Справа № 192/1286/25
Провадження № 1-і/192/5/25
Ухвала

Іменем України

11 червня 2025 року

Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду у селищі Солоному Солонянського району Дніпропетровської області клопотання прокурора Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону у кримінальному провадженні № 0000213 від 14 квітня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Крутому Солонянського району Дніпропетровської області, є громадянином України, має повну середню освіту, військовозобов`язаний, не працює, не одружений, малолітніх та неповнолітніх дітей, інших осіб на утриманні не має, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на теперішній час утримується у Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)», раніше не судимий,

обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

встановив:

У провадженні суду перебуває кримінальне провадження № 0000213 від 14.04.2025 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

11 червня 2025 року до суду надійшло клопотання прокурора, у якому прокурор просить продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 в умовах його утримання у Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань № 4» Управління державної пенітенціарної служби у Дніпропетровській області строком на 60 днів без визначення розміру застави.

У підготовчому судовому засіданні прокурор клопотання підтримала, обґрунтовує його тим, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 187 КК України, а саме: розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, вчинене в умовах воєнного стану. Для досягнення мети і завдань кримінального провадження, на даний час виникла необхідність у продовженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно. Така потреба обумовлена наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В обґрунтування продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого покладається необхідність запобігання спробам:

- переховуватися від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України), що підтверджується, тим у ОСОБА_4 стійкі соціальні зв?язки та обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 8 років до 15 років, а також у зв?язку з тим, що останній являється особою раніше судимою за вчинення корисливих злочинів, розуміючи тяжкість вчиненого ним злочину, що йому загрожує, у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від суду з метою уникнення покарання, оцінивши негативні наслідки переховування як менш несприятливі, ніж обмеження, пов?язані з триманням під вартою як запобіжним заходом або відбуванням покарання. Обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності;

- незаконно впливати на потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України), що підтверджується тим, що обвинувачений має мотив та можливість вплинути на потерпілого та свідків, оскільки ОСОБА_4 знає місце його проживання. Також ризик незаконного впливу на потерпілого залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України. Тобто ризик впливу на потерпілого існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від потерпілого та дослідження їх судом;

- п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжувати кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується, тобто раніше неодноразово судимий за злочини проти власності, крім того на даний час обвинувачений самовільно залишив військову частину.

Розглядаючи можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, враховуючи викладене, відповідно до приписів ст. 183 КПК України, альтернативні запобіжні заходи не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_4 , зважаючи на наявність негативних даних, які характеризують його особу та які заслуговують на увагу, а також посилюють ризики у кримінальному провадженні. При цьому застосований запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості інкримінованих діянь, а встановлені ризики є дійсними та триваючими, а тому на даний час виключається можливість зміни запобіжного заходу на більш м?який.

Неможливість застосування запобіжних заходів у вигляді особистого зобов`язання, домашнього арешту та особистої поруки відносно обвинуваченого пов?язана з тим, що вказані запобіжні заході будуть не достатніми для запобігання вищевказаним ризиками та в умовах воєнного стану обраний запобіжний захід має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Крім того, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення особливо тяжкого злочину. Обвинувачений не має захворювань, що включені до додатку № 13 «Перелік хвороб, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання», затвердженого наказом Міністерства охорони здоров?я № 1348/5/572 від 15.08.2014 «Про затвердження Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі», тобто він є особою, яка не має протипоказань до утримання під вартою.

Приймаючи до уваги положення п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, ураховуючи, що ОСОБА_4 обвинувачується в особливо тяжкому злочині, передбаченому 4 ст. 187 КК України, підстави для визначення розміру застави відсутні.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, потребує від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватись суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв?язки з державою, у якій його переслідують. Суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Так, в рішенні «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, згідно з яким тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, інтересу що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої особи.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, може переховуватися від суду, впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про неможливість запобіганням цим ризикам шляхом застосування більш м?яких запобіжних заходів.

Захисник проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечував, посилався на те, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України є мінімальним, інших ризиків немає, його підзахисний має постійне місце проживання, з місць позбавлення волі звільнився близько 12 років тому, вчиняти інші правопорушення не буде, впливати на потерпілого та свідків не збирається. Захисник вважав за можливе застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Обвинувачений підтримав свого захисника, проти того, що самовільно залишив військову частину не заперечував.

Заслухавши прокурора, захисника та обвинуваченого, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Порядок продовження строку тримання під вартою встановлений статтею 199 КПК України. За змістом п. 1 ч. 3 цієї статті, звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема, обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, а саме у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому в умовах воєнного стану.

16 квітня 2025 року ухвалою слідчого судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області до ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, починаючи з 22 години 10 хвилин 14 квітня 2025 року до 22 години 10 хвилин 11 червня 2025 року включно.Слідчий суддя дійшов висновку, що прокурором доведено існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд вважає, що на теперішній не зменшився та продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування обвинуваченого від суду, враховуючи, що в обвинуваченого відсутні міцні соціальні зв`язки, він не одружений, не має на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей, інших осіб, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна.

Суд також вважає, що наявний ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, я саме вчинення іншого кримінального правопорушення, враховуючи, що, як вбачається з пояснень прокурора, та не заперечується обвинуваченим, він, будучи військовослужбовцем, незаконно відсутній на військовій службі. Окрім того, за змістом ухвали слідчого судді, ОСОБА_4 негативно характеризується за місцем мешкання.

Разом з тим, суд відхиляє доводи прокурора на обґрунтування клопотання про те, що обвинувачений раніше був судимий за злочини проти власності, оскільки з повідомленням самого прокурора, попередні судимості ОСОБА_4 є погашеними.

Що стосуються посилання прокурора на наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконного впливу обвинуваченого на потерпілого та свідків, то суд вважає, що такий ризик прокурором не доведений, оскільки жодних доказів такого ризику суду не надані.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і ці ризики, враховуючи зазначені вище обставини, є високими.

Судом не встановлено обставин, які давали б підстави для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в тому числі і домашнього арешту, особистої поруки або особистого зобов`язання.

Стосовно доводів сторони захисту, то, на думку суду, вони не спростовують наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Тому, суд вважає, що продовження тримання під вартою обвинуваченого є виправданим. Такий запобіжний захід відповідає завданням кримінального провадження, встановленим обставинам, особі обвинуваченого, меті застосування запобіжного заходу запобіганню зазначеним ризикам та забезпеченню належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

З врахуванням того, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину із погрозою застосування насильства, суд не визначає розмір застави.

Отже, оскільки прокурором доведено, наявність ризиків, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, клопотання прокурора підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 199 КПК України, суд

постановив:

Задовольнити клопотання прокурора Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_6 про продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави.

Строк тримання під вартою ОСОБА_4 продовжити до 06 серпня 2025 року включно.

Строк дії ухвали встановити до 06 серпня 2025 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1