Номер провадження: 11-сс/813/1083/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000184 від 03.10.2024 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 21 травня 2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Велика Лепетиха Великолепетиського району Херсонської області, українця, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину - ІНФОРМАЦІЯ_2 , який займає посаду старшого державного інспектора відділу охорони водних біоресурсів «Рибоохоронний патруль» Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Одеській області, зареєстрованого у м. Херсон, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.249, ч.2 ст.364, ч.2 ст.209 КК України,

встановив:

Слідчим управлінням ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000184 від 03.10.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.249, ч.2 ст.364, ч.2 ст.209 КК України.

28.03.2025 року ОСОБА_8 затримано органом досудового розслідування та того ж дня йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених:

- ч.1 ст.249 КК України, за кваліфікуючими ознаками: незаконне зайняття рибним добувним промислом, якщо воно заподіяло істотну шкоду;

- ч.2 ст.364 КК України, за кваліфікуючими ознаками: зловживанням службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе, використання службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно спричинило тяжкі наслідки;

- ч.2 ст.209 КК України, за кваліфікуючими ознаками: розпорядження майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, у тому числі вчинення правочину з таким майном, якщо ці діяння вчинені особою, яка знала, що таке майно прямо або повністю одержано злочинним шляхом, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 21 травня 2025 року задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та підозрюваному ОСОБА_8 продовжений строк тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до 19 липня 2025 року включно, в межах строку досудового розслідування, з визначенням застави - 991 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 3000748 (три мільйони сімсот сорок вісім) грн., з покладанням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, у разі внесення застави.

Мотивуючи прийняте рішення слідчий суддя зазначив, що на теперішній час заявлені стороною обвинувачення ризики не зменшились і продовжують існувати, а в рамках кримінального провадження необхідно провести ще ряд процесуальних дій.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, домашнього арешту, або визначити заставу в значно меншому розмірі.

Вимоги апеляційної скарги захисник посилається на необґрунтованість підозри та визначення завідомо непомірного розміру застави, який значно перевищує межі встановлені п.2 ч.5 ст.182 КПК щодо осіб, підозрюваних у вчиненні тяжкого злочину. Вважає, що слідчий суддя належним чином не мотивував у чому полягає виключність випадку для визначення застави в сумі понад 3 млн. грн. та не врахував майнового стану підозрюваного. Звертає увагу, підозрюваний працює на державній службі, за останній рік його заробітна платня склала 150 тис. грн. Захисник також звертає увагу на наявність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, він одружений, має доньку 2019 року народження, працевлаштований, за місцем роботи характеризується позитивно, раніше не притягався до кримінальної відповідальності. Викладені обставини на переконання захисника істотно знижують ступінь існування заявлених стороною обвинувачення ризиків. Захисник стверджує, що підозрюваний не має наміру переховуватись від органу досудового розслідування, а навпаки бажає доводити свою непричетність до вчинення інкримінованих йому злочинів.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу; прокурора, яка заперечувала проти її задоволення; дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого та обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина 1 ст.404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Зі змісту ч.5 ст.199 КПК вбачається, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Частиною 4 ст.199 КПК передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

При розгляді зазначеного кримінального провадження відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Згідно з ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях (зокрема «Харченко проти України», «Єлоев проти України», «Фельдман проти України») неодноразово акцентував увагу на тому, що доцільність продовження строків тримання під вартою як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу. Таким чином, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і орган досудового розслідування чи прокурор мають навести інші підстави. До того ж, такі підстави мають бути чітко вказані.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 слідчий суддя дотримався вимог ст.199 КПК, взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, врахував їх при постановленні оскарженої ухвали та прийняв законне та обґрунтоване судове рішення.

Так, апеляційним судом встановлено, що 13 червня 2025 року ОСОБА_8 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.249; ч.2 ст.364; ч.2 ст.209 КК України на нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.28, ч.1 ст.249; ч.3 ст.28, ч.2 ст.364; ч.3 ст.209 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, зокрема: протоколами допиту свідка ОСОБА_10 від 18.10.2024, 05.12.2024 та 24.03.2025; протоколом огляду та видачі речей від 12.03.2025 в якому зафіксовано добровільну видачу ОСОБА_10 живих водних біоресурсів раків у кількості 615 одиниць, які були придбані ним у ОСОБА_8 та ОСОБА_11 12.03.2025 біля ринку «Москвич»; протоколом огляду та видачі речей від 19.03.2025 в якому зафіксовано добровільну видачу ОСОБА_10 живих водних біоресурсів раків у кількості 534 одиниці, які були придбані ним у ОСОБА_8 та ОСОБА_11 18.03.2025 біля магазину «Треш»; результатами проведення негласних слідчих (розшукових); результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій аудіо-, відеоконтролю особи (протокол №1485нт/53/114-2025 від 21.03.2025) відносно ОСОБА_12 , якими зафіксовані телефонні розмови з ОСОБА_8 під час яких проводилось обговорення умов оплати, передачі та фактична передача живих водних біоресурсів (раків); результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій аудіо-, відеоконтролю особи (протокол №1486нт/53/114-2025 від 21.03.2025) відносно ОСОБА_8 , якими зафіксовані телефонні розмови з свідком ОСОБА_12 під час яких проводилось обговорення умов оплати, передачі та фактична передача живих водних біоресурсів (раків); результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту (протокол №1461нт/53/114-2025 від 20.03.2025) відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 під час якого 12.03.2025 відбувалась розмова ОСОБА_8 із свідком ОСОБА_12 під час яких проводилось обговорення умов оплати, передачі та фактична передача живих водних біоресурсів (раків); результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту (протокол №1460нт/53/114-2025 від 20.03.2025) відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 під час якого 18.03.2025 відбувалась розмова ОСОБА_8 із свідком ОСОБА_12 під час яких проводилось обговорення умов оплати, передачі та фактична передача живих водних біоресурсів (раків); результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій зняття інформації електронних комунікаційних мереж терміналу за абонентським номером мобільного оператора, яким користується ОСОБА_13 (протокол №1364нт/53/114-2025 від 17.03.2025) - телефонні розмови підозрюваного під час яких проводилось обговорення деталей та обсягів виловлених водних біоресурсів, у тому числі раків, умов оплати та передачі (продажу) живих водних біоресурсів (раків) третім особам; протоколами від 06.03.2025 та 10.03.2025 огляду засобів ідентифікації у вигляді речей - залізні бирки із лазерним гравіюванням із індивідуальними візерунками та цифрами, які використано для ідентифікації живих водних біоресурсів, що незаконно добувалися підозрюваними; протоколами ідентифікації та вручення грошових коштів від 12.03.2025 та 18.03.2025 зі змісту яких вбачається, що оглянуто та вручено ОСОБА_12 належні йому грошові кошти в сумі 24 000 грн, для використання у слідчий дії у формі слідчого експерименту під час придбання незаконно добутих живих водних біоресурсів; результатами проведення контролю за вчиненням злочину від 27.11.2024 (протокол № 6515нт/55/114-1024 від 27.11.2024) якими зафіксовано помітки заздалегідь ідентифіковані (помічені) засоби у вигляді речей - залізні бирки із лазерним гравіюванням із індивідуальними візерунками, для ідентифікації живих водних біоресурсів, що перебувають у знаряддях лову, які знаходяться за координатами: 46.3399868, 30.2838014 та 46.3411101, 30.2843110; наказом начальника Одеського рибоохоронного патруля за № 27 від 07.02.2025, яким визначено (затверджено) період линьки раків і виношування ними ікри у зимово-весняний термін з 10 лютого 2025 року по 30 червня 2025 року, упродовж якого заборонено їх вилов у Дністровському лимані, річці Дністер, рукаві річки Турунчук, озерах пойми Дністра та Кучурганському водосховищі в межах Одеської області та інші матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування зазначені вище докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_8 .

При цьому, відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси строк досудового розслідування в кримінальному провадженні №0000184 від 03.10.2024 року продовжено до 6 (шести) місяців, а саме до 25 вересня 2025 року.

Як вбачається з клопотання слідчого, для закінчення досудового розслідування у кримінальному провадженні необхідно виконати ряд процесуальних дій, в тому числі: отримати висновки призначених судових експертиз за експертною спеціальністю 10.19 «Дослідження обставин та організаційно-технічних причин і наслідків впливу техногенних джерел на об`єкти довкілля; розсекретити у визначений законодавством порядок матеріали НСРД; отримати відомості та документи, за результатами поданих запитів; оглянути документацію, що була вилучена в ході проведення обшуків за місцями мешкання, роботи фігурантів кримінального провадження; зібрати матеріали, що характеризують підозрюваних осіб у кримінальному провадженні; своєчасно виконати вимоги ст.290-291 КПК України, а саме відкрити матеріали досудового розслідування, скласти обвинувальний акт, реєстр матеріалів досудового розслідування та після їх вручення скерувати до суду.

Оскільки наразі досудове розслідування триває, існуючи в даному кримінальному провадженні ризики, передбачені п.п.1, 2, 3 ч.1 ст.177 КПК України, які обґрунтовують необхідність продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 не зменшились та не відпали.

Колегія суддів враховує, що на теперішній час ОСОБА_8 , між іншим, підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.209 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до дванадцяти років, тому розуміючи можливість призначення дуже суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами судового розгляду кримінального провадження у разі звернення сторони обвинувачення з обвинувальним актом до суду, може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що ризик передбачений ч.1 п.1 ст.177 КПК продовжує існувати.

Крім того, на думку колегії суддів, у даному кримінальному провадженні продовжує існувати ризик, передбачений п.2 ч.1 ст.177 КПК, що ОСОБА_8 може здійснити спроби приховати, або знищити речові докази, в тому числі документи, які стосуються його можливої незаконної діяльності, які станом не теперішній час не відшукані органом досудового розслідування.

Також, апеляційний суд погоджується з продовженням існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що підозрюваний матиме можливість здійснювати вплив на свідків з метою схилити їх до дачі неправдивих показань, що буде перешкоджати встановленню істини та у кримінальному провадженні.

Апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками в кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч.1,2 ст.23, ч.4 ст.95, ст.224 КПК.

Наразі досудове розслідування триває, а показання свідків у даному кримінальному провадженні, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

За наявності існування обґрунтованої підозри та вищевказаних ризиків, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок слідчого судді щодо необхідності продовження застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Крім того, колегія суддів враховує надані прокурором додаткові документи, відповідно до яких ОСОБА_8 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри, відповідно до якої обсяг інкримінованих підозрюваному злочинів суттєво збільшився, а також суттєво збільшився розмір спричиненої протиправними діями шкоди. Вказані обставини, на думку колегії суддів, з огляду на збільшення обсягу інкримінованих злочинів та розміру спричиненої шкоди, також впливають на подальших характер можливої поведінки підозрюваного та свідчать про продовження існуючих ризиків.

За наявності існування обґрунтованої підозри та вищевказаних ризиків, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про необхідність продовження застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи з великою вірогідністю можуть виявитися нездатними гарантувати належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігти існуючим ризикам

При цьому, обставин передбачених ч.2 ст.183 КПК України, що виключають можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апеляційним судом не встановлено.

Колегія суддів визнає необґрунтованими доводи сторони захисту стосовно визначення завідомо непомірного розміру застави, з огляду на таке.

Так, відповідно до ч.3 ст.183 КПК слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Також, щоб розмір застави можна було вважати таким, який здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, слідчий суддя повинен, враховувати положення ст.177, 178 КПК, та раціонально співставити його з доведеними у справі ризиками, даними про особу підозрюваного, тяжкістю вчиненого злочину. При цьому судді слід мати на увазі, що, виходячи з практики ЄСПЛ, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Застава фактично є гарантією, що підозрюваний чи обвинувачений буде сумлінно виконувати визначені кримінально процесуальним законом обов`язки, а суд має визначити таку суму застави, яка б дисциплінувала і мотивувала останнього на їх виконання.

Згідно з п.3 ч.5 ст.182 КПК, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину визначається у межах від 80 до 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З урахуванням тієї обставини, що на теперішній час ОСОБА_8 , між іншим, підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.209 КК України, колегія суддів констатує, що застава, фактично визначена підозрюваному, відповідає приписам п.3 ч.5 ст.182 КПК.

Колегія суддів звертає увагу, що Європейським судом з прав людини визнано законними та обґрунтованими дії національних судів, щодо обрання підозрюваному розміру застави, який перевищував наявні активи, поточні доходи підозрюваного, тощо, беручи до уваги особливий характер справи заявника та предмет кримінального правопорушення (справа «Пунцельт проти Чехії» (Punzelt v. Czech Republic) від 25.04.2000 року).

Колегія суддів, оцінюючи доводи сторони захисту щодо наявності у підозрюваного міцних соціальних зв`язків зауважує, що застава може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною та/або юридичною особою (заставодавцем), що передбачено ч.2 ст.182 КПК України.

На переконання апеляційного суду перспектива втрати застави у визначеному слідчим суддею розмірі буде достатнім стримуючим фактором для підозрюваного, щоб запобігти виникненню у нього бажання переховуватись від органу досудового розслідування, впливати на свідків, або будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів вважає, що висновок слідчого судді про існування достатніх підстав для продовження підозрюваному строку тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного та сама підозра у вчиненні, в тому числі, особливо тяжкого злочину, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно продовжують існувати ризики, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За наведених обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 197, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 21 травня 2025 року, якою в кримінальному провадженні №0000184 від 03.10.2024 року підозрюваному ОСОБА_8 продовжений строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 19 липня 2025 року включно, з визначенням застави залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4