Справа № 201/8909/20
Провадження № 1-кп/204/485/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2025 року Чечелівський районний суд міста Дніпра у складі колегії суддів:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу судових засідань Чечелівського районного суду міста Дніпра кримінальне провадження № 0000611 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 березня 2020 року за обвинуваченням: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15 ч. 5 ст. 27 п.п.1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3, 5 ст. 27 п.п. 1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , обвинувачених: ОСОБА_5 , ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_7 заявила клопотання про продовження строку дії запобіжних заходів, обраних відносно обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . В обґрунтування своїх клопотань зазначила, що обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років або ж довічне позбавлення волі, що дає підстави вважати, що, перебуваючи на свободі та під загрозою можливого застосування тяжкого покарання, у разі визнання винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, можуть переховуватись від суду. Про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить те, що останні можуть незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, які не були судом допитані, та які безпосередньо вказують на обставини вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення. На даний час обвинувачені мають доступ до кримінального провадження, та розуміючи вагу показів осіб, які є потерпілими та свідками, шляхом погроз або застосування насильства з метою відмови або зміни в подальшому ними свідчень, можуть незаконно впливати на зазначених осіб, про що в свою чергу свідчить й зухвалий спосіб вчинення даного кримінального правопорушення. Крім цього, про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить те, що обвинувачені, розуміючи вагомість письмових доказів, які були долучені до обвинувального акту, вагомість свідчень свідків під час досудового розслідування, перебуваючи на свободі, можуть довести кримінальне правопорушення, у якому обвинувачуються, до кінця або вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки не мають міцних соціальних зв`язків, постійного джерела доходів та можуть вчиняти інші корисливі кримінальні правопорушення. Крім цього, слід звернути увагу й на той факт, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення проти життя та здоров`я особи, що є найвищою конституційною цінністю в державі та яке викликало резонанс у суспільстві.

В судовому засіданні захисник обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 заперечував проти задоволення клопотань прокурора. Заявив клопотання про зміну запобіжних заходів застосованих до його підзахисних. В обґрунтування свого клопотання зазначив, що його підзахисні вже понад п`ять років тримаються під вартою. Враховуючи вік його підзахисних понад 60 років, у них погіршується стан здоров`я, що у свою чергу унеможливлює подальше перебування в умовах Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4». Крім цього, прокурором у своїх клопотаннях не було наведено аргументів щодо не можливості застосування до його підзахисних більш м`яких запобіжних заходів, та що такі запобіжні заходи не зможуть гарантувати належну процесуальну поведінку його підзахисних. Також, просив звернути увагу суду на долучені ним до матеріалів кримінального провадження медичні документи щодо перенесеного ОСОБА_6 в червні 2025 року інсульту.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку свого захисника. Крім цього, заявив клопотання про зміну йому запобіжного заходу. В обґрунтування свого клопотання зазначив, що у нього погіршився стан здоров`я та він потребує оперативного втручання на очах, однак надати йому належне лікування в умовах ув`язнення не мають можливості. Крім цього, прокурор кожного разу посилається на наявність ризиків, однак жодними доказами їх наявність не підтверджує. Просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора та застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав думку свого захисника. Заявив клопотання про зміну йому запобіжного заходу. В обґрунтування свого клопотання зазначив, що він в червні 2025 року переніс інсульт. У нього були порушення у здатності розмовляти, також був підвищеним артеріальний тиск у зв`язку із чим його із Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4» було доправлено до лікарняного закладу, де йому було проведено відповідне лікування, однак на даний час він потребує подальшого лікування, однак в умовах, в яких він перебуває, такого лікування він отримати не може. У зв`язку із чим просив задовольнити його клопотання та застосувати до нього більш м`який запобіжний захід.

Вирішуючи клопотання прокурора щодо продовження застосування до обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що ухвалою Чечелівського районного суду міста Дніпра від 05 червня 2025 року продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 03 серпня 2025 року, із визначенням розміру застави.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, знищити, сховати або спотворити будь-які із речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Обставини, що враховуються при застосуванні запобіжного заходу, передбачені ст. 178 КПК України, відповідно до якої, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК, слідчий суддя, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу, та умови, за яких таке продовження можливе.

У рішення Конституційного Суду України (Велика палата) у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини третьої статті 315 Кримінального процесуального кодексу України від 23 листопада 2017 року № 1-р/2017 акцентовано увагу на наступному.

Обмеження конституційного права на свободу та особисту недоторканність має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина (друге речення абзацу четвертого підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини).

…зважаючи на положення частини другої статті 29 Конституції України, Конституційний Суд України вважає, що слід визначити такі обов`язкові вимоги до правомірного арешту або тримання під вартою: по-перше, арешт чи тримання під вартою має здійснюватися виключно на підставі належним чином вмотивованого рішення суду; по-друге, підстави та порядок застосування цих запобіжних заходів мають бути визначені в законі та повинні відповідати конституційним гарантіям справедливої судової процедури та принципу верховенства права (абзац восьмий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини).

…продовження дії заходів забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжних заходів у виді домашнього арешту та тримання під вартою, обраних під час досудового розслідування, без перевірки судом обґрунтованості підстав для їх застосування, суперечить вимогам обов`язкового періодичного судового контролю за застосуванням запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, закріпленого у частині другій статті 29 Конституції України, згідно з якою „ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом (абзац четвертий пункту 4 мотивувальної частини).

При вирішенні клопотань прокурора, колегія суддів враховує вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачені можуть здійснювати дії, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора в частині наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово встановлював порушення пункту 3 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) у випадках, коли національні суди продовжували тримання заявника під вартою, посилаючись в основному на тяжкість обвинувачень та використовуючи шаблонні формулювання, навіть не розглядаючи конкретних фактів або можливості застосування альтернативних запобіжних заходів (див., наприклад рішення у справі «Харченко проти України» (Kharchenko v. Ukraine), пп. 80-81; та рішення у справі «Третьяков проти України» (Tretyakov v. Ukraine), заява № 16698/05, п. 59, від 29 вересня 2011 року).

У справі «Єлоєв проти України» від 06 листопада 2008 року, заява № 17283/02, п.п. 59-60, ЄСПЛ повторює, що, вирішуючи питання про те, чи було дотримано пункт 3 статті 5 Конвенції, необхідно розглянути й оцінити обґрунтованість підстав, які переконали судові органи у справі, що її розглядає Суд, ухвалювати рішення із суттєвим відхиленням від принципу забезпечення поваги до особистої свободи та від презумпції невинуватості, що має місце при будь-якому ув`язненні особи без засудження її судом (див. рішення у справі «Стогмюллер проти Австрії» (Stogmuller v. Austria) від 10 листопада 1969 року, п. 4, серія A, 9).

Суд зазначає, що згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою (див. справи «Яблонський проти Польщі» (Jablonski v. Poland), N 33492/96 п. 80, від 21 грудня 2000 року, та ОСОБА_12 проти Франції» (I.A. v. France), N 28213/95, п. 102, Reports of Judgments and Decisions 1998-VII). До того ж такі підстави мають бути чітко вказані національними судами (див. справу «Іловецький проти Польщі» (Ilowiecki v. Poland), N 27504/95, п. 61, від 4 жовтня 2001 року). Жодних таких підстав у справі, що розглядається, суди не зазначили. Крім того, національні суди жодного разу не розглядали можливості обрання альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою, і органи влади, посилаючись головним чином на серйозність пред`явлених заявнику обвинувачень, продовжували тримання заявника під вартою на підставах, які не можна вважати «відповідними і достатніми».

Як убачається із клопотань прокурора, висновок щодо наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості переховування обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ґрунтується на твердженні про тяжкість інкримінованих їм кримінальних правопорушень та осіб обвинувачених.

Колегія суддів погоджується з існуванням такого ризику, який обумовлений, зокрема відомостями про осіб обвинувачених, які не є працевлаштованими, не мають законного джерела доходу.

Але, даному ризику можна запобігти шляхом покладення на них обов`язку здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України.

При оцінці вагомості даного ризику та ймовірності його настання, колегія суддів також зважає на міцність соціальних зв`язків обвинувачених, які мають рідних, які мають постійне місце проживання на території Дніпропетровської області м. Синельникове.

Що стосується посилання прокурора на наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконного впливу на свідків та потерпілих у вказаному кримінальному провадженні, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до встановленого порядку дослідження доказів у вказаному кримінальному провадженні на даний час триває стадія допиту свідків.

Частиною 3 ст. 23 КПК України визначено, що сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захист на допит перед незалежним та неупередженим судом.

Однак, в порушення вимог ч. 3 ст. 23 КПК України прокурором на протязі тривалого проміжку часу не здійснюється забезпечення явки свідків в судове засідання задля можливості їх безпосереднього допиту, що у свою чергу може свідчити про неможливість встановлення їх місця перебування та доставлення до суду, а тому колегія суддів вважає, що вказаний ризик в цій частині втратив свою актуальність.

Що стосується клопотання прокурора в частині незаконного впливу обвинувачених на потерпілих, судом не береться до уваги наявність ризику в цій частині, оскільки під час судового розгляду вже було допитано потерпілого ОСОБА_9 , який надав колегії суддів свої показання. Крім цього, від потерпілого ОСОБА_10 на адресу суду надійшла заява, в якій останній відмовився від дачі показань. Таким чином, ризик здійснення тиску на потерпілих перестав існувати.

Що стосується ризику вчинення повторного кримінального правопорушення або продовження вчинення кримінального правопорушення, суд зазначає наступне.

Так, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , відповідно до пред`явленого обвинувачення, інкримінується незакінчений замах на вчинення кримінального правопорушення проти життя та здоров`я особи.

Між тим, слід зазначити, що обвинувачені раніше до кримінальної або ж адміністративної відповідальності не притягалися. Наявність в провадженнях судів кримінальних проваджень відносно обвинувачених не може бути судом взято, як доказ схильності до вчинення кримінальних правопорушень обвинуваченими, оскільки вказане буде суперечити вимогам ст. 62 Конституції України та ч. 2 ст. 6 Європейської конвенції з прав людини.

Так, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебувають під вартою з 19 травня 2020 року, тобто понад п`ять років.

І хоча існує низький рівень ризику, як можливість вчинення кримінального правопорушення або ж продовження вчинення вказаного кримінального правопорушення у зв`язку із тим, що воно не було доведено до кінця, він є настільки низьким з урахуванням зміни обставин в державі з моменту затримання обвинувачених та осіб обвинувачених, що, на думку суду, запобігти йому може менш обтяжливий запобіжний захід.

Розглядаючи питання можливості запобігання встановленим ризикам, шляхом застосування до обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 альтернативних запобіжних заходів, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до установленої практики ЄСПЛ висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Відповідно до ст. 178 КПК України колегія суддів, перевіривши обґрунтованість та достатність обраного виду запобіжного заходу, враховує міцність соціальних зв`язків обвинувачених, стан здоров`я обвинувачених, відомості про особи обвинувачених, які тривалий час перебувають під вартою, доходить висновку, що для нівелювання встановленого ризику у вигляді переховування від правосуддя, буде достатньо застосувати до обвинувачених запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, оскільки такий запобіжний захід також пов`язаний із обмеженням особистої свободи і дозволить контролювати поведінку обвинувачених, тим самим в повній мірі зможе забезпечити виконання ними процесуальних обов`язків та забезпечити ефективність судового розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Європейський суд з прав людини, зокрема, у справі «Харченко проти України», № 40107/02, § 80, рішення від 10 лютого 2011 року, Суд зазначив, що при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту полягає в обмеженні свободи пересування підозрюваного, обвинуваченого шляхом його ізоляції у житлі через заборону залишати його цілодобово або у певний період доби; домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі; строк тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців; у разі необхідності продовження цього строку можливе за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 Кодексу (частини перша, друга, шоста статті 181 Кодексу).

В судовому засіданні стороною захисту було повідомлено суд про те, що в разі застосування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, останні будуть постійно проживати разом зі своїми рідними в м. Синельниково Дніпропетровської області.

Крім цього, стороною захисту на підтвердження погіршення стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 суду було надано виписки із медичної карти останнього.

Як вбачається із виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого АПВ ДБЛП № 4 філії Державної установи «ЦОЗДКВС України» у Дніпропетровській та Донецькій областях, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебував на стаціонарному лікуванні з 19 червня 2025 року по 01 липня 2025 року. Встановлений діагноз: ХПМК ІІ ст. на тлі гіпертонічної хвороби. Тобто, за час перебування в умовах несвободи, стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 значно погіршився, а подальше його тримання в умовах Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4» може призвести до незворотніх наслідків.

Таким чином, колегія суддів враховує всі зазначені вище обставини та визнає, що для запобігання встановленого ризику і для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених буде достатнім застосувати до них запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням на них обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, у зв`язку з чим, клопотання прокурора задоволенню не підлягає.

Згідно з ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Наданими матеріалами клопотання, а також прокурором в судовому засіданні не доведено обставини, передбачені ч. 3 ст. 176, ч. 1 ст. 183 та п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, не може запобігти доведеному під час судового розгляду ризику.

Застосовуючи такий підхід, суд виходить з усталеної практики Європейського суду з прав людини щодо мотивування судового рішення. І хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04, § 58). Суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені у даній справі, були вивчені.

Слід окремо зазначити, що подаючи до суду клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинувачених, прокурором, не зважаючи на те, що колегією суддів вже було відкинуто наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, повторно зазначається про його наявність.

Окрім цього, на протязі всього часу розгляду кримінального провадження в суді, текст клопотань про продовження строку дії запобіжних заходів прокурором не змінюється, до нього не вносяться корективи відповідно до стадії судового розгляду та досліджених доказів, не зазначається про зміну чи появу нових ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що в свою чергу може розцінюватись, як формальний підхід прокурора до вирішення питання щодо необхідності вирішення питання продовження строку дії запобіжного заходу.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за доцільним в задоволенні клопотання прокурора відмовити та застосувати до обвинувачених запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 60 днів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 35, 77, 81, 350, 369, 371, 372, 376 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

В задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на домашній арешт - задовольнити.

Змінити запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, з покладенням на нього обов`язків, строком на два місяці, тобто до 18 вересня 2025 року включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 наступні обов`язки: цілодобово не залишати без дозволу суду місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за винятком випадків переміщення до найближчого укриття на час дії сигналу «Повітряна тривога», надання невідкладної медичної допомоги та подальшого невідкладного повернення до житла; прибувати до суду за викликом; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає або перебуває, без дозволу суду; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що працівники поліції, відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Контроль за виконанням ухвали покласти на працівників відділу поліції за місцем проживання ОСОБА_5 .

Змінити запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, з покладенням на нього обов`язків, строком на два місяці, тобто до 18 вересня 2025 року включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 наступні обов`язки: цілодобово не залишати без дозволу суду місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , за винятком випадків переміщення до найближчого укриття на час дії сигналу «Повітряна тривога», надання невідкладної медичної допомоги та подальшого невідкладного повернення до житла; прибувати до суду за викликом; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає або перебуває, без дозволу суду; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що працівники поліції, відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Контроль за виконанням ухвали покласти на працівників відділу поліції за місцем проживання ОСОБА_6 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3