Провадження № 1-кп/161/401/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 11 червня 2025 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області під головуванням

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002848 від 22 серпня 2024 року про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дубляни, Нестеровського району, Львівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, з середньою освітою, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат», маючого на утриманні одну малолітню дитину, раніше судимого:

вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 вересня 2023 за ст.126-1 КК України від 26 жовтня 2023 рокудо покарання у виді громадських робіт на строк 220 (двісті двадцять) годин;

вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області за ст.126-1 КК України від 26 жовтня 2023 рокудо покарання у виді громадських робіт на строк 220 (двісті двадцять) годин, на підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарань, призначеного за даним вироком суду та за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.09.2023, визначено до відбуття остаточне покарання у виді громадських робіт на строк 240 (двісті сорок) годин, та на підставі п.5 ч.1 ст.91-1 КК України застосовано обмежувальні заходи, з покладенням обов`язку пройти програму для кривдників строком 2 (два) місяці;

вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 травня 2025 за ст. 390-1, ч.ч.1, 2 ст. 71 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік 6 (шість) місяців та на підставі п.5 ч.1 ст.91-1 КК України застосовано обмежувальні заходи, з покладенням обов`язку пройти програму для кривдників строком 3 (три) місяці, -

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 126-1, ч. 1 ст. 122 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_4 , у період часу з 21.05.2024 по 24.05.2024 в м. Луцьку, знаходячись поблизу житлового будинку, розташованого за адресою: проспект Соборності, 32Б, місто Луцьк Волинської області, діючи умисно, в порушення вимог ст. 28 Конституції України, Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству», усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно систематично вчиняв психологічне насильство щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якою ОСОБА_4 спільно проживав і перебував у близьких відносинах, що призводило до психологічних страждань ОСОБА_5 , зокрема:

21.05.2024 приблизно о 12 год. 20 хв. ОСОБА_4 вчинив щодо ОСОБА_5 психологічне насильство, що виразилося у висловлюванні словесних образ, погроз, приниженні та спричинило психологічні страждання ОСОБА_5 ;

22.05.2024 приблизно о 15 год. 16 хв. ОСОБА_4 вчинив щодо ОСОБА_5 психологічне насильство, що виразилося у висловлюванні словесних образ, погроз і спричинило психологічні страждання ОСОБА_5 ;

24.05.2024 приблизно о 20 год. 00 хв. ОСОБА_4 вчинив щодо ОСОБА_5 психологічне насильство, що виразилося у невиконанні термінового заборонного припису від 22.05.2024 серії АА №399267 про заборону на вхід, перебування в місці проживання, заборону в будь-який спосіб контактувати з ОСОБА_5 та спричинило психологічні страждання ОСОБА_5 , чим вчинив домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо іншої особи, з якою винний перебуває у близьких відносинах, що призводить до психологічних страждань, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126-1 КК України.

Також ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що 27.07.2024 приблизно о 23 год. 00 хв. він, знаходячись в квартирі АДРЕСА_3 , під час словесної суперечки з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , керуючись прямим умислом, спрямованим на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно завдав два удари кулаком правої руки в ділянку обличчя ОСОБА_5 , внаслідок чого ОСОБА_4 . ОСОБА_5 заподіяно середньої тяжкості тілесні ушкодження (за ознакою тривалого розладу здоров?я): подвійний перелом нижньої щелепи між 3-м та 4-м зубом зліва та в ділянці кута нижньої щелепи справа, чим вчинив заподіяння умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров?я, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 своїми умисними протиправними діями, які виразились в умисному систематичному вчинення психологічного насильства щодо іншої особи, з якою винний перебуває у близьких відносинах, що призводить до психологічних страждань потерпілого, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126-1 КК України.

Крім цього, обвинувачений ОСОБА_4 , своїми умисними протиправними діями, які виразились у заподіянні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю та показав, що він дійсно за вказаних обставин, місця та часу вчинив дані кримінальні правопорушення. У вчиненому щиро розкаявся та просив суворо його не карати. Цивільні позови визнав повністю, в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди, поклався на розсуд суду.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні повністю підтвердила факт нанесення їй тілесних ушкоджень її співмешканцем ОСОБА_4 , за вказаних обставин, місця та часу, які зазначені обвинувальному акті. Також підтвердила факт систематичного вчинення відносно нею обвинуваченим ОСОБА_4 домашнього насильства. Наполягала на суворій мірі покарання щодо обвинуваченого. Просила задовольнити цивільний позов.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 , його винуватість, підтверджується зібраними на досудовому слідстві доказами, фактичні обставини яких не оспорюються учасниками судового провадження, а тому судом, за погодженням з усіма учасниками, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, не проводиться їх дослідження.

Аналізуючи наведені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 122, ст. 126-1 КК України.

Відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину і тяжкості наслідків, що настали.

При обранні міри покарання суд враховує вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а також вимоги ст. 65 КК України, відповідно до яких суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті КК відповідно до положень Загальної частини Кодексу, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, які, відповідно до вимог ст. 66 КК України, пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

До обставин, які відповідно до вимог ст.67 КК України, обтяжують покарання ОСОБА_7 , суд відносить вчинення злочину повторно та рецидив злочинів, кримінального правопорушення щодо іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у близьких відносинах.

Поряд з цим, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує інформацію про стан його здоров`я, відомості про те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, вину визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, має на утриманні малолітню дитину, думку потерпілої, яка наполягала на суворій мірі покарання щодо обвинуваченого, тому суд вважає, що його виправлення та перевиховання не можливе без ізоляції від суспільства та призначає покарання в межах санкції ч. 1 ст. 122, ст. 126-1 КК України у виді у позбавлення волі підставі ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70, ч. 1 ст. 72 КК України, остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

Суд вважає, що дане покарання буде необхідним і достатнім для виправлення, перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, так і іншими особами.

В рамках даного кримінального провадження потерпілою ОСОБА_5 заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 завданої моральної шкоди в сумі 20 000,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що в результаті протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_4 потерпіла ОСОБА_5 зазнала моральних страждань, які вона оцінює в сумі 20 000,00 грн. Моральну шкоду обґрунтовує сильним фізичним болем, нервовими переживаннями, які вона перенесла з вини обвинуваченого, також у душевних стражданнях, які проявляються у постійному відчутті незахищеності та несправедливості, проблемах з концентрацією уваги, неспокоєм, через нанесення їй тілесних ушкоджень вона була позбавлена на деякий час належного джерела доходу.

У відповідності до роз`яснень, які містяться в п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином і стягнення безпідставно нажитого майна» №3 від 31.03.1989 року, вирішуючи при постановленні вироку питання про відшкодування матеріальної шкоди, суд має керуватися відповідними нормами цивільного, трудового та іншого законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам, підприємствам, установам, організаціям, державі.

Згідно ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Суд, приходить до висновку, що цивільний позов потерпілої підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною 3 статті 23 ЦК України передбачена можливість відшкодування моральної шкоди грішми. При цьому розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ч. 1ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4, судам слід звернути увагу на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди.

Відповідно до п. 3 п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, із змінами внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року та №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності , інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У п. 9 Постанови роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як зазначається у Рішеннях Європейського суду з прав людини від 25 липня 2001 року у справі «Перна проти Італії» (п. 53), від 09 лютого 2007 року у справі «Білуха проти України» (п. 79), які є остаточними, в окремих випадках визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за моральну шкоду, завдану особі.

Вирішуючи позовні вимоги потерпілої в частині відшкодування моральної шкоди, суд приходить до висновку про те, що неправомірними діями ОСОБА_4 дійсно була така завдана ОСОБА_5 . Моральна шкода полягала в перенесенні останньою негативних переживань, тривоги, у душевних стражданнях, які проявляються у постійному відчутті незахищеності та несправедливості, проблемах з концентрацією уваги, неспокоєм та спустошенням.

Визначаючи розмір морального відшкодування, суд приймає до уваги фактичні обставини справи, враховує характер, тривалість і глибину душевних страждань потерпілої, пов`язаних з ушкодженням здоров`я, ступінь вини обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, його матеріальне і сімейне становище, виходячи з вимог розумності, справедливості та вищеописаних обставин, вважає, що позовна вимога про стягнення моральної шкоди є підставною, однак підлягає до часткового задоволення в розмірі 15 000, 00 гривень. Такий розмір не буде надмірним для обвинуваченого, відповідатиме його поведінці, та кореспондуватиме глибині та силі страждань, які мала потерпіла у зв`язку з порушенням її прав. В решті суми позовних вимог слід відмовити, оскільки вона не відповідає спричиненій шкоді та наслідкам, що настали. А відтак, позов підлягає до часткового задоволення.

На підставі ст.ст.128, 129 КПК України ст.1166 ЦК України, цивільний позов КП «Волинська обласна клінічна лікарня Волинської обласної ради» до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування матеріальних збитків, завданих кримінальним правопорушенням задовольнити, стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 в користь КП «Волинська обласна клінічна лікарня Волинської обласної ради» 13 621 (тринадцять тисяч шістсот двадцять одну) грн. 70 коп. витрат на лікування потерпілої ОСОБА_5 .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст. 126-1, ч. 1 ст. 122 КК України та призначити покарання:

за ст. 126-1 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

за ч. 1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_4 визначити покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, з урахуванням ст.72 КК України, за сукупністю вироків шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 травня 2025 року, більш суворим покаранням, призначеним за даним вироком, остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушення задовольнити частково.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_5 моральну шкоду в сумі 15000 (п`ятнадцять тисяч) грн. 00 коп.

Цивільний позов КП «Волинська обласна клінічна лікарня Волинської обласної ради» до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування матеріальних збитків, завданих кримінальним правопорушенням задовольнити.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 в користь КП «Волинська обласна клінічна лікарня Волинської обласної ради» 13 621 (тринадцять тисяч шістсот двадцять одну) грн. 70 коп. витрат на лікування потерпілої ОСОБА_5 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Луцький міськрайонний суд.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий: