Єдиний унікальний номер справи 185/3269/25
Провадження № 1-кп/185/945/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2025 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в період воєнного стану кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000407 від 10 березня 2025 року, з обвинувальним актом та угодою про визнання винуватості за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлограда Дніпропетровської області, громадянина України, маючого середню освіту, не працюючого, не одружений, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 07 листопада 2017 року Павлоградський міським судом Дніпропетровської області, за ч. 1 ст. 186, ч. 1 ст. 296 КК України, до 2 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України - 2 роки іспитового строку;

??- 16 серпня 2019 року Павлоградським міським судом Дніпропетровської області, за ч. 3 ст. 296 КК України, до 3 років 6 міс. позбавлення волі. Звільнився з місць позбавлення волі 04 травня 2023 року,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 , в період часу з 13 год. до 13 год. 30 хв. (більш точний час під час розслідування не встановлений) 20 лютого 2025 року, знаходячись поблизу будинку N? 129, розташованого по вул. Полтавській м. Павлограда Дніпропетровської області, побачив на землі: сумку, в якій знаходився мобільний телефон торгівельної марки «Redmi Note13 Pro»; гаманець, в якому знаходилися, в тому числі: банківська платіжна картка Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», номер якої - НОМЕР_1 , банківська платіжна картка Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», номер якої - НОМЕР_2 , на ім?я ОСОБА_6 , який після відпочинку в кафе «Дорожнє», що знаходиться на автостанції міста Павлограда, та під час перебування після того на вул. Полтавській, ймовірно, втратив 20 лютого 2025 року свої особисті речі, в числі яких знаходилися: сумка із вказаним мобільним телефоном; гаманець, що містив, в тому числі, вказані банківські платіжні картки.

Усвідомлюючи, що випадково знайдені банківські платіжні карти банківських установ - АТ «Перший Український Міжнародний Банк», АТ КБ «Приватбанк» є різновидами офіційних документів (згідно Закону України «Про банки та банківську діяльність» від 07 грудня 2000 року N? 2121-III та Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05 квітня 2001 року N? 2346-111), передбачаючи, що на банківських рахунках сторонньої особи, на чиє ім?я видані побачені ним банківські платіжні картки, які є засобом доступу до банківських рахунків, знаходяться грошові кошти, припускаючи ймовірність розрахування за придбані в майбутньому товари без застосування пін-коду, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, спрямований на привласнення - обернення банківських карток на свою користь, з метою подальшого незаконного їх використання в корисливих цілях, шляхом здійснення оплати під час придбання товарів в магазинах.

Так, реалізуючи свій злочинний умисел, 20 лютого 2025 року, протягом періоду часу з 13 год. до 13 год. 30 хв. (більш точний час під час розслідування не встановлений), ОСОБА_3 привласнив - заволодів банківськими платіжними картками: АТ КБ «Приватбанк», АТ «Перший Український Міжнародний Банк», на ім?я ОСОБА_6 , залишивши їх у своєму незаконному користуванні, з метою поліпшення свого майнового стану за рахунок грошових коштів, які перебували на банківських рахунках, доступ до яких був можливим за використанням знайдених ним банківських платіжних карток.

Привласнивши знайдене майно, протягом періоду часу з 13 год. 30 хв. до 13 год. 45 хв. (більш точний час під час розслідування не встановлений) 20 лютого 2025 року, ОСОБА_3 розповів про свою знахідку: сумку, мобільний телефон марки «Redmi Note13 Pro», гаманець, в якому знаходилася, в тому числі, банківська платіжна картка АТ КБ «Приватбанк», на ім?я ОСОБА_6 , співмешканці ОСОБА_7 , з якою того дня прогулювався вулицями міста. Передбачаючи, що на банківському рахунку сторонньої особи, на чиє ім?я видана привласнена ним банківська платіжна картки, яка є засобом доступу до банківського рахунку, знаходяться грошові кошти, припускаючи, що здійснити покупки можливо без введення на терміналі пін-коду (враховуючи встановлений допустимий ліміт зняття грошових коштів з рахунку без застосування пін-коду), ОСОБА_3 сумісно із ОСОБА_7 прийшли 20 лютого 2025 року до магазину «Варус-80» ТОВ «Омега», розташованого по вул. Дніпровській, 158А в м. Павлограді Дніпропетровської області, де ОСОБА_3 передав привласнену ним банківську платіжну картку АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_7 , яка, діючи сумісно із ОСОБА_3 , використовуючи отриману банківську платіжну картку АТ КБ «Приватбанк», номер якої - НОМЕР_2 , на ім?я ОСОБА_6 , з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер вчинюваних дій, але будучи зацікавленою у збагаченні за рахунок чужих грошових коштів, здійснила о 13 год. 52 хв., о 13 год. 53 хв., операції по розрахуванню за товари в зазначеному магазині. Так, протягом часу з 13 год. 52 хв. до 16 год. 09 хв. 20 лютого 2025 року, ОСОБА_7 здійснювала покупки в магазинах та в аптеці м. Павлограда Дніпропетровської області, використовуючи отриману від ОСОБА_3 та привласнену останнім, банківську платіжну картку АТ КБ «Приватбанк», номер якої НОМЕР_2 , на ім?я ОСОБА_6 , витрачаючи тим самим грошові кошти, які перебували на банківському рахунку, відкритому на ім?я ОСОБА_6 , завдавши тим самим остатньому майнову шкоду на загальну суму 2596,20 грн.

Дії ОСОБА_3 кваліфікуються за ч. 1 ст. 357 КК України, а саме як привласнення офіційного документу, вчиненого з корисливих мотивів.

Крім того, 20 лютого 2025 року, протягом періоду часу з 13 год. до 13 год. 30 хв. (більш точний час під час розслідування не встановлений) ОСОБА_3 , перебуваючи неподалік будинку N? 129, розташованого по вул. Полтавській м. Павлограда Дніпропетровської області, з числі інших речей, побачив на землі сумку, в якій знаходився мобільний телефон торгівельної марки «Redmi Note13 Pro», і-меі якого: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_6 , та який після відпочинку в кафе «Дорожнє», що знаходиться на автостанції міста Павлограда, та під час перебування після того на вул. Полтавській, ймовірно, втратив 20 лютого 2025 року свої особисті речі, в числі яких знаходилися, в тому числі, сумка із мобільним телефоном марки «Redmi Note13 Pro». Знайшовши вказаний мобільний телефон, у ОСОБА_3 виник протиправний умисел, спрямований на повторне незаконне заволодіння чужим майном.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, достовірно знаючи, що знайдений мобільний телефон являється чужим майном, діючи в умовах воєнного стану, протягом періоду часу з 13 год. до 13 год. 30 хв. (більш точний час під час розслідування не встановлений) 20 лютого 2025 року, перебуваючи неподалік будинку N? 129, розташованого по вул. Полтавській м. Павлограда Дніпропетровської області, ОСОБА_3 , керуючись корисливим мотивом, маючи впевненість у таємності вчинюваних дій, усвідомлюючи злочинний характер здійснюваних дій і розуміючи, що такі є засобом до досягнення протиправної мети, таємно, повторно, незаконно заволодів мобільним телефоном торгівельної марки «Redmi Notel3 Pro», і-мей якого: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , вартістю 8170,74 грн., який належить ОСОБА_6 , не бажаючи повертати телефон власникові. Маючи на меті обернення викраденого майна на свою користь та подальше розпорядження ним на свій розсуд, ОСОБА_3 , утримуючи викрадений мобільний телефон при собі, з місця події пішов, завдавши тим самим ОСОБА_8 майнову шкоду на загальну суму 8170,74 грн.

Дії ОСОБА_3 кваліфікуються за ч. 4 ст. 185 КК України, а саме як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, вчинене в умовах воєнного стану.

26 березня 2025 року між прокурором Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_4 та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_3 в присутності захисника адвоката ОСОБА_5 була укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст.ст. 468, 469, 472 КПК України, яка була надана в підготовче судове засідання.

Згідно даної угоди, обвинувачений ОСОБА_3 згоден з кваліфікацією вчинених ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України, повністю визнав свою винуватість у зазначених діяннях і зобов`язався визнати її у судовому засіданні.

Сторони погодилися на призначення покарання ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 357 КК України у вигляді обмеження волі на строк 1 (один) рік, за ч. 4 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням у вигляді 5 років позбавлення волі, із звільненням ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав свою вину у скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, у вчиненому щиро розкаявся. Пояснив суду, що угоду він укладав добровільно і наслідки укладання й затвердження зазначеної угоди для нього зрозумілі, просив затвердити зазначену угоду.

Прокурор просив затвердити угоду в підготовчому судовому засіданні і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 також просив затвердити укладену між прокурором та обвинуваченим угоду про визнання винуватості, оскільки укладений акт відповідає діючому кримінальному та кримінально-процесуальному законодавству.

Потерпілий ОСОБА_6 до суду не з`явився, надав письмову згоду прокурору на укладення угоди про визнання винуватості та заяву про розгляд кримінального провадження за його відсутності, претензій до обвинуваченого не має, матеріальна шкода йому відшкодована у повному обсязі.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду про визнання винуватості.

Відповідно до п. 2 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.

Частина 4 ст. 469 КПК України передбачає, що угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні, в тому числі, щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України, які згідно ст. 12 КК України, відносяться до категорії кримінального проступку та тяжкого злочину відповідно.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 розуміє, що відповідно до ст. 473 КПК України наслідком укладення та затвердження зазначеної угоди для прокурора, обвинуваченого є обмеження права на оскарження вироку згідно з положеннями ст.ст. 394 та 424 КПК України, а для обвинуваченого - також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами 1 та 4 пункту 1 частини 4 ст. 474 КПК України.

Також судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 розуміє, що у разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що укладена угода відповідає вимогам КПК України та КК України, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод та інтересів сторін по справі та інших осіб.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості укладеної між прокурором Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_4 та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_3 від 26 березня 2025 року і призначення обвинуваченому ОСОБА_3 узгодженої сторонами міри покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у вигляді обмеження волі на строк 1 (один) рік, за ч. 4 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням у вигляді 5 років позбавлення волі, із звільненням ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Міра запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирається.

Процесуальні витрати на проведення судово-товарознавчої експертизи, на проведення якої було витрачено 1591 грн. 80 коп., слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Арешт, накладений ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2025 року, на мобільний телефон марки «Redmi Note13 pro», і-меі якого - НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ; силіконовий чохол темно-сірого кольору; сумку чорного кольору; портмоне чорного кольору; банківську картку, емітовану АТ «ПУМБ», номер якої - НОМЕР_1 ; пластикову картку із написом «Ветеран Турбота»; фотознімок із зображення дівчинки, які були вилучені під час проведення 10 березня 2025 року огляду речей, - скасувати.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Питання про речові докази вирішується на підставі ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Затвердити угоду про визнання винуватості від 26 березня 2025 року укладену між прокурором Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України.

Визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами покарання:

- за ч. 1 ст. 357 КК України у вигляді обмеження волі на строк 1 (один) рік;

- за ч. 4 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням остаточно, за сукупністю кримінальних правопорушень, призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

У відповідності до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі, якщо протягом іспитового строку 2 (два) роки, він не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Стягнути з ОСОБА_3 судові витрати на проведення судових експертиз у розмірі 1591 (одна тисяча п`ятсот дев`яносто одна) грн. 80 (вісімдесят) коп. на користь держави.

Арешт, накладений ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2025 року, на мобільний телефон марки «Redmi Note13 pro», і-меі якого - НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ; силіконовий чохол темно-сірого кольору; сумку чорного кольору; портмоне чорного кольору; банківську картку, емітовану АТ «ПУМБ», номер якої - НОМЕР_1 ; пластикову картку із написом «Ветеран Турбота»; фотознімок із зображення дівчинки, які були вилучені під час проведення 10 березня 2025 року огляду речей, - скасувати.

Речові докази:

- мобільний телефон марки «Redmi Note13 pro», і-меі якого - НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , силіконовий чохол темно-сірого кольору, сумку чорного кольору; портмоне чорного кольору, банківську картку, емітовану АТ «ПУМБ» номер якої - НОМЕР_1 , пластикову картку із написом «Ветеран Турбота», повернути ОСОБА_6 , за належністю;

- фотознімок із зображення дівчинки повернути за належністю.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти діб з дня його проголошення з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, а саме:

- обвинуваченим, його захисником, законним представником - виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч. 4, ч. 6, ч. 7 ст. 474 КПК України, у тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором - виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно ч. 4 ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1