ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1460/25 Справа № 205/1411/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000009 від 11 січня 2024 року, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 лютого 2025 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, який має середню освіту, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 354 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок суду змінити з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, на підставі ст. ст. 96-1, 96-2 КК України застосувати спеціальну конфіскацію до грошових коштів в сумі 1500 доларів США. В іншій частині вирок суду - залишити без змін.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, не заперечуючи доведеність винуватості ОСОБА_9 у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення, правильність кваліфікації його дій за ч 1 ст 354 КК України, законність та справедливість за видом та розміром призначеного обвинуваченому покарання, у той же час вказує, що судом першої інстанції при ухваленні вироку помилково не було застосовано положення ст.ст. 96-1, 96-2 КК України та не було вирішене питання про спеціальну конфіскацію у власність держави предмету кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 354 КК України, - грошових коштів в сумі 1500 доларів США, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

В апеляційній скарзі захисник просить оскаржуваний вирок суду в частині призначеного покарання змінити та призначити обвинуваченому більш м`яке покарання у виді штрафу в межах санкції статті обвинувачення.

Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги вказує, що призначене його підзахисному покарання є надмірно суворим, не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого,а при його призначенні судом було проігноровано заяву захисника про призначення покарання у виді штрафу.

Вважає, що судом першої інстанції при призначенні покарання не було враховано, що ОСОБА_9 раніше не судимий, є внутрішньо переміщеною особою, має на утриманні неповнолітню доньку та малолітнього сина, а також мати, яка є інвалідом ІІ групи, на обліку у лікаря нарколога або психіатра не перебуває.

Також ОСОБА_9 є фізичною особою - підприємцем, його діяльність пов`язана з виготовленням та використанням у сільському господарстві безпілотних літальних апаратів (дронів). Він неодноразово надавав допомогу представникам ЗСУ у виготовленні та ремонті дронів, та відповідно включений до реєстру волонтерів.

На переконання захисника, більш м`яке покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових правопорушень і не буде становити надмірний тягар для останнього.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 354 КК України, та призначене йому покарання у виді обмеженням волі на строк 1 рік.

Вирішені питання про процесуальні витрати, заходи забезпечення кримінального провадження, долю речових доказів, зокрема 15 купюр номіналом 100 доларів США кожна, на загальну суму 1.500, 00 доларів США, вирішено конфіскувати у власність держави на підставі ст. 100 КПК України.

ОСОБА_9 визнано винуватим та засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 354 КК України, за наступних обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, які в апеляційному порядку не оспорюються.

Так, згідно наказу генерального директора Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №4» Дніпровської міської ради ОСОБА_10 №135-ОС від 03.04.2023 ОСОБА_11 переведено на посаду завідувача відділення, лікаря-рентгенолога відділення інтервенційної кардіології та реперфузійної терапії з рентгенохірургічним блоком вказаного лікувального закладу.

Згідно статуту Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №4» Дніпровської міської ради затвердженого наказом департаменту охорони здоров`я населення Дніпровської міської ради №745 від 26.12.2023 - п. 1.1 «Комунальне некомерційне підприємство «Міська клінічна лікарня №4» Дніпровської міської ради є закладом охорони здоров`я - комунальним унітарним некомерційним підприємством, що надає послуги спеціалізованої медичної допомоги будь-яким особам у порядку та на умовах, установлених законодавством України та цим Статутом» п. 3.1. «Основною метою створення підприємства є надання спеціалізованої медичної допомоги в порядку та обсягах, установлених чинним законодавством України».

Відповідно до посадової інструкції завідувача відділення, лікаря-рентгенолога відділення інтервенційної кардіології та реперфузійної терапії з рентгенохірургічним блоком Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №4» Дніпровської міської ради затвердженої генеральним директором ОСОБА_10 від 03.04.2023, в його функціональні обов`язки входить зокрема виконання наступних завдань: п. 1.3. Мета роботи завідувача, лікар-рентгенолог Відділення - забезпечувати організацію на рівні галузевих стандартів надання пацієнтам діагностичної, лікувальної, реабілітаційної, консультативної, профілактичної допомоги з безперервним підвищенням їхньої якості та ефективності догляду за пацієнтами; завідувач, лікар-рентгенолог Відділення: ??п. 2.1. Керується чинним законодавством України про охорону здоров`я, про запобігання корупції та нормативно правовими актами, що визначають діяльність органів управління та закладів охорони здоров`я, організацію хірургічної та терапевтичної допомоги; ??п.2.3. Забезпечує госпіталізацію з обов`язковим особистим оглядом пацієнтів і контролем правильності та повноти заповнення необхідної документації; ??п. 2.6. Здійснює тимчасову заміну лікарів Відділення, у разі їх відсутності; п. 2.7. У разі необхідності, виконує функції лікаря Відділення відповідно до положень та норм законодавства України; Завідувач, лікар-рентгенолог Відділення має право: п. 3.8. Підписувати документи в межах своєї компетенції.

Тобто, ОСОБА_12 перебуваючи на посаді завідувача відділення, лікаря-рентгенолога відділення інтервенційної кардіології та реперфузійної терапії з рентгенохірургічним блоком Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №4» Дніпровської міської ради, у розуміння ч. 3 ст. 18 КК, не є службовою особою.

У невстановлений час, але не пізніше 11.01.2024 (більш точний час не встановлено) у ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виник кримінально-протиправний умисел, спрямований на підкуп працівника підприємства, з метою незаконного отримання виписки з медичної картки амбулаторного хворого за результатами лікувально-діагностичного процесу, із встановленим відповідним діагнозом, який не відповідає дійсному стану здоров`я, для подальшого використання у отриманні ним інвалідності під час проведення медико-соціальної експертизи, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_9 переслідуючи свій кримінально-протиправний умисел, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, 11.01.2024 приблизно о 12 годині 00 хвилин (більш точний час не встановлено), прибув до відділення інтервенційної кардіології та реперфузійної терапії з рентгенохірургічним блоком Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №4» Дніпровської міської ради, за адресою: м. Дніпро, вул. Ближня, буд. 31.

У подальшому, ОСОБА_9 , реалізуючи свій кримінально - протиправний умисел, спрямований на підкуп працівника підприємства, піднявся на другий поверх Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №4» Дніпровської міської ради та зайшовши до робочого кабінету, де перебував завідувач відділення, лікар-рентгенолог відділення інтервенційної кардіології та реперфузійної терапії рентгенохірургічним блоком ОСОБА_12 , звернувся до останнього та дізнавшись що він уповноважений на складання, підписання та видачу виписки з медичної картки амбулаторного хворого із встановленим відповідним діагнозом за результатами лікувально-діагностичного процесу, виявив бажання отримати вказаний документ, який не відповідає його дійсному стану здоров`я, та у розмові із ОСОБА_13 висловив намір про надання йому неправомірної вигоди, вчинивши таким чином пропозицію надання неправомірної вигоди у вигляді грошових коштів, працівнику підприємства який не є службовою особою за вчинення нею в інтересах того, хто пропонує таку вигоду, дії з використанням становища яке він займає.

Того ж дня, а саме 11.01.2024 ОСОБА_12 звернувся із заявою до УСБУ в Дніпропетровській області про пропозицію надання йому неправомірної вигоди у вигляді грошових коштів від ОСОБА_9 , за отримання виписки з медичної картки амбулаторного хворого за результатами лікувально-експертизи.

У подальшому, 15 січня 2024 приблизно о 12 годині 00 хвилин ОСОБА_9 , продовжуючи реалізовувати свій кримінально-протиправний умисел, спрямований на підкуп працівника підприємства, достовірно знаючи, що він є особою яка за станом здоров`я не має підстав для отримання інвалідності під час проведення медико-соціальної експертизи, прибув до відділення інтервенційної кардіології та реперфузійної терапії з рентгенохірургічним блоком Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №4» Дніпровської міської ради, за адресою: м. Дніпро, вул. Ближня, буд. 31, для зустрічі із ОСОБА_13 , та надання неправомірної вигоди працівнику підприємства який не є службовою особою, за вчинення нею в інтересах того, хто надає таку вигоду, дії з використанням становища яке він займає.

У той же день, а саме 15.01.2024 приблизно о 12 годині 18 хвилин, ОСОБА_9 знаходячись в ординаторській на другому поверсі у відділенні інтервенційної кардіології та реперфузійної терапії з рентгенохірургічним блоком Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №4» Дніпровської міської ради, за адресою: м. Дніпро, вул. Ближня, буд. 31 реалізуючи свій кримінально - протиправний умисел спрямований на підкуп працівника підприємства, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, надав ОСОБА_14 у власних інтересах неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів у сумі 1500 (одна тисяча п`ятсот) доларів США, що на момент вчинення правопорушення згідно курсу НБУ становить 56 757 (п`ятдесят шість тисяч сімсот п`ятдесят сім) гривень 90 (дев`яносто) копійок, за складання, підписання та видачу виписки з медичної картки амбулаторного хворого, за результатами лікувально-діагностичного процесу, із встановленим відповідним діагнозом, який не відповідає дійсному стану здоров`я.

. Дії ОСОБА_9 у цій частині судом у вироку кваліфіковано за ч. 1 ст. 354 КК України за ознаками підкупу працівника підприємства, тобто пропозиції та надання неправомірної вигоди працівнику підприємства, який не є службовою особою, за вчинення нею в інтересах того, хто пропонує та надає таку вигоду, дії з використанням становища, яке він займає.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора який підтримав апеляційну скаргу прокурора та заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника; захисника, який підтримав свою апеляційну скарга та не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів з урахуванням положень ст. 404 КПК України, згідно із якими суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, прийшла до наступного.

Так, висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження, правильність кваліфікації дій ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 354 КК України, доведеність його вини ніким з учасників судового розгляду в апеляційному порядку не оспорюються, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції не переглядаються.

Аналізуючи апеляційні доводи прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, допущеного судом першої інстанції при вирішенні питання про речові докази, колегія суддів вважає їх такими, що знайшли підтвердження у межах апеляційного розгляду.

Так, згідно із ч. 1 ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 2, п. 3 ч. 1 ст. 96-2 КК України, спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення, або були предметом кримінального правопорушення.

Юридичною підставою для застосування судом спеціальної конфіскації є норми статей 96-1, 96-2 КК України, а не санкції статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. При цьому резолютивна частина вироку обов`язково має містити посилання на вказані норми кримінального закону.

Як вбачається з матеріалів справи та оскаржуваного вироку, грошові кошти в сумі 1500 доларів США використовувалися обвинуваченим при вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а саме були предметом вчинення злочину та призначалися для підкупа працівника підприємства, тобто для пропозиції та надання неправомірної вигоди працівнику підприємства, який не є службовою особою, за вчинення ним в інтересах того, хто пропонує та надає таку вигоду, дії з використанням становища, яке він займає.

Таким чином, питання про подальшу долю вказаних коштів підлягало вирішенню в порядку спеціальної конфіскації на підставі ст. ст. 96-1, 96-2 КК України, а вирішення його у загальному порядку, передбаченому ст. 100 КПК України для речових доказів, належить вважати помилковим.

За правилами ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у випадках, що прямо зазначені у вказаній нормі закону, а також в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

На думку колегії суддів, зміна правової підстави вилучення у ОСОБА_9 майна на спеціальну конфіскацію його становище не погіршує.

При цьому суд апеляційної інстанції зважає на те, що спеціальна конфіскація не входить до переліку кримінальних покарань, визначеного ст. 51 КК України, та рішення про неї згідно ч. 4 ст. 374 КПК приймається разом з рішеннями щодо речових доказів і документів. Таким чином, її належить вважати спеціальною формою розпорядження грошима, цінностями та іншим майном, що відповідають ознакам ч. 1 ст. 96-2 КК, а отже застосування спеціальної конфіскації не може розцінюватись як призначення обвинуваченому більш суворого покарання.

Крім того, з положень п. 3 ч. 1 ст. 408 КК України випливає, що виправлення помилки, допущеної судом першої інстанції, яка стосується лише майнових інтересів обвинуваченого та не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення, здійснюється шляхом зміни вироку навіть у тому випадку, якщо при цьому майнові інтереси обвинуваченого зазнають додаткових обмежень.

Також приймається до уваги, що при застосуванні спеціальної конфіскації майнові інтереси обвинуваченого ОСОБА_9 не зазнають істотних змін порівняно із оскаржуваним вироком, оскільки відбувається не більше, ніж уточнення правової підстави, з якої відповідне майно у будь-якому випадку вибуває з його володіння.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги захисника, що стосуються суворості призначеного обвинуваченому покарання, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною 1 ст. 65 КК передбачено, що суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, санкція ч. 1 ст. 354 КК України передбачає покарання у виді штрафу від ста до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, або громадських робіт на строк до ста годин, або виправних робіт на строк до одного року, або обмеження волі на строк до двох років, або позбавлення волі на той самий строк.

У постанові Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 182/9765/14-к зазначено, що призначаючи покарання, суд має вивчити та врахувати, зокрема, посткримінальну поведінку винної особи, з метою додержання принципу справедливості при призначенні покарання та відповідного мотивування обраної міри покарання у вироку суду.

Колегією суддів встановлено, що при призначенні ОСОБА_9 покарання судом вимоги ст. ст. 50, 65 КК України не було виконано у повній мірі.

Так, судом було правильно встановлено характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно ст. 12 КК України є нетяжким корупційним злочином; дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря, психіатра та нарколога не перебуває, має зареєстроване місце проживання; відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Разом із тим, належної оцінки цим відомостям суд першої інстанції не надав та прийшов до передчасного висновку про необхідність призначення ОСОБА_9 покарання у виді обмеження волі, що є одним з найбільш суворих за видом з числа передбачених санкцією ч. 1 ст. 354 КК України.

Не погоджуючись із таким рішенням, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про необхідність та достатність призначення за ч. 1 ст. 354 КК України саме покарання у виді обмеження волі на строк один рік - передчасними, а саме покарання надмірно суворим.

При цьому враховується, що ОСОБА_9 є особою молодого віку та має статус внутрішньо переміщеної особи; одружений, має на утриманні малолітню дитину та неповнолітню дитину, а отже обтяжений міцними соціальними зв`язками; раніше не судимий, вперше вчинив нетяжкий злочин та відомості про причетність його до будь-якої іншої протиправної діяльності, ніж інкримінована у цьому провадженні, відсутні; є фізичною особою-підприємцем та включений до реєстру волонтерів антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації (а.с. 72); надає допомогу ЗСУ в ремонті розвідувальних дронів, за що відзначений подякою командира військової частини НОМЕР_1 .

На переконання колегії суддів, наведені обставини у сукупності свідчать про те, що антисоціальна спрямованість ОСОБА_9 не є стійкою, його особа не являє значної суспільної небезпеки, а мета кримінального покарання може бути досягнута щодо нього застосуванням менш суворого за видом покарання, не пов`язаного із позбавленням волі, шляхом залучення його до суспільно корисної праці.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_9 покарання у виді громадських робіт строком на 100 годин, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню.

Підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_9 із визначенням його у виді штрафу, як про це просить захисник, колегія суддів не вбачає, оскільки таке покарання за видом є очевидно неспіврозмірним вчиненому діянню внаслідок м`якості.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 задовольнити.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Вирок Новокодацького районного суду м. Дніпра від 04 лютого 2025 року щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 354 КК України, змінити.

Вважати ОСОБА_9 засудженим за ч. 1 ст. 354 КК України до покарання у виді 100 (ста) годин громадських робіт.

Грошові кошти в сумі 1500 доларів США, які передано на зберігання до УФЗБО ГУНП України в Дніпропетровській області, - конфіскувати у власність держави на підставі ст. ст. 96-1, 96-2 КК України.

В іншій частині вирок суду - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4