У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів

судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваної ОСОБА_5 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Новоодеського районного суду Миколаївської області від 1 травня 2025 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000263.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,

підозрювана ОСОБА_5 ,

захисник ОСОБА_6 .

Короткий зміст рішення слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді Новоодеського районного суду Миколаївської області від 1 травня 2025 року відносно підозрюваної ОСОБА_5 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 27.06.2025 р. включно, з визначенням застави у розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 605 600 грн., у разі внесення якої з покладенням на підозрювану ОСОБА_5 обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою; не відлучатися з Миколаївської області без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи, контактних даних; утримуватись від спілкування із ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою обрати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання або домашнього арешту. Визначити заставу у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Узагальнені доводи апелянта.

Захисник ОСОБА_6 зазначає, що органом досудового розслідування не доведено існування обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого їй кримінального правопорушення, а також існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Захисник звертає увагу на те, що за поясненнями ОСОБА_5 , вона виконувала лише свою роботу, і будь-якої грошової винагороди їй не пропонувалось, крім того, за місцем її мешкання та роботи, грошових коштів не вилучалось, а тому відсутні докази на доведення вчинення нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Апелянт вважає, що скільки до ЄРДР не вносились дані про вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, тому всі докази отримані органом досудового розслідування є недопустимими.

На думку апелянта, ризик переховування підозрюваної від слідства та суду ґрунтується лише на тяжкості інкримінованого їй кримінального правопорушення, що є недопустимим, разом з тим, ОСОБА_5 раніше не судима, одружена, має постійне місце мешкання, позитивно характеризується за місцем мешкання та роботи у військовій частині НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , хворіє, перенесла у 2022 році операцію, має неповнолітню доньку 2007 року народження, доглядає за батьками похилого віку.

Захисник вважає, що обраний відносно підозрюваної розмір застави є непомірним для підозрюваної, без урахування її майнового стану та даних про її особу, і, в даному випадку, відносно ОСОБА_5 можливо визначити заставу у мінімальних розмірах визначених ст. 182 КПК України.

Обставини, встановлені слідчим суддею.

Слідчим відділу СУ ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000263, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що, за наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) ОСОБА_10 № 95 від 05.04.2023 р., ОСОБА_11 прийнято з 06.04.2023 р. на роботу на посаду лікаря-психіатра неврологічного кабінету поліклініки військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до посадової інструкції лікаря психіатра поліклініки в/ч НОМЕР_1 , затвердженої 30.12.2024 р. командиром військової частини НОМЕР_1 полковником медичної служби ОСОБА_12 та підписаної начальником поліклініки військової частини НОМЕР_1 капітаном медичної служби ОСОБА_13 , з якою ОСОБА_5 ознайомлена під підпис, остання, з поміж іншого: зобов`язана проводити амбулаторний прийом, обстеження, диспансеризацію, лікування хворих; повсякденно в призначений час оглядати і виконувати діагностичні та лабораторні маніпуляції хворим; проводити відбір та направляти на госпіталізацію, проводити підготовку до планової госпіталізації (виконання необхідних лабораторних, рентгенологічних та інших досліджень) та направляти їх на військово-лікарську комісію; приймати участь у роботі військово-лікарської комісії поліклініки; приймати участь у проведенні заходів у відповідності з планом приведення медичної служби на функціонування в умовах особливого періоду; має право, з поміж іншого, контролювати роботу персоналу по виконанню функціональних обов`язків; приймати рішення щодо переводу хворих у профільні відділення за показаннями за відсутності начальника поліклініки; несе відповідальність, з поміж іншого, за дотримання трудової дисципліни та правил внутрішнього розпорядку особовим складом поліклініки; за халатне відношення до виконання посадових обов`язків, передбачених даною інструкцією.

Тобто, ОСОБА_5 , обіймаючи посаду лікаря-психіатра неврологічного кабінету поліклініки військової частини НОМЕР_1 , постійно виконувала обов`язки, пов`язані з адміністративно-господарськими та організаційно-розпорядчими функціями, а за такого, відповідно до примітки 1 до ст. 364 КК України, є службовою особою.

В період часу з 25.03.2025 р. по 29.04.2025 р., ОСОБА_5 маючи корисливий умисел на незаконне збагачення за рахунок одержання неправомірної вигоди від військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 , усвідомлюючи протиправність свого діяння, діючи за попередньою змовою групою осіб, вчинила корупційне правопорушення за наступних обставин.

З 14.01.2025 р. по 12.04.2025 р., військовослужбовець військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_8 , перебував на лікуванні у КНП «Миколаївський обласний клінічний Госпіталь Ветеранів Війни» МОР, розташованому за адресою: м. Миколаїв, вул. Київська, 1, з діагнозом розрив заднього рога медіального меніску.

25.03.2025 р. ОСОБА_8 , розуміючи, що стан його здоров`я не поліпшується, а термін лікування завершується, зателефонував наглядно знайомому військовослужбовцю військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_9 , з метою одержання консультацій та збору необхідних документів, з метою продовження лікування. В ході телефонної розмови ОСОБА_8 повідомив ОСОБА_9 про необхідність продовження лікування, оскільки стан здоров`я не поліпшувався, та попросив надати консультації з приводу продовження лікування та збору необхідних документів.

У цей же час, у ОСОБА_9 , який розумів, що ОСОБА_8 необхідне продовження лікування, виник злочинний умисел, направлений на незаконне збагачення за рахунок ОСОБА_8 шляхом одержання від останнього неправомірної вигоди. З цією метою, ОСОБА_9 , в ході розмови з ОСОБА_8 повідомив останнього, що може посприяти у продовженні або відкритті нового лікарняного на будь який строк у КНП «Миколаївській обласний клінічний Госпіталь Ветеранів Війни», однак зазначив про необхідність надання йому неправомірної вигоди у сумі 30 000 грн. за вчинення таких дій.

У свою чергу ОСОБА_8 , розуміючи, що самостійно він не зможе одержати необхідний пакет документів для продовження лікування або його взагалі випишуть з лікарні без надання необхідного лікування, погодився на пропозицію ОСОБА_9 та домовився зустрітись з останнім 01.04.2025 р.

31.03.2025 р. ОСОБА_8 , обдумавши слова ОСОБА_9 , розуміючи, що він проходить лікування у зв`язку із отриманим пораненням під час участі у стримані збройної агресії РФ на території України, має право на проходження такого лікування без надання будь-кому неправомірної вигоди, усвідомивши, що надаючи неправомірну вигоду ОСОБА_9 сам вчинить кримінальне правопорушення, звернувся із відповідною заявою до правоохоронних органів.

01.04.2025 р. ОСОБА_8 , діючи під контролем правоохоронних органів, за попередньою домовленістю з ОСОБА_9 зателефонував останньому та домовився зустрітись о 19.00 год. на АЗС «Сокар» розташованої за адресою м. Миколаїв, просп. Богоявленський, 189/5.

Приблизно о 19.00 год., перебуваючи за вказаною адресою ОСОБА_8 зустрівся з ОСОБА_9 та, в ході особистої розмови, останній повторно запевнив ОСОБА_14 , що, за надання неправомірної вигоди у розмірі 30 000 грн. зможе відкрити для останнього новий лікарняний у КНП «Миколаївській обласний клінічний Госпіталь Ветеранів Війни». Разом з цим, ОСОБА_9 запропонував ОСОБА_8 не продовжувати лікарняний, а здобути статус обмежено придатної особи з можливістю в подальшому проходити службу у тилових частинах та вказав, що для цього необхідно два рази фіктивно перебувати на стаціонарному лікуванні терміном по два місяці з перервою на один місяць, в результаті чого будуть надані дві виписки, що дають підстави звернутись на ВЛК та отримати статус обмежено придатної особи, однак сума неправомірної вигоди для ОСОБА_15 вже буде складати 3 500 доларів США. Обдумавши пропозицію ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , діючи під контролем правоохоронних органів, погодився та, продовжуючи особисту розмову, ОСОБА_9 повідомив ОСОБА_8 , що на даний час, необхідно надати йому ( ОСОБА_9 ) частину неправомірної вигоди у сумі 25 000 грн., а ще 1 000 грн. для отримання направлення на стаціонарне лікування до КНП «Миколаївській обласний клінічний Госпіталь Ветеранів Війни», де ОСОБА_8 буде оформлений фіктивно.

03.04.2025 р. близько 10.40 год. ОСОБА_8 , діючи за попередньою домовленістю з ОСОБА_9 , за вказівкою останнього, прибув за місцем розташування поліклініки військової частини НОМЕР_1 , за адресою АДРЕСА_2 , та надав ОСОБА_9 частину неправомірної вигоди у розмірі 25 000 грн. за здобуття статусу обмежено придатної особи з можливістю в подальшому проходити службу у тилових військових частинах. В ході особистої розмови, ОСОБА_9 повідомив ОСОБА_8 про необхідність одержання останнім електронного направлення з поліклініки військової частини НОМЕР_1 , з метою оформлення ОСОБА_8 на стаціонарне лікування у КНП «Миколаївській обласний клінічний Госпіталь Ветеранів Війни».

У подальшому, пройшовши на територію поліклініки військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_9 , з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на одержання неправомірної вигоди, зайшов до кабінету № 35 з медичною карткою ОСОБА_8 , після чого відчинив двері та представив останнього завідувачу неврологічного кабінету військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_16 , якій не було відомо про злочинні наміри ОСОБА_9 , при цьому повідомивши, що за електронним направленням необхідно буде прийти наступного дня.

04.04.2025 р. ОСОБА_17 , на виконання вказівки ОСОБА_9 , прибув до поліклініки військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , та пройшов до кабінету завідувача неврологічного кабінету військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_16 , де одержав від останньої направлення на стаціонарне лікування в КНП «Миколаївського обласного клінічного госпіталю ветеранів війни» МОР, в якому було зазначено про направлення ОСОБА_17 до КНП «Миколаївського обласного клінічного госпіталю ветеранів війни» МОР для стаціонарного лікування з 11.04.2025 р.

У подальшому, в період часу з 11.04.2025 р. по приблизно 20.04.2025 р., точної дати та часу в ході досудового розслідування не встановлено, однак не пізніше 23.04.2025 р., ОСОБА_9 , усвідомлюючи, що реалізувати до кінця злочинний умисел, направлений на одержання неправомірної вигоди у сумі 3 500 доларів США від ОСОБА_8 , самостійно не зможе, звернувся до лікаря-психіатра неврологічного кабінету поліклініки військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 , з пропозицією незаконного збагачення за рахунок одержання частини неправомірної вигоди від ОСОБА_8 та поміщення останнього за таку неправомірну вигоду на стаціонарне лікування до медичної установи на території м. Миколаєва. ОСОБА_5 , вислухавши пропозицію ОСОБА_9 , усвідомлюючи його злочинні наміри та, розуміючи протиправність його дій, погодилась на участь у виконанні злочинного умислу ОСОБА_9 та здобуття ОСОБА_18 статусу обмежено придатної особи, з можливістю в подальшому, проходити службу у тилових військових частинах за надання їй частини неправомірної вигоди у розмірі 500 доларів США, взявши на себе обов`язки щодо визначення лікарні, куди ОСОБА_8 буде направлений для проходження стаціонарного лікування, домовленості з лікарем-психіатром обраного медичного закладу за безперешкодне поміщення на стаціонарне лікування, без її фактичного відвідування, та надання направлення ОСОБА_8 на стаціонарне лікування до обраної медичної установи.

У свою чергу ОСОБА_9 , погодився на пропозицію ОСОБА_5 та взяв на себе наступні функції: висунути пропозицію ОСОБА_8 у наданні неправомірної вигоди, здійснювати особистий супровід при поміщенні ОСОБА_8 на стаціонарне лікування, особисто отримати неправомірну вигоду від ОСОБА_8 у сумі 3 500 доларів США та передати ОСОБА_5 обумовлену суму у розмірі 500 доларів США.

У подальшому, 23.04.2025 р. ОСОБА_9 , діючи відповідно до розробленого спільно з ОСОБА_19 злочинного плану вчинення корупційного правопорушення, в ході телефонної розмови з ОСОБА_8 повідомив останнього про необхідність зустрічі біля КНП «Миколаївського обласного клінічного госпіталю ветеранів війни» МОР, за адресою м. Миколаїв, вул. Київська, 1. В ході особистої зустрічі ОСОБА_9 , реалізуючи злочинний умисел, направлений на отримання неправомірної вигоди повідомив ОСОБА_8 , що у останнього вже майже закінчився термін лікування і необхідно отримати нове направлення на лікування в КНП «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» МОР. Разом з цим, ОСОБА_9 зазначив про необхідність надання 2 000 доларів США і вказані грошові кошти будуть розподілені між лікарями, на що ОСОБА_8 погодився.

У подальшому, 25.04.2025 р. близько 12.12 год., ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу направленого на одержання неправомірної вигоди, зустрівся з ОСОБА_8 на АЗС «Сокар» за адресою: м. Миколаїв, пр. Богоявленський, 189/5, де ОСОБА_8 , діючи під контролем правоохоронних органів передав, а ОСОБА_9 одержав неправомірну вигоду у розмірі 2 000 доларі США за здобуття статусу обмежено придатної особи з можливістю в подальшому проходити службу у тилових військових частинах, в частині отримання направлення на лікування в КНП «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» МОР.

У подальшому, у не встановлений в ході досудового розслідування час та місце, однак не пізніше 27.04.2025 р., ОСОБА_9 , діючи за раніше розробленим планом спільного вчинення кримінального правопорушення у змові з ОСОБА_5 , передав останній обумовлену частину неправомірної вигоди у розмірі 500 доларів США за виконання ОСОБА_5 своєї частини злочинного плану поміщення ОСОБА_8 на стаціонарне лікування до медичної установи.

У подальшому, 28.04.2025 р. об 11.10 год. ОСОБА_8 прибув за місцем розташування поліклініки військової частини НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , де в особистому кабінеті ОСОБА_5 зустрівся з останньою та ОСОБА_9 . В ході розмови ОСОБА_5 , спільно з ОСОБА_9 здійснили консультацію ОСОБА_8 щодо симптомів, які потрібно буде зазначити при огляді в КНП «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» МОР для оформлення на стаціонарне лікування, після чого ОСОБА_5 , користуючись наданим їй службовим становищем, виписала направлення ОСОБА_8 на стаціонарне обстеження та лікування в КНП «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» Миколаївської обласної ради за адресою: м. Миколаїв, вул. 2 Екіпажна, 4.

Вийшовши з будівлі поліклініки, ОСОБА_9 повідомив ОСОБА_8 , що 29.04.2025 р. необхідно буде надати йому ще частину неправомірної вигоди у сумі 500 доларів США та того ж дня оформитись на стаціонарне лікування до психіатричного відділення КНП «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» МОР за адресою м. Миколаїв, вул. 2 Екіпажна, 4, однак фактично перебувати на стаціонарному лікуванні не потрібно.

29.04.2025 р. близько 13.40 год., ОСОБА_8 , перебуваючи за місцем розташування КНП «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» МОР за адресою м. Миколаїв, вул. 2 Екіпажна, 4, зустрівся з ОСОБА_9 . В ході особистої розмови ОСОБА_8 , перебуваючи під контролем правоохоронних органів передав, а ОСОБА_9 одержав частину неправомірної вигоди у розмірі 500 доларів США за здобуття ОСОБА_8 статусу обмежено придатної особи з можливістю в подальшому проходити службу у тилових військових частинах.

29.04.2025 р. ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України та 30.04.2025 р. їй повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України, як організація одержання службовою особою, неправомірної вигоди для себе та третьої особи за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Своє клопотання слідчий мотивував наявністю обґрунтованої підозри ОСОБА_5 , тяжкістю кримінального правопорушення, наявністю ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливістю застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Врахувавши, що підозрювана ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, характер ймовірно вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваної, яка раніше не судима, наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку, що застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваної.

З урахуванням даних про особу підозрюваної та обставин ймовірно вчиненого кримінального правопорушення, слідчий суддя дійшов висновку про можливість визначення підозрюваній застави у розмірі, що перевищує, передбачені ч. 5 ст. 182 КПК України розміри, а саме 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Заслухавши доповідь судді, пояснення підозрюваної та її захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав ухвалу законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали надані судом, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя відповідно до вимог ст. 178 КПК України, перевіряє вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей та інші обставини, які забезпечать належну процесуальну поведінку особи під час досудового розслідування та судового розгляду.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного слідує, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

ЄСПЛ наголосив, що п. 3 ст. 5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. У рішеннях «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ констатував, що основною метою ст. 5 Конвенції, якою гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження, є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Конвенцією покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції» особлива тяжкість деяких злочинів викликає таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні протягом певного часу. За виняткових обставинах, цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак, цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має перебувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Вказані вимоги закону та норм міжнародного права слідчим суддею дотримані, а також оцінені у сукупності всі обставини, які відповідно до ст. 178 КПК України, враховуються при обранні запобіжного заходу.

Застосовуючи відносно підозрюваної ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею перевірено, що в матеріалах провадження є достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні останньою кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Так, наявні докази, які містяться в матеріалах клопотання слідчого, зокрема дані протоколів допиту свідка ОСОБА_17 від 03.04.2025 р., 28.04.2025 р., 30.04.2025 р., негласних слідчих (розшукових) дій про результати контролів за вчиненням злочину, обшуку транспортного засобу та інші матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри відносно ОСОБА_5 .

Вирішуючи питання про необхідність застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_5 під вартою, апеляційний суд доходить висновку про існування процесуальних ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують прийняття такого рішення.

Так, ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливого здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні умисного тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, що свідчить про можливість вчинення підозрюваною дій направлених на переховування від слідства або суду.

Оцінюючи наявність ризику незаконного впливу на інших підозрюваних та свідків у кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує, те, що ОСОБА_5 , з метою уникнення кримінальної відповідальності, може шляхом залякування, погроз, вмовлянь або іншим чином незаконно впливати на іншого підозрюваного або свідків, з метою зміни їх показань, оскільки знайома з іншим підозрюваним та обізнана про свідка кримінального правопорушення.

На даний час, досудове розслідування перебуває на початковій стадії розслідування, встановлюються обставини ймовірно вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, а також можливу причетність інших осіб до його вчинення, а тому можливе вчинення підозрюваною дій, направлених на перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

З огляду на обставини кримінального правопорушення, встановлення органом досудового розслідування обставин, які можуть вказувати на наявність інших домовленостей щодо підроблення медичних документів, апеляційний суд вважає, що, на даний час, ризик вчинення іншого кримінального правопорушення також має місце.

Отже, доводи захисника про недоведення прокурором існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України є безпідставними, в цій частині, рішення слідчим суддею прийнято на основі об`єктивно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому досліджені всі матеріали провадження та наведені в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, станом на день постановлення ухвали.

З урахуванням наведених обставин, апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про те, що саме така міра запобіжного заходу, як тримання під вартою, забезпечить виконання ОСОБА_5 процесуальних обов`язків, і, застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, про що просить апелянт, не забезпечить виконання підозрюваною процесуальних обов`язків.

Наявність у підозрюваної ОСОБА_5 постійного місця мешкання, міцних соціальних зв`язків та позитивної характеристики не є підставою для зміни обраного запобіжного заходу, оскільки не спростовують висновків слідчого судді про можливість вчинення нею дій, передбачених ст. 177 КПК України.

Стосовно доводів захисника про визначення слідчим суддею завідомо непомірного для підозрюваної розміру застави, апеляційний суд доходить наступного.

Відповідно до вимог ч. ч. 4, 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і, щодо особи підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину застава визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

При визначенні розміру застави, слідчий суддя зазначених вимог закону дотримався в повному обсязі.

Так, слідчий суддя, врахувавши дані про особу підозрюваної ОСОБА_5 тяжкість інкримінованого їй кримінального правопорушення, майновий стан підозрюваної, обставини можливо вчиненого умисного корисливого злочину та його наслідки, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також те, що розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваною, покладених на неї обов`язків та не може бути завідомо непомірним для неї, дійшов правильного висновку про необхідність визначення застави у розмірах, що перевищують визначені п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розміри, а саме 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, оскільки рішення слідчого судді, станом на день розгляду клопотання слідчого, є обґрунтованим та вмотивованим, а прокурором доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, ухвала слідчого судді відповідає вимогам кримінального процесуального закону, підстав для її скасування та вирішення питання про пом`якшення підозрюваній ОСОБА_5 запобіжного заходу апеляційний суд не вбачає, тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу слідчого судді Новоодеського районного суду Миколаївської області від 1 квітня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 залишити без змін, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

_____________________ _____________ _____________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3