року,член колегії , суддя Автозаводського районного суду м.Кременчука ОСОБА_8 з 29.05.2025 року по 30.05.2025 року перебуває у частині щорічної відпустки згідно наказу №05-05.29 від 26.05.2025 року ( а.с.176 т. 4) і відповідно неможливо за вищевказаних обставин розглянути колегією суддів питання продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого, тому суд з урахуванням листа Верховного Суду №1/0/2-22 від 03.03.2022 року "Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану", приходить до висновку про можливість розгляду клопотання прокурора Кременчуцької окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 одноособово головуючим по справі суддею ОСОБА_1 .

Згідно ст. 331 ч.1 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ст.331 ч.3 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Так, двомісячний строк тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, застосований ухвалою Автозаводського районного суду м.Кременчука від 03.04.2025 року спливає 01.06.2025 року.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальнее обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Статтею 17 Закону України«Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обгрунтоване та підлягає задоволенню оскільки на даний час ризики та обставини, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 не змінилися та продовжують існувати.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні умисного кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів та за вчинення якого, у разі визнання обвинуваченого ОСОБА_5 винним, останньому загрожує покарання за ст. 187 ч.3 КК України у виді позбавлення волі строком від 7 до 12 років з конфіскацією майна, обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків, він не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей та осіб похилого віку немає, офіційно не працює, має місце реєстрації на тимчасово окупованій території, тому може ухилитись від явки до суду , немає постійного джерела доходу, також потерпіла ОСОБА_6 неодноразово у попередних судових засіданнях акцентувала увагу суду на тому, що обвинувачений ОСОБА_5 через свою співмешканку їй погрожує, щоб вона змінила показання по справі, тому суд вважає, що існують ризики того, що знаходячись на волі обвинувачений ОСОБА_5 може незаконно впливати на потерпілу та свідків, які не допитані у судовому засіданні, вчинити інше кримінальне правопорушення, переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Враховуючи характер інкримінованого обвинуваченому злочину, дані про його особу, те, що відповідно до ч.3 ст.95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо отримав під час судового засідання, суд приходить до висновку, що ризики та обставини відповідно до ст.ст.177,178 КПК України, які враховував суд при обранні та продовженні відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді гримання під вартою, на сьогодні не зменшилися та продовжують існувати.

Таким чином, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам протиправної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 .

Приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини га основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в п.35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», суд вважає необхідним продовжитий щодо обвинуваченого винятковий вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення відсутності визначених вище ризиків.

Таким чином, виходячи з положень КПК України та враховуючи матеріали справи, які свідчать, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_5 , необхідно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою.

На даній стадії процесу судом не допиті свідки та не досліджені матеріали провадження.

Даних про те, що обвинувачений ОСОБА_5 не може утримуватися в умовах СІЗО, суду не надано.

Тому, суд приходить до висновку про необхідність продовження строку застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ще на 60 днів, а саме з 30.05.2025 року до 28.07.2025 року включно.

Вирішуючи клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід , не пов`язаний із позбавленням волі , то суд, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини враховує, що ризики, які дають підстави вважати, що обвинувачений може не виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки, є реальними та триваючими, вони виключають можливість скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , а альтернативні запобіжні заходи, як вище зазначив суд не забезпечать достатній рівень гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого. Також вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу, але стороною захисту вищевказане положення закону не було виконане.

Згідно положень ст. 183 ч.4 п.1 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Оскільки злочин у якому висунуте органами досудового розслідування обвинувачення ОСОБА_5 вчинений із погрозою застосування насильства, то суд вважає не визначати у даному кримінальному провадженні при розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою заставу.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.06.2019 р. по справі №3-208/2018, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Керуючись ст.ст. 331 ч.3, 369, 372, 392, 394 ч.5, ст. 395 ч.2 п. 1-1 КПК України, суд , -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Кременчуцької окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів, а саме з 30.05.2025 року до 28.07.2025 року включно.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 із тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід , не пов`язаний із позбавленням волі відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором.

Головуючий суддя: ОСОБА_10