Справа №201/5731/25
Провадження № 1-кс/201/2147/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2025 року м. Дніпро

Слідчий суддя Соборного районного суду міста Дніпра ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в залі Соборного районного суду міста Дніпра клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 18 листопада 2024 року у справі 201/14222/24 (провадження № 1-кс/201/5005/2024),

УСТАНОВИВ:

До Соборного районного суду міста Дніпра надійшло клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 18 листопада 2024 року у справі 201/14222/24 (провадження № 1-кс/201/5005/2024), яким заявник просить суд скасувати арешт квартири за адресою: АДРЕСА_1 , накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська у справі 201/14222/24 (провадження № 1-кс/201/5005/2024).

В обґрунтування клопотання посилається на те, що 18 листопада 2024 року ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська у справі 201/14222/24 (провадження №1-кс/201/5005/2024) клопотання прокурора Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000049 від 18.06.2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 362 КК України - задоволено. Накладено арешт на об`єкт нерухомого майна (квартиру) за адресою: АДРЕСА_1 . Як з`ясовано з самого рішення, правовою підставою накладення такого арешту є п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, тобто збереження речових доказів. Сторона захисту вважає зазначений арешт таким, що підлягає скасуванню судом як такого, що порушує права власника вказаного майна через його необґрунтованість та таким, в подальшому застосуванні якого відпала потреба, з огляду на те, що жодній особі внаслідок начебто шахрайських дій з квартирою за адресою: АДРЕСА_1 будь-якої шкоди не спричинено, жодну особу потерпілим не визнано, а правочин щодо квартири не визнано недійсним, реєстрація права власності за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не скасована, та більше того такі питання, органом досудового розслідування навіть не ініціювалися. Крім того, заявниця вказує, що арешт квартири, протягом всього часу досудового розслідування, а саме 5 місяців, так і не утворило ані предмету злочину, ані засобу доведення чиєїсь вини у його скоєнні, отже, вочевидь, потреби в подальшому застосуванні такого заходу як його арешт абсолютним чином немає. Враховуючи вищенаведене, заявниця вважає, що зважаючи на наслідки розслідування кримінального провадження №0000049, на теперішній час, в подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт, нерухомого майна (квартиру) за адресою: АДРЕСА_1 відпала потреба, і безпідставне обмеження тріумвірату права власності власника вочевидь порушує гарантовані Конституцією України права.

Заявник у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, відповідно до якої просила розглянути клопотання про скасування арешту без її участі, зазначила, що клопотання підтримує та просить задовольнити.

Представник Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час судового засідання був повідомлений належним чином, надав до суду заяву, у якій зазначив, що на даний час у кримінальному провадженні відпала потреба у накладенні арешту на дане майно, а також просив розглянути подане клопотання без його участі та винести рішення на розсуду суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання за відсутності осіб, що не з`явилися.

Слідчий суддя, перевіривши клопотання представника заявника та додані до нього документи, приходить до висновку, що клопотання про скасування арешту майна підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Так, у судовому засіданні встановлено, що у провадженні СВ ВП №2 Дніпровського РУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000049 від 18.06.2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 190, ч.1 ст. 362 КК України.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 18 листопада 2024 року по справі № 201/14222/24, провадження № 1-кс/201/5005/2024 клопотання прокурора Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000049 від 18.06.2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 190, ч.1 ст. 362 КК України, задоволено. Накладено арешт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000049 від 18.06.2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 190, ч.1 ст. 362 КК України, у вигляді заборони на відчуження, розпорядження та користування об`єктом нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Заборонено органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, а саме: суб`єктам державної реєстрації прав: виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, в тому числі нотаріусам здійснювати будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які дії стосовно приватизації або набуття права власності на майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів щодо нерухомого майна, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна установлено, що власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_3 .

Постановою прокурора Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра про виділення матеріалів досудового розслідування в окреме кримінальне провадження та визначення підслідності від 10.06.2025 р. виділено з матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000049 від 18.06.2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 190, ч.1 ст. 362 КК України, матеріали досудового розслідування за фактом заволодіння невстановленими особами шляхом шахрайства, діючих в умовах воєнного стану, нерухомим майном, об`єктом нерухомого майна (квартирою) за адресою: АДРЕСА_1 , чим завдали значної матеріальної шкоди потерпілому, в окреме кримінальне провадження за № 0000055 від 10.06.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України згідно з додатками, відповідно до опису виділених матеріалів досудового розслідування.

Постановою старшого слідчого СВ відділу поліції №2 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області від 11.06.2025 року кримінальне провадження за № 0000055 від 10.06.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, закрито на підставі п.2 ч.1 ст284 КПК України, у зв`язку із не встановленням у ході досудового розслідування обставин, які б вказували на ознаки шахрайства та відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Згідно ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження визначено захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Як передбачено ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

З ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2024 року у справі №201/14222/24, вбачається, що арешт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000049 від 18.06.2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 190, ч.1 ст. 362 КК України, накладено з метою забезпечення кримінального провадження та можливого використання майна як доказу у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Статтею 214 КПК України визначено, що досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а така процесуальна заборона як арешт майна застосовується до вичерпного кола суб`єктів указаного у ст. 170 КПК України.

Відповідно до цієї норми така заборона стосується підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру. Крім того, арешт може бути накладено за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину.

Пунктом 13 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.04.2013р. № 223-559/0/4-13 «Про деякі питання здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження» встановлено, що розгляд питання щодо скасування заходів забезпечення кримінального провадження здійснюється у порядку, передбаченому статтями 147, 158, 174 КПК. Слідчий суддя скасовує ці заходи забезпечення лише у випадках: визнання доводів особи, яка не була присутня при прийнятті рішення про накладення грошового стягнення, щодо безпідставності застосування такого заходу обґрунтованими. Рішення за результатами розгляду клопотання про скасування ухвали про накладення грошового стягнення оскарженню не підлягає; надходження від підозрюваного/обвинуваченого, його захисника, законного представника, іншого власника чи володільця майна клопотання про скасування повністю або частково арешту майна, якщо зазначені особи: 1) не були присутні при розгляді питання про арешт майна; 2) доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу минула потреба; 3) доведуть, що арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до п. 2.6 Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року при накладенні арешту на майно слід перевіряти наявність - належних підстав для арешту майна; - доказів, що вказують на вчинення особою чи особами, на майно яких слідчий просить накласти арешт, кримінального правопорушення; - встановлення розміру шкоди та питання щодо наявності цивільного позову, та співрозмірність обмеження права власності; - відповідність клопотання слідчого вимогам ст. 171 КПК; - чи накладається арешт на майно особи, яка не є підозрюваним у кримінальному провадженні.

Відповідно до численних рішень Європейського суду з прав людини, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 КПК України слідчий суддя під час кримінального провадження не може одночасно виконувати функції державного обвинувачення, захисту і судового розгляду. Так, функції з доведення обґрунтованості поданого клопотання, наявності підстав для його задоволення процесуальним законом покладено виключно на ініціатора такого клопотання, в даному випадку - власника майна, разом з тим сторона обвинувачення у випадку не згоди з даним клопотанням зобов`язана належним чином її теж обґрунтувати. Відтак слідчий суддя розглядає клопотання на підставі тих доказів, які слідчому судді і представлені. При цьому, жоден учасник не був позбавлений можливості надати їх безпосередньо в судовому засіданні.

Викладені обставини свідчать, про те, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Отже, жодних доказів, які б спростовували доводи клопотання заявника та підтверджували обставини, які є підставою для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, слідчим, прокурором до суду не надано, у зв`язку із чим слідчий суддя, виходячи з принципу змагальності сторін у кримінальному провадженні, приходить до висновку, що доводи, зазначені в клопотанні, є обґрунтованими.

А тому, аналіз наявних у розпорядженні слідчого судді матеріалів, свідчить про відсутність на даний час підстав для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, а так само, розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, та наслідки арешту майна для третіх осіб.

З огляду на викладене, зважаючи на те, що кримінальне провадження за № 0000055 від 10.06.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, закрито на підставі п.2 ч.1ст.284 КПК України, у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення постановою слідчого, необхідність у запобіганні подальшого відчуження цього майна відсутня, питання про зняття арешту вирішено не було, сторона обвинувачення не має заперечень проти задоволення даного клопотання, а подальше існування вказаного арешту майна порушуватиме права його власника та не буде відповідати принципам розумності та справедливості, слідчий суддя дійшов висновку про те, що потреба в арешті майна відпала, а клопотання про скасування арешту майна підлягає задоволенню.

Відповідно до роз`яснень пункту 13 листа ВССУ №223-558/0/4-13 від 05.04.2013 року, рішення за результатами розгляду клопотання про скасування ухвали про арешт майна, на відміну від ухвали слідчого судді про арешт майна або відмову у ньому (п.9 ч.1ст.309 КПК), оскарженню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 173, 174, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 18 листопада 2024 року у справі 201/14222/24 (провадження №1-кс/201/5005/2024) - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 18 листопада 2024 року у справі № 201/14222/24 (провадження № 1-кс/201/5005/2024) у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000049 від 18.06.2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 190, ч.1 ст. 362 КК України, на об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно ч. 3 ст. 169 КПК України, слідчий, прокурор після отримання судового рішення про відмову в задоволенні або про часткове задоволення клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, судового рішення про повне або часткове скасування арешту тимчасово вилученого майна повинні негайно вжити заходів щодо виконання судового рішення та направити повідомлення про його виконання слідчому судді.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1