Провадження по справі № 1-кп/522/3103/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

11 серпня 2025 року місто Одеса

Приморський районний суд міста Одеси у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000511 від 01.05.2021 року, відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, українця, з вищою освітою, працюючого виконуючим обов`язки директора КП «Туристичний інформаційний центр міста Одеси», одруженого, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше не засудженого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

В провадження Приморського районного суду м. Одеси надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.05.2021 року за №0000511 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України.

До суду надійшло клопотання ОСОБА_6 про повернення застави, внесеної за ОСОБА_3 у розмірі 79 450 гривень, які внесені на депозитний рахунок ТУ ДСА в Одеській області. В обґрунтування поданого клопотання, заявник посилається на той факт, що ОСОБА_3 не порушував покладені на нього обов`язки, зі слів обвинуваченого у дружини заставодавця виявлено онкологічне захворювання, а тому є потреба в грошових коштах на лікування.

Позиція учасників

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_5 підтримали подане клопотання просили його задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення клопотання за наведених обставин, у разі наявності доказів обставин, на які посилається заставодавець.

Розглянувши доводи клопотання ОСОБА_6 , вислухавши думку прокурора, захисника та обвинуваченого, суд приходить до наступних висновків.

Мотиви суду

Вирішення під час судового розгляду питання щодо зміни запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Так, підстави та порядок звернення із клопотанням про зміну запобіжного заходу передбачено ч. 1 ст. 201 КПК України, ч. 5 ст. 194 КПК України.

За загальним правилом, підставами звернення з клопотанням про зміну запобіжного заходу є обставини, які або існували під час прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, але про які не було відомо сторонам, або які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу. Такими підставами, наприклад, може бути суттєва зміна обставин, що їх було взято до уваги при обранні запобіжного заходу, а саме змінилася кваліфікація кримінального правопорушення, погіршився стан здоров`я обвинуваченого, змінився склад його родини чи утриманців або майновий стан, інші обставини, які мають суттєве значення.

Частиною 1 ст. 176 КПК України закріплена відповідна ієрархія запобіжних заходів від найбільш м?якого (особисте зобов?язання) до найбільш суворого (тримання під вартою). Слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

Застава по встановленій структурно ієрархії тяжкості запобіжних заходів за послідовністю, визначеній КПК України, міститься перед триманням під вартою (ст. 183 КПК України), а тому є достатньо суворим і мотивуючим належну поведінку заходом.

Суд наголошує, що обґрунтованість застосування запобіжного заходу у вигляді застави, може піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за яких вказаний запобіжний захід було застосовано, та у зв`язку з виникненням інших обставин, які можуть бути підставами зміни запобіжного заходу в сторону його пом`якшення або скасування, оскільки строк дії цього запобіжного заходу не визначається, а тривалість в часі запобіжного заходу без врахування обставин справи в конкретному випадку може призвести до порушення прав, свобод чи інтересів учасників кримінального провадження.

Частинами 1, 2 статті 182 КПК України визначено, що застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Застава може бути внесена як самим підозрюваним, обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

Розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього (ч. 4 ст. 182 КПК України).

Оцінивши доводи сторони захисту в частині аргументів про належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_3 , як з часу обізнаності останнього про наявність кримінального провадження, так і з часу застосування до нього запобіжного заходу, як підставу для твердження про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, суд зазначає наступне.

Застава є запобіжним заходом, тобто заходом процесуального примусу, метою якого є запобігання ризикам, встановленим слідчим суддею під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Відповідно до ч. 8 ст. 182 КПК України, у випадку порушення підозрюваним/обвинуваченим покладених на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язків, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Таким чином, фактично застава у відповідному розмірі забезпечує виконання підозрюваним/обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та є засобом запобігання перешкоджанню підозрюваним/обвинуваченим кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зважаючи на викладене, на переконання суду, відсутність з боку обвинуваченого будь-яких порушень чи створення перешкод для кримінального провадження не є достатньою підставою для твердження про відсутність того чи іншого ризику. Зазначена обставина свідчить лише про те, що застосований запобіжний захід є дієвим, та таким, що у достатній мірі забезпечує належну процесуальну поведінку обвинуваченого. На переконання суду саме визначений на теперішній час розмір застави забезпечує належну поведінку ОСОБА_3 на даній стадії кримінального провадження.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

Так, прокурором під час обрання ОСОБА_3 запобіжного заходу було доведено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на теперішній час продовжують існувати.

Враховуючи хід судового розгляду справи та ті обставини, що на теперішній час судовий розгляд кримінального провадження не завершено, всі докази не досліджені, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, пов`язаний із корупцією, на даний час письмові докази суду не досліджені в повному обсязі, судовий розгляд не завершено, будь-яких вагомих аргументів та доказів щодо необхідності повернення застави заявником надано не було, у зв`язку із чим суд приходить до висновку, що наявний запобіжний захід у вигляді застави буде належним і необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Частиною 4 статті 182 КПК України встановлено, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що суд, при встановленні суми застави, яка перевищує платоспроможність обвинуваченого повинен враховувати тяжкість злочину, у вчиненні якого він обвинувачується, а також його професійне становище. Судом, враховуючи винятковий характер справи, виправдано корегування суми для звільнення під заставу з рівнем передбачуваної відповідальності для забезпечення того, щоб винні не мали стимулу уникати правосуддя і знехтувати заходами безпеки.

В цьому контексті суд приймає до уваги положення п. 25 рішення ЄСПЛ у справі «Істоміна проти України» від 13.01.2022, в якому Суд зауважує на тому, що загальні принципи щодо обґрунтування визначення розміру застави наведені в рішеннях у справах «Корбан проти України» (Korban v. Ukraine), заява №26744/16, п.п. 154-157, від 04.07.2019), та «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain), заява №12050/04, п.п. 78-81, ЄСПЛ 2010). Зокрема, гарантія, передбачена п. 3 ст. 5 Конвенції, покликана забезпечити не відшкодування будь-якої шкоди, завданої внаслідок передбачуваного злочину, а лише присутність обвинуваченого у судовому засіданні.

Саме тому розмір застави має встановлюватися головним чином з огляду на особу обвинуваченого, належне йому майно та його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на ступінь впевненості, що можлива перспектива втрати застави або вжиття заходів проти поручителів у випадку його неявки у судове засідання буде достатнім стримуючий фактором, щоб позбавити його бажання втекти (див. рішення у справі «Гафа проти Мальти» (Gafа v. Malta), заява №54335/14, п. 70, від 22.05.2018). Оскільки відповідне питання є основоположним правом на свободу, гарантованим ст. 5 Конвенції, органи державної влади повинні докладати максимум зусиль для встановлення належного розміру застави.

Разом з тим, приймаючи до уваги обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні корупційного кримінального правопорушення, яке беззаперечно призводить до компроментації та підриву довіри суспільства до державних органів та держави в цілому, а також викликають підвищений суспільний резонанс в умовах воєнного стану,застава як стримуючий важіль для обвинуваченого від порушення покладених на нього обов`язків є найбільш дієвим запобіжним заходом.

З приводу аргументів заставодавця щодо необхідності повернення застави ОСОБА_6 з огляду на вимушену потребу у грошових коштах, суд зазначає, що вказані обставини не є релевантними для підстав зміни запобіжного заходу.

Так, відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою. Таким чином, вищезазначені законодавчі положення пов`язують можливість повернення застави виключно з припиненням дії цього запобіжного заходу.

Суд наголошує, що у випадку застосування до підозрюваного/обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави відповідно до положень ст. 182 КПК України, внесення застави заставодавцем є його правом, як у випадку застосування запобіжного заходу у вигляді застави як основного запобіжного заходу, так і у випадку, коли заставу визначено в якості альтернативного запобіжного заходу до тримання під вартою. Таким чином, внесення заставодавцем грошових коштів в якості застави за підозрюваного/обвинуваченого є актом доброї волі такої особи. Особа не може бути визнана заставодавцем усупереч її волі.

При цьому, відповідний статус заставодавця не вичерпується самим лише фактом внесення визначеної грошової суми, оскільки погоджуючись внести заставу, особа автоматично погоджується мати відповідні обов`язки заставодавця протягом дії цього запобіжного заходу. Водночас така особа несе і ризик втрати внесених нею коштів у випадку невиконання підозрюваним/обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

З огляду на вищезазначене, у заставодавця відсутні підстави очікувати, що грошові кошти, внесені ним у якості застави за підозрюваного/обвинуваченого, будуть йому обов`язково повернуті у найкоротший строк за його бажанням до припинення дії цього запобіжного заходу.

Таким чином, судом при ухвалені судового рішення за клопотанням не можуть бути взяти до уваги обставини, що мають місце в житті заставодавця.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що на теперішній час клопотання ОСОБА_6 про повернення застави слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 131, 177-178, 182, 194, 201, 350, 369-372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_6 про повернення застави, внесеної заставодавцем за ОСОБА_3 відмовити з підстав, зазначених в мотивувальній частині ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Повний текст ухвали суду складено та проголошено 13.08.2025 о 16:30 годині в залі суду №131.

Головуючий суддя ОСОБА_7