Провадження № 1-кс/522/4326/25
УХВАЛА

25 липня 2025 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна

ВСТАНОВИВ:

До провадження слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна.

Заявник обґрунтовує клопотання тим, що, здійснюючи представництво громадянина ОСОБА_4 на підставі Договору № 08-АБ/2025 від 13 лютого 2025 року, встановлено факт чинного арешту на належний клієнту садовий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначений арешт було накладено ухвалою слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 23 лютого 2017 року у справі № 372/562/17 в рамках кримінального провадження № 0000265 від 13.02.2017 (ч. 3 ст. 190 КК України) для забезпечення збереження майна як речового доказу.

Однак, 24 лютого 2022 року кримінальне провадження було закрито постановою старшого слідчого СВ ВП № 2 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 у зв`язку з відсутністю ознак кримінального правопорушення (п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України).

Незважаючи на закриття провадження, арешт згідно з Єдиним реєстром заборон відчуження об`єктів нерухомого майна станом на 18 квітня 2025 року залишається чинним, що призводить до порушення права власності клієнта.

Посилаючись на ч. 9 ст. 100 КПК України, яка передбачає вирішення питання про долю речових доказів ухвалою суду після закриття кримінального провадження, та пункт 5 ч. 9 ст. 100 КПК України, згідно з яким майно, що було предметом кримінального правопорушення, повертається власнику, заявник стверджує про необхідність скасування арешту.

Також, згідно з висновками Верховного Суду (постанова Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду від 15 квітня 2024 р. у справі № 554/2506/22 та Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 1 лютого 2021 р. у справі № 127/21463/19, а також Великої Палати Верховного Суду), захист права власності особи, яка не є учасником кримінального провадження, можливий виключно шляхом скасування арешту судом у порядку кримінального судочинства за місцем знаходження органу досудового розслідування.

Заявник підкреслює, що після закриття кримінального провадження арешт майна набуває свавільного характеру, позбавляючи власника права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого арешт втратив свою актуальність, що є протиправним та має бути скасованим.

На підставі викладеного, заявник просить суд скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 23 лютого 2017 року у справі № 372/562/17 на зазначений садовий будинок.

Сторони у судове засідання не з`явились, повідомленні про дату судового засідання належним чином.

Розглянувши клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є власником садового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності від 19.04.2004.

Ухвалою слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 23 лютого 2017 року у справі № 372/562/17 на зазначений садовий будинок було накладено арешт в рамках кримінального провадження № 0000265 від 13.02.2017, яке було відкрито за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України. Визнано, що метою арешту було забезпечення збереження майна як речового доказу.

Крім того, судом встановлено, що 24 лютого 2022 року кримінальне провадження було закрито постановою старшого слідчого СВ ВП № 2 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях невстановленої особи ознак вчинення кримінального правопорушення. Незважаючи на закриття провадження, судом визнано, що арешт залишається чинним станом на 18 квітня 2025 року згідно з інформацією з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (номер запису про обтяження 19359517). Судом також встановлено, що стороною обвинувачення не було ініційовано клопотання про скасування даного арешту під час досудового розслідування.

Ст. 17 Загальної декларації прав людини, проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Конвенція про захист прав і основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення. Статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції встановлено, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальним принципам міжнародного права».

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Крім того, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема: наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Врахувавши вказане слідчий суддя приходить до переконання, що в даному випадку відсутня об`єктивна необхідність у подальшому існуванні арешту.

Виходячи з ч. 3 ст. 132 КПК України, доведення необхідності застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладено на слідчого, прокурора.

Частина 1 ст. 173 КПК України покладає обов`язок доведеності необхідності арешту на особу, що подала таке клопотання.

Слідчий суддя, враховуючи доводи клопотання та надані в його обґрунтування матеріали, а також вищевикладені приписи закону, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог вищевказаного клопотання.

Керуючись ст.ст. 170-174 КПК України,-

У Х В А Л И В:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна задовольнити.

1. Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Обухівського районного суду Київської області 23 лютого 2017 р. у справі №372/562/17 на садовий будинок з реєстраційним номером об`єкту нерухомого майна № 527753, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та належить на праві власності ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1

25.07.25