ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1100/25 Справа № 182/2842/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2025 року Колегія суддів Дніпровського апеляційного суду в складі

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника підозрюваного ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2025 року, якою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікополь Дніпропетровської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 27.01.2010 р. Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст. 189, ч.2 ст. 190, ч.1 ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільненого від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки;

-25.06.2010 р. Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст. 186, ч.1 ст.71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі;

- 21.03.2014 р. Жовтоводським міським судом Дніпропетровської області за ст. 391, ч.1 ст.71 КК України до 6 років позбавлення волі. Вирок змінено на підставі ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області вважати засудженим до 2 років позбавлення волі;

- 21.07.2015 р. Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області за ст. 391, ч.1 ст.71 КК України до 1 року 1 місяця позбавлення волі; звільненого по відбуттю покарання 07.07.2016 році,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, по кримінальному провадженню №0000481, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.05.2025 року, обрано запобіжний захід тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 08 липня 2025 року, з визначенням розміру застави, -

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2025 року підозрюваному за ч. 4 ст. 296 КК України ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, до 08 липня 2025 року, з визначенням застави у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 151 400 гривень, з покладенням на нього обовязків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, суду в провадженні якого перебуває кримінальне провадження; не відлучатися з м. Нікополь, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора, суду в провадженні якого перебуває кримінальне провадження; повідомляти слідчого, прокурора, суд в провадженні якого перебуває кримінальне провадження, про зміну свого місця проживання.

Відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту.

Доводи апеляційної скарги:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , просить поновити строк для звернення з апеляційною скаргою.

Просить скасувати ухвалу судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області №182/2842/25 від 12.05.2025 року та ухвали нове процесуальне рішення, яким підозрюваному ОСОБА_8 обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту за місцем його проживання або зменшення розміру застави до 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник підозрюваного вказав, що оскаржена ухвала слідчого судді є незаконною.

Вважає, що обґрунтування суду свого рішення тим, що підозрюваний ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, є порушенням ст. 5 Конвенції.

Звертає увагу, що на підтвердження наявності сталих сімейних відносин, наявності місця проживання підозрюваного, наявності осіб які б не заперечували знаходження підозрюваного на домашньому арешті та, які б гарантували його належну процесуальну поведінку та забезпечували б підозрюваного усім необхідним під час перебування під домашнім арештом, стороною захисту було заявлено клопотання про допит в судовому засіданні свідка цивільну дружину підозрюваного ОСОБА_9 . Суд першої інстанції задовольним дане клопотання, але фактично свідка не допитав у судовому засіданні, тим самим проігнорував наявність доказу можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Наполягає, що суд першої інстанції безпідставно встановив заставу 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 151 400 грн., оскільки матеріали справи не містять доказів того, що підозрюваний отримує дохід, не має доказів про розмір такого доходу, що дало б суду підстави стверджувати про помірність або непомірність для підозрюваного сплатити встановлену заставу.

Позиції сторін в суді :

В судовому засіданні захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_7 просив його апеляційну скаргу задовольнити з підстав, наведених у ній.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , ухвалу слідого судді суду 1-ї інстанції просив залишити без змін.

Висновки суду:

Щодо клопотання сторони захисту про поновлення строку для звернення з апеляційною скарги колегія суддів зазначає наступне.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що оскаржена ухвала слідчого судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області була постановлена 12 травня 2025 року. Апеляційну скаргу на вказану ухвалу слідчого судді захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного подав через підсистему «Електронний суд» 17 травня 2025 року, що є вихідним днем (субота). Вказана апеляційна скарга захисника була зареєстрована наступного робочого дня, у понеділок, тобто 19 травня 2025 року, відповідно до вимог п. 2 розділу ІІ Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої Наказом ДСА України 20.08.2019 року (в редакції наказу ДСА України від 17.10.2023 року №485) та п. 2.2 розділу ІІ Положення про автоматизовану систему документообігу суду, погодженого Наказом ДСА України від 29.11.2024 року №529 та затвердженого Рішенням Ради суддів України від 11.11.2024 року №39 (зі змінами).

Враховуючи положення ст. 115 КПК України, колегія суддів не вбачає пропуску строку на подачу апеляційної скарги захисником підозрюваного на ухвалу слідчого судді суду 1-ї інстанції про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_8 .

Відповідно до ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 196 КПК в ухвалі про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зазначає відомості про: 1) кримінальне правопорушення (його суть і правову кваліфікацію із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність), у якому підозрюється, обвинувачується особа; 2) обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу; 3) обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу; 4) посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини; 5) запобіжний захід, який застосовується.

Перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги захисника підозрюваного, колегія суддів доходить висновку, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею дотримані в повній мірі.

З матеріалів справи вбачається, що відомості про кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 травня 2025 року за №0000481 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.296 КК України, яке кваліфікується як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжуються особливою зухвалістю, із застосуванням іншого предмету пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.

11 травня 2025 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Висновки слідчого судді про обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК, а також про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, є обґрунтованими і такими, що підтверджуються матеріалами, доданими до клопотання слідчого, яким слідчий суддя надав належну та повну оцінку в оскаржуваній ухвалі.

Так, слідчий суддя належним чином врахував дані, які вказують на обґрунтованість підозри, а також, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі від 3-х до 7-ми років; доведення існування ризиків: переховування від органів досудового розслідування та/або суду; незаконного впливу на потерпілого та свідків; вчинення іншого кримінального правопорушення, а також те, що ОСОБА_8 не одружений, на утриманні нікого не має, раніше судимий, що, на переконання слідчого судді, давало певну характеристику особі підозрюваного. Зважаючи на вищевикладені обставини у сукупності, слідчий суддя вважав, що стороною обвинувачення доведено необхідність обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Слідчим суддею не встановлено обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Проте, слідчий суддя обґрунтовано прийшов до висновку, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти встановленим під час судового розгляду ризикам. Так, особисте зобов`язання не зможе перешкодити можливості переховування підозрюваним; вчинення ним іншого кримінального правопорушення. Жодних звернень щодо передачі ОСОБА_8 на поруки не надходило. Домашній арешт щодо ОСОБА_8 застосувати також недоцільно.

Колегія суддів враховує і практику ЄСПЛ, зокрема у розумінні практики ЄСПЛ тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Колегія суддів апеляційної інстанції ретельно оцінивши в сукупності всі надані матеріали кримінального провадження та обставини, у тому числі: особу підозрюваного, його вік та нормальний стан здоров`я, його соціальні зв`язки за місцем мешкання; майновий стан; попередні судимості, що свідчить про схильність ОСОБА_8 до вчинення корисливих злочинів; приходить до висновку, що слідчий суддя обґрунтовано прийшов до висновку про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Так, у разі обрання запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, ОСОБА_8 зможе впливати на потерпілого, свідків з метою зміни ними своїх показань, покинути відомі слідству його можливі місця перебування. Застосування запобіжного заходу у вигляді застави, може спонукати підозрюваного до вчинення нових кримінальних правопорушень. Застосування запобіжних заходів у вигляді поруки неможливе, оскільки матеріали даного провадження не містять жодного звернення про передачу ОСОБА_8 комусь на поруки.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, стороною захисту не доведено можливості застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, оскільки матеріали справи не містять будь-яких підтверджень того, що хтось зможе матеріально забезпечувати підозрюваного ОСОБА_8 , який офіційно не одружений, місця роботи не має. Разом з тим, наявність цивільної дружини у підозрюваного, про що зазначає апелянт, не спростовують і не зменшують ризики, передбачені ст. 177 КПК України та встановлені слідчим суддею. Крім того, ці обставини існували і на час вчинення інкримінованого підозрюваному тяжкого злочину, та жодним чином не виступили стримуючим фактором в його поведінці.

Враховуючи вищенаведене та стадію досудового розгляду, колегія суддів не вбачає порушень слідчого судді в ході розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_8 через недопит цивільної дружини підозрюваного.

На даний час, таке обмеження права ОСОБА_8 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, на чому наполягав захисник підозрюваного, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Відтак, апеляційний суд вважає, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою неможливо, оскільки застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, особистої поруки, застави, домашнього арешту, фактично не зможе забезпечити реальне запобігання спробам підозрюваного вчинити ним дії, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, встановлені слідчим суддею.

Разом з тим, слідчим суддею застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_8 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 151400 гривень, та покладенням на підозрюваного обов`язків передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, суду в провадженні якого перебуває кримінальне провадження; не відлучатися з м. Нікополь, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора, суду в провадженні якого перебуває кримінальне провадження; повідомляти слідчого, прокурора, суд в провадженні якого перебуває кримінальне провадження, про зміну свого місця проживання.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину, має встановлюватися в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010 року, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання обвинуваченого під вартою. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що підозрюваний може ухилитися від покарання, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа.

На підставі викладеного, з урахуванням досліджених матеріалів клопотання та пояснень захисника щодо майнового стану підозрюваного, слідчий суддя вірно дійшов висновку, що відсутні підстави для визначення розміру застави понад межі, встановлені ст. 182 КПК, у зв`язку з чим вважав, що достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного у даному кримінальному провадженні є альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 151 400 грн., з чим погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

Такий розмір альтернативного запобіжного заходу у виді застави, на думку суду є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні, не порушує права підозрюваного.

Отже, з урахуванням вагомості наявної підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення (злочину), тяжкості покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні (злочині), у вчиненні якого він підозрюється, віку і стану здоров`я підозрюваного, його соціальних зв`язків за місцем мешкання; майновий стан; відсутність повідомлень про підозру у інших кримінальних провадженнях, слідчий суддя вірно прийшов до висновку про доцільність обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для застосування такого запобіжного заходу, судом встановлено не було.

Ураховуючи вищенаведене, апеляційна скарга захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, ухвалу слідчого судді суду 1-ї інстанції слід залишити без змін.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 419, 422 КПК, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2025 року про застосування запобіжного заходу тримання під вартою до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із визначенням розміру застави, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4