Гребінківський районний суд Полтавської області
__________________________________________________________________________________
Справа №: 528/647/22 Провадження № 1-кп/528/3/25
В И Р О К

Іменем України

20 серпня 2025 року м. Гребінка

Гребінківський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ( в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду з повною технічною фіксацією обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000337, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 31.08.2021 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вашківці, Вижницького району Чернівецької області, зареєстрованого та фактичного проживаючого АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, утриманців не маючого, особою з інвалідністю та депутатом не являється, участі в АТО та ООС не брав, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст.296, ч.1 ст.129, ч.2 ст.263 КК України,

в с т а н о в и в:

31.08.2021 близько 10 год. 20 хв., ОСОБА_4 перебуваючи біля подвір`я за адресою: АДРЕСА_2 , за місцем проживання ОСОБА_5 в ході розмови з останньою в ОСОБА_4 , виник намір на погрозу вбивством ОСОБА_5 .

Реалізуючи свій злочинний намір ОСОБА_4 діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій переліз через паркан на територію подвір`я за вищевказаною адресою та тримаючи в руці ніж, словесно виказуючи на адресу ОСОБА_5 погрози вбивством, замахнувся ним, виражаючи тим самим свій намір привести свою погрозу у виконання.

При цьому ОСОБА_5 реально сприймала його погрозу як таку, що може бути виконана, зайшла до будинку та зачинилася, а ОСОБА_4 , зник у невідомому напрямку.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України, а саме: погроза вбивством.

Окрім цього, 31.08.2021, близько 10:30 год. ОСОБА_4 , перебуваючи на території залізничного вокзалу ст. Гребінка, що за адресою: Полтавська область, Лубенський район м. Гребінка, вул. Магістральна 31, неподалік сортувальної гірки, грубо порушуючи громадський порядок та спокій громадян, з мотивів явної неповаги до суспільства, загальноприйнятих норм моралі, діючи із особливою зухвалістю, нахабно виявляючи зневажливе ставлення до існуючих у суспільстві правил поведінки, безпричинно розмахував ножем, згідно висновку експерта № СЕ-19/117-21/11230-ХЗ відноситься до категорії короткоклинкової холодної зброї колюче-ріжучої дії та є мисливським ножем «BUCK», виготовлений промисловим способом, та кидався у бік ОСОБА_6 та інших працівників залізничного вокзалу, на прохання оточуючих людей заспокоїтися не реагував та продовжував свої хуліганські дії, розмахуючи ножем, перекидаючи його із руки в руку та при цьому бурмотів щось незрозуміле.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, а саме: грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю (хуліганство), вчинене із застосуванням холодної зброї.

Окрім цього, 31.08.2021 у ході проведення особистого обшуку затриманої особи у ОСОБА_4 було вилучено ніж, який він також використовував для вчинення хуліганських дій. Даний ніж згідно висновку експерта № СЕ-19/117-21/11230-ХЗ відноситься до категорії короткоклинкової холодної зброї колюче-ріжучої дії та є мисливським ножем «BUCK», виготовлений промисловим способом, який ОСОБА_4 носив при собі без передбаченого законом дозволу.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, а саме: носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, відповідно до ч.6 ст.22 КПК України, створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Так, в судовому засіданні 07.08.2025 року на запитання передбачені ст.348 КПК України, обвинувачений ОСОБА_4 надав відповіді, що суть обвинувачення йому зрозуміла, свою провину в інкримінованих йому кримінальних правопорушення, які передбачені ч.4 ст.296, ч.1 ст.129, ч.2 ст.263 КК України і обставини яких викладені в обвинувальному акті від 28.07.2022 року визнає повністю, щиро розкаявся, не заперечував та не оспорював щодо обставин їх вчинення, а саме місця, дати, часу та способу. Згодився надавати покази.

Прокурор Пирятинського відділу Лубенської окружної прокуратури ОСОБА_3 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України, при цьому в частині цивільного позову дослідити матеріали.

Обвинувачений ОСОБА_4 не заперечував щодо розгляду даного кримінального провадження в спрощеному порядку.

Потерпіла ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Через канцелярію суду надала заяву, в якій просила розгляд даного кримінального провадження проводити без її участі. Під час призначення покарання покладалась на розсуд суду. Цивільний позов в справі не заявлений. Її неявка не перешкоджає проведенню судового засідання у справі

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованих йому кримінальних правопорушення, які передбачені ч.4 ст.296, ч.1 ст.129, ч.2 ст.263 КК України і обставини яких викладені в обвинувальному акті від 28.07.2022 року, та беручи до уваги думки прокурора, обвинуваченого, за згодою всіх учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому, суд з`ясував, чи правильно учасники кримінального провадження розуміють зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності їх позиції у суду немає.

Суд також роз`яснив учасникам розгляду даного кримінального провадження, що при таких обставинах вони позбавляються права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.

Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

При судовому розгляді кримінальної справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, питання, визначені ч.1 ст.368 КПК України, вирішуються судом.

В судовому засіданні у порядку ст. 351 КПК України обвинувачений ОСОБА_4 надав особисті покази, які в повному обсязі відповідають фактичним обставинам справи, тому суд находить їх достатніми та істинними.

В судових дебатах 20.08.2025 року прокурор ОСОБА_3 звернув увагу, що під час судового розгляду даного кримінального провадження обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 кримінальних правопорушень знайшло своє підтвердження в повному обсязі, дії останнього кваліфіковано за ч.4 ст.296, ч.1 ст.129, ч.2 ст.263 КК України, кваліфікація є вірною і обґрунтованою, а винність обвинуваченого, окрім особистого визнання ним своєї вини, повністю підтверджена отриманими та дослідженими доказами. Зазначив, що відносно обвинуваченого доцільно обрати покарання в межах санкцій статті кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за вчинені кримінальні правопорушення, а саме: за ч.1 ст.129 КК України призначити покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік; за ч.2 ст.263 КК України призначити 3 роки обмеження волі; за ч.4 ст.296 КК України призначити 5 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 ККУ шляхом поглинення менш суворого більш суворим призначити 5 років позбавлення волі. Зарахувати строк дії запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту призначеного ухвалою слідчого судді від 02.09.2021, відповідно ч.7 ст.72 КК України 60 днів цілодобового домашнього арешту за 20 днів позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнити від відбування з випробуванням строком на 2 роки з покладенням обов`язків передбачених ст.76 КК України. Процесуальні витрати стягнути з обвинуваченого на користь Держави. Питання речових доказів вирішити в порядку ст.100 КПК України. Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу не обирати.

Також в судових дебатах, обвинувачений ОСОБА_4 просив суд суворо не карати та не позбавляти волі, погодився з мірою покарання яка висловлена прокурором, зазначив, що жалкує про вчинене, щиро розкаявся, він став на шлях виправлення, пройшов курс реабілітації. Зобов`язався більше не вчиняти подібних дій.

У судовому засіданні, окрім допиту обвинуваченого судом були дослідженні докази, що посвідчують та характеризують його особу, а також документи щодо судових витрат та речових доказів.

Аналізуючи досліджені докази, суд приходить до висновку, що вони є достовірними, і підстав сумніватися в їх правдивості судом не встановлено.

Згідно зі ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Склад злочину - це сукупність встановлених у кримінальному законі об`єктивних та суб`єктивних ознак, які визнають вчинене суспільно небезпечне діяння як злочин, тобто включає в себе наступні елементи: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження

При встановлених обставинах, оцінюючи досліджені докази, суд вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, які передбачені ч.4 ст.296, ч.1 ст.129, ч.2 ст.263 КК України у судовому засіданні доведена повністю і досліджених доказів достатньо для визнання його винним, зважаючи на повне визнання ним вини під час судового розгляду.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 1 ст. 129 КК України, як дії, які виразилися в погрозі вбивством потерпілій ОСОБА_5 .

Крім того, дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 4 ст. 296 КК України, як дії, які виразилися в грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням холодної зброї.

Крім того, дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 2 ст. 263 КК України, як дії, які виразилися в носінні холодної зброї без передбаченого законом дозволу.

Таку кваліфікацію дій обвинуваченого, суд вважає правильною, внаслідок чого у суду відсутні сумніви щодо притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності за санкціями указаних статей кримінального закону.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд керується загальними засадами, які визначені у ст.65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При цьому, суд також виходить із положень ст.50 КК України відповідно до яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами , покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003року із змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо

Так, кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 129 КК України у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 згідно із ст. 12 КК України відноситься до кримінального проступку, кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст.263 КК України відноситься до нетяжкого злочину, а кримінальне правопорушення передбачене ч.4 ст.296 КК України відноситься до тяжкого злочину.

За час судового розгляду справи в суді, ОСОБА_4 поводив себе позитивно, дотримувався встановленого в суді порядку, зауважень головуючого не отримував.

Щодо обставин, що обтяжують та пом`якшують відповідальність обвинуваченого ОСОБА_4 . З цього приводу суд враховує, що у відповідності до ст. 67 КК України, обставин, що обтяжують відповідальність обвинуваченого встановлено, як вчинення злочину особою, що перебуває у стані викликаному вживанням наркотичних засобів. Щодо наявності пом`якшуючих його відповідальність обставин, судом, у відповідності до ст. 66 КК України визнано щире каяття.

Згідно вимог ч.1 ст.19 КК України ОСОБА_4 є осудним, оскільки осудною визнається особа, яка під час вчинення кримінального правопорушення могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.

Судом в повному об`ємі вивчена особа обвинуваченого ОСОБА_4 , який має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 . За місцем якого, відсутня негативна характеристика, заяви і скарг на його поведінку не надходило.

Згідно довідки КНП «Сокирянська лікарня» ОСОБА_4 на обліку у лікарів психіатра не перебуває.

З даних вимоги ДІАП НП України вбачається, що ОСОБА_4 , раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив кримінальне правопорушення вперше.

За інформацією згідно довідки виданої Дністровським районним сектором №2 філії ДУ «Центр пробації» в Чернівецькій області від 01.09.2021, ОСОБА_4 на обліку не перебуває.

Також враховано, що ОСОБА_4 не одружений, утриманців не має, не є депутатом чи інвалідом. Крім того, будучи працездатним офіційно не працевлаштований.

Указані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченому, оскільки мають істотне значення щодо вивчення особистості та відношення останнього до скоєного ним.

Отже, враховуючи характер і ступінь суспільної небезпечності вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень (проступків), обставин їх вчинення, відомостей, що характеризують його особу, тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень, позицію державного обвинувача, обвинуваченого, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також враховуючи, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, та з огляду на всі обставини в цілому, суд приходить до висновку про те, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання: за ч. 1 ст.129 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік; за ч.2 ст.263 КК України у виді обмеження волі строком на 3 роки; за ч. 4 ст.296 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

В той же час, загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі "Довженко проти України"), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів з огляду на відповідність таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

З цього приводу, суд враховує, що вищенаведені обставини знижують фактичну ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень і ступінь небезпечності винної особи для суспільства, що у своїй сукупності утворює підставу для висновку суду, що перевиховання та виправлення ОСОБА_4 залишається можливим без ізоляції від суспільства, та вважає за доцільне застосувати до нього положення ст. 75 та ст. 76 КК України, призначивши покарання з іспитовим строком терміном на 2 (два) роки з визначенням відповідних обов`язків судом.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

На переконання суду, саме таке покарання є необхідним, достатнім, справедливим для виправлення обвинуваченого, запобігання вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод, як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання. Справедливість покарання полягає насамперед у тому, що воно має відповідати загальнолюдським цінностям, моральним устоям суспільства, переконувати громадян у правильності судової політики.

Підстав для застосування до обвинуваченого більш тяжкого покарання чи менш тяжкого, з врахуванням тяжкості скоєного, його особи, суд не знаходить.

Питання речових доказів вирішив в порядку ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати у вигляді вартості проведення судової експертизи холодної зброї на підставі ч. 2 ст. 124 КПК України слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 в ході судового розгляду не обирався, підстав для його обрання судом до набрання вироком законної сили також не встановлено.

Крім того, як вбачається з даних ухвали слідчого судді Пирятинського районного суду Полтавської області від 02.09.2021 року, на стадії досудового слідства ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту строком на 60 днів, який в подальшому не продовжувався. Тому з урахуванням вимог ч.2 ст. 72 КК України, в строк відбуття покарання необхідно зарахувати строк дії запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту із розрахунку 60 днів цілодобового домашнього арешту відповідає 20 днів позбавлення волі.

Керуючись: ст. 22, ст.100, 122, 124, ст. ст. 349, 368-371, 373, 374, 376 КПК України, ст.ст.50, 56, 65-67, 70,72, 75,76, ч. 1 ст.129, ч.2 ст.263, ч.4 ст.296 КК України, суд,-

у х в а л и в :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 129, ч.2 ст.263 та ч. 4 ст. 296 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 129 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік;

- за ч. 2 ст. 263 КК України у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки.

- за ч. 4 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч.2 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в строк відбування покарання, строк дії запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту із розрахунку 60 днів цілодобового домашнього арешту відповідає 20 (двадцять) днів позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном у 2 (два) роки.

Покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 рахувати з моменту проголошення вироку, а саме 20.08.2025 року.

Контроль за поведінкою засудженого здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи засудженого.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт гр.України серія КТ № 134003), на користь держави судові витрати на проведення судово експертизи холодної зброї в сумі 1372 (одна тисяча триста сімдесят дві) грн. 96 коп.

Речові докази:

- мисливський ніж «BUCK», який знаходяться у кімнаті для зберігання речових доказів СПД № 1 ВП № 1 Лубенського РВП за адресою: м. Гребінка, вул. Магістральна, буд. 16 знищити.

Вирок суду може бути оскаржений в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду через Гребінківський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинувачуваному та прокурору.

Суддя ОСОБА_7