Справа № 366/1559/23
Провадження № 1-кс/366/380/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2025 с-ще Іванків

Слідчий суддя Іванківського районного суду Київської області ОСОБА_1 , розглянувши скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АСТАРТА Т» на постанову про закриття кримінального провадження № 0000491, відомості про яке внесено в ЄРДР 24.12.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

І. Узагальненні доводи особи, яка подала скаргу

ТОВ «АСТАРТА Т» (далі Скаржник), через свого представника, адвоката ОСОБА_2 , звернулось до слідчого судді зі скаргою, у якій просить:

поновити строк для подання скарги на постанову про закриття кримінального провадження;

скасувати постанову слідчого Вишгородського РУП ГУНП в Київській області від 04.12.2024 про закриття кримінального провадження № 0000491, відомості про яке внесено в ЄРДР 24.12.2021;

Зобов`язати слідчого Вишгородського РУП ГУНП в Київській області відновити досудове розслідування кримінального провадження.

Скарга мотивована тим, що внаслідок неодноразового скасування слідчим суддею рішення слідчого про закриття кримінального провадження, в останньому жодних слідчих (розшукових) дій не проведено та досудове розслідування фактично не проводилось.

Тобто, скарга мотивована неповнотою проведення досудового розслідування.

ІІ. Рух скарги

11.06.2025 скарга через систему «Електронний суд» надійшла до суду.

Цього ж дня вирішено питання про прийнятність скарги, у тому числі вирішено щодо дотримання строків на її подання, витребувано матеріали кримінального провадження та призначено судове засідання на 16.06.2025.

Судове засідання з розгляду скарги, призначене на 16.06.2025, у зв`язку з невиконанням ухвали про витребування матеріалів кримінального провадження, відкладено на 20.06.2025.

Однак, станом на 20.06.2025 ухвала слідчого судді про витребування матеріалів кримінального провадження не виконана і матеріали до суду не направлені, причини їх ненадання суду невідомі. Копія ухвали, якої витребовувались матеріали кримінального провадження отримана органом досудового розслідування 11.06.2025.

ІІІ. Позиції учасників

Представник Скаржника у судове засідання не з`явився. Подав до суду заяву, у якій просив провести розгляд скарги за його відсутності, скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Вирішуючи питання про розгляд скарги за відсутності Скаржника, слідчий суддя приходить до такого.

Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого, дізнавача чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Положеннями ч.ч. 1, 6 ст. 9 КПК України визначено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст.7 цього Кодексу. Доступ до правосуддя є одним із основоположних принципів верховенства права, гарантованих Конституцією України.

За результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування ухвала слідчого судді може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги (ч. 2 ст. 307 КПК).

Поруч із наведеним, кримінальний процесуальний закон не наділяє слідчого суддю під час досудового розслідування правом припинити судовий розгляд скарги, поданої на рішення, дії чи бездіяльність, та не розглядати її по суті з підстави неявки заявника у судове засідання, адже виключний перелік підстав для припинення розгляду на стадії досудового розслідування скарги по суті передбачають ч. ч. 2, 4 ст. 304 КПК.

Водночас, кожному гарантуються права на: справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону (ч.1 ст.21 КПК); (2) участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом (ч. 3 ст. 21 КПК).

Тому, хоча розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу (ч. 3 ст. 306 КПК України), але небажання заявника користуватися цими правами жодним чином не позбавляє слідчого суддю обов`язку розглянути скаргу по суті.

Викладене узгоджується з висновками, викладеним в ухвалі Апеляційної Палати Вищого антикорупційного суду від 13.10.2021 у справі № 991/6616/21 та в ухвалі Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19.02.2019 у справі №569/17036/18.

З огляду на те, що Скаржник подав скаргу та підтримав її, відсутність Скаржника у цьому судовому засіданні не є перешкодою для розгляду скарги по суті.

Слідчий у судове засідання не з`явився. Про дату, час і місце судового засідання повідомлений вчасно та належним чином. Заяв по суті розгляду скарги не надіслав.

Неявка слідчого в силу положень ч. 3 ст. 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

У зв`язку з неявкою учасників справи, на підставі ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання не здійснювалось.

IV. Релевантні норми права

Слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні (п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України)

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом (ч. 1 ст. 22 КПК України)

Згідно з ч. 1 ст. 306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора розглядаються слідчим суддею згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею (ч. 1 ст. 337 КПК України)

Аналіз наведених положень КПК України дає підстави для висновку, що слідчий суддя, здійснюючи судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, вирішує лише ті питання, що належать до його компетенції та винесені на його розгляд сторонами кримінального провадження, тобто в межах порушеного перед ним питання.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні рішення слідчого, дізнавача, прокурора про закриття кримінального провадження можуть бути оскаржені заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Відповідно до ч. 3 ст. 110 КПК України рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, дізнавач, прокурор визнає це за необхідне.

Вимоги до постанови слідчого, прокурора визначені ч. 5 цієї статті.

Згідно з ч. 4 ст. 284 КПК України про закриття кримінального провадження слідчий, дізнавач, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.

Статтею 7 КПК України передбачені загальні засади кримінального провадження, однією з яких є законність, сутність якої розкрита у ст. 9 КПК.

Під час розгляду скарг на постанову про закриття кримінального провадження слід враховувати положення ч. 2 ст. 9 КПК України, яка встановлює, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Враховуючи те, що процесуальне рішення про закриття кримінального провадження має істотне значення для кримінального провадження, при розгляді скарги на відповідні постанови слід з`ясовувати питання про дотримання вимог щодо всебічності та повноти дослідження, оскільки така неповнота може призвести до прийняття необґрунтованого рішення про закриття кримінального провадження.

Під час здійснення досудового розслідування слідчий, дізнавач, прокурор, зобов`язані встановити обставини, які відповідно до ст. 91, 284 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

З системного аналізу змісту ст. 91, 284 КПК України вбачається, що у випадку здобуття і ході досудового розслідування інформації про наявність хоча б однієї обставини, яка є підставою для закриття кримінального провадження за одним із пунктів, визначених ч. 1 ст. 284 КПК України, у випадках, передбачених абз. 2 ч. 4 ст. 284 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор повинен прийняти рішення про закриття такого провадження.

В ході досудового розслідування мають обов`язково вчинятись дії, направлені на перевірку наявності в діянні, на яке здійснено заявником (потерпілим) посилання як на злочин, складу кримінального правопорушення.

У ст. 94 КПК України зазначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження й оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності

Відповідно до вимог процесуального законодавства, слідчий є самостійним у своїй процесуальній діяльності, а також на власний розсуд вирішує необхідність проведення певних слідчих (розшукових) дій та/або негласних слідчих (розшукових) дій з урахуванням конкретних обставин справи.

Однак, такі вимоги не звільняють слідчого від обов`язку провести всебічне, повне і неупереджене дослідження всіх обставин кримінального провадження та прийняти на основі зібраних даних законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.

Слід зазначити, що кваліфікацією злочину визнається кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично-значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому КК України, за відсутності фактів, що включають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України.

При цьому, складом злочину є сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати суспільно-небезпечне діяння як конкретний злочин, кожний склад злочину обов`язково складається з таких елементів як об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона.

Таким чином, відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про відсутність у діяння особи складу злочину, що виключає кримінальну відповідальність особи, тобто, відсутність складу злочину означає, що подія мала місце, однак результат діянь певної особи не мав характеру кримінального правопорушення.

Правова природа оскарження процесуального рішення слідчого, дізнавача та прокурора про закриття кримінального провадження передбачає необхідність перевірки не лише дотримання процесуального порядку закриття кримінального провадження посадовими особами органів досудового розслідування, а й підстав його закриття.

Положення п. 2 ч. 1 т. 284 КПК України застосовуються у разі, коли на підставі доказів об`єктивно встановлена відсутність хоча б однієї ознаки складу злочину.

При чому, для закриття провадження із зазначених підстав необхідно також встановити, що подія, з приводу якої проводиться розслідування, мала місце, була результатом діянь певної особи, проте це діяння не є кримінальним правопорушенням внаслідок:

а) відсутності хоча б одного з елементів складу правопорушення (об`єкта, суб`єкта, об`єктивної та суб`єктивної сторін);

б) непричетності особи до кримінального правопорушення.

Ця обставина виявляється у разі, якщо достовірно встановлено, що правопорушення вчинене не даною особою, а іншою, і цю особу встановлено, та якщо встановлено, що правопорушення вчинене не цією особою, а іншою, проте невідомо ким саме.

Якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не можу бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження розпочато, то воно негайно має бути припинене і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин (постанова ККС ВС від 16.05.2019 у справі № 761/20985/18)

Необхідність у проведенні слідчих дій у кримінальному провадженні є тоді, коли матеріали провадження містять ознаки кримінального правопорушення і не зібрано достатніх доказів, які підтверджують вину особи у його вчиненні або їх недостатньо для висновку про відсутність події злочину, складу злочину. За наявності достатніх підстав для висновку про відсутність події злочину, кримінальне провадження має бути негайно закрите. Проведення додаткових слідчих дій в такому випадку є неприпустимим.

Викладені вище висновки, окрім згаданої практики Верховного Суду, узгоджуються з п.п. 4.3, 4.6.1, 4.7.1, 5 Узагальнення практики перегляду рішень слідчих суддів Апеляційною палатою Вищого антикорупційного суду у справах за скаргами на рішення слідчого, прокурора про закриття кримінального провадження.

V. Межі розгляду скарги

З огляду на зміст поданої скарги, вона подається з підстав неповноти проведення досудового розслідування, у зв`язку з чим, на думку Скаржника, постанова про закриття кримінального провадження є передчасною.

VІ. Порядок розгляду скарги

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

За ч.ч. 1, 2 ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд.

Згідно з ч. 2 ст. 306 КПК України, скарга на постанову про закриття кримінального провадження розглядається не пізніше п`яти днів з дня її надходження до суду.

Враховуючи те, що ухвала слідчого судді про витребування матеріалів кримінального провадження не виконана, хоча для цього був більш ніж достатній час, для чого судом відкладалось судове засідання, а також те, що представник Скаржника надав у розпорядження суду копію постанови про закриття кримінального провадження і слідчий не подав до суду будь-яких документів, в яких зазначав заперечення на скаргу, слідчий суддя приходить до висновку про розгляд скарги за наявними матеріалами.

VII. Встановлені обставини та оцінка слідчого судді

У провадженні слідчого відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості СВ Вишгородського РУП ГУНП в Київській області перебувало кримінальне провадження № 0000491, відомості про яке внесені в ЄРДР 24.12.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

Питання оскарження постанов слідчого про закриття кримінального провадження вже було неодноразовим предметом судового контролю слідчого судді Іванківського районного суду Київської області.

Зокрема, ухвалами слідчого судді від 06.06.2023 та 08.11.2023 постанови слідчого скасовані.

З наданої представником Скаржника постанови слідчого від 04.12.2024 вбачається, що слідчий в черговий раз прийняв рішення про закриття кримінального провадження.

З оскаржуваної постанови вбачається, що слідчий закрив кримінальне провадження з двох підстав: відсутність складу кримінального правопорушення; завершення строків досудового розслідування.

Однак, з таким рішенням слідчого слідчий суддя погодитись не може, оскільки таке рішення суперечить положенням КПК України та частково прийняте всупереч повноважень слідчого.

Кримінальне провадження одночасно закрито з підстав, передбачених:

п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення;

п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі (ця підстава не визначена посиланням на пункт, частину та статтю КПК, однак зміст оскаржуваної постанови в загальних рисах свідчить про закриття провадження з цієї підстави)

Статтею 284 КПК України передбачено вичерпний перелік підстав для закриття кримінального провадження. Вони у свою чергу класифікуються за декількома критеріями реабілітуючими та нереабілітуючими. Реабілітуючі обставини пов`язані з констатацією факту того, що підозрюваний/обвинувачений не вчинив злочин. На противагу цьому, нереабілітуючі позитивно вирішують питання про вчинення особою злочину.

До реабілітуючих обставин закриття кримінального провадження належать лише три підстави: встановлена відсутність події кримінального правопорушення; встановлено відсутність у діянні складу кримінального правопорушення; не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпано можливості їх отримати.

Викладене узгоджується з висновками ККС ВС, викладеними у постановах від 25.02.2020 у справі № 599/593/18 та від 07.07.2021 у справі № 487/1817/18.

Такими чином, закриття кримінального провадження з підстави, визначеної п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України та п. 3-1 ч. 1 цієї статті є двома взаємовиключними обставинами, оскільки одна є реабілітуючою, а інша нереабілітуючою, і які не можуть бути одночасними підставами для закриття одного і того ж кримінального провадження.

Одночасне поєднання таких підстав одного і того ж кримінального провадження суперечить положенням ст. 284 КПК та принципу правової визначеності.

Крім цього, відповідно до п. 1-1 ч. 2, абзацу 4 ч. 4 ст. 284 КПК України кримінальне провадження з підстави, передбаченої пунктом 3-1 частини першої цієї статті, закривається судом за клопотанням прокурора.

У свою чергу, слідчий не уповноважений приймати рішення про закриття кримінального провадження з цієї підстави, а уповноважений лише на таке закриття з підстав, визначених пунктами 1, 2, 4-1, 9, 9-1-1 ч. 1 цієї ст. 284 КПК України, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру (абзац 2 ч. 4 ст. 284 КПК України).

З огляду на викладене, рішення слідчого про закриття кримінального провадження з підстави п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України є незаконним.

Встановлені слідчим суддею обставини є достатніми для скасування постанови про закриття кримінального провадження.

До наведеного слідчий суддя зазначає таке.

Частину 2 ст. 219 КПК України, яка передбачала, що строк досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань або винесення постанови про початок досудового розслідування у порядку, встановленому статтею 615 цього Кодексу, до дня повідомлення особі про підозру становить: 1) дванадцять місяців - у кримінальному провадженні щодо нетяжкого злочину; 2) вісімнадцять місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжкого або особливо тяжкого злочину, виключено на підставі Закону № 3509-IX від 08.12.2023.

Відтак, законодавцем виключено обмеження щодо строків проведення досудового розслідування від дня внесення відомостей в ЄРДР і до повідомлення особі про підозру.

При цьому, слідчий в Оскаржуваній постанові послався як на одну з підстав для закриття кримінального провадження, на закінчення строків досудового розслідування

Слідчий суддя зауважує, що закриття кримінального провадження з такої підстави взагалі відсутня в ст. 284 КПК України, тоді як п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України передбачає можливість закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Строки досудового розслідування та строки давності притягнення до кримінальної відповідальності є різними строками.

Зокрема, обрахунок строку досудового розслідування визначається положеннями ст. 219 КПК України, тоді як строк давності обраховується положеннями ст. 49 КК України і передбачає наявність особи, яка є обвинуваченою у вчиненні кримінального правопорушення.

При цьому, кримінальне провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності закривається судом (п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України).

Поряд з цим, як неодноразово зазначав Верховний Суд, закінчення строків давності у кримінальному провадженні, в якому не встановлено осіб причетних до його вчинення, не звільняє орган досудового розслідування від обов`язку проведення всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження (одна з таких позицій викладена у постанові ККС ВС від 13.05.2024 у справі № 210/4701/23).

У зв`язку з викладеним Скаргу слід задовольнити а постанову про закриття кримінального провадження скасувати.

Керуючись ст. 9, 110, 303, 306, 307, 309, 370-372, 392, 393, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Скаргу задовольнити.

Постанову слідчого відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Вишгородського РУП ГУНП в Київській області від 04.12.2024 про закриття кримінального провадження № 0000491, відомості про яке внесено в ЄРДР 24.12.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України скасувати.

Копію цієї ухвали надіслати скаржнику, слідчому та прокурору.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 20.06.2025

Слідчий суддя ОСОБА_1