Справа № 635/3271/19
Провадження № 1-кп/643/300/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2025

11 вересня 2025 року місто Харків

Салтівський районний суд міста Харкова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників: ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 ,

перекладача ОСОБА_7 ,

обвинувачених: ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000670, внесеному до ЄРДР від 10.05.2015, відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187 КК України, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 187, ч.4 ст. 187 КК України та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 358, ч.4 ст. 187 КК України,

в с т а н о в и в:

В провадженні Салтівського районного суду м. Харкова перебуває вищевказаний обвинувальний акт.

Потерпілі особи в судове засідання не з`явилися.

Від захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_4 15.07.2025 надійшло клопотання про закриття кримінального провадження на підставі п.10 ч.1 ст. 284 КПК України.

Клопотання мотивовано тим, що постановою першого заступника прокурора області ОСОБА_11 від 27.03.2018 задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_12 від 22.03.2018 та продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0007201 від 08.12.2017 до 5 місяців, тобто до 01.07.2018. Постановою заступника прокурора області ОСОБА_13 від 25.06.2018 задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_12 від 19.06.2018 та продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 000670 від 10.05.2015 до 6 місяців, тобто до 01.08.2018. Постановою начальника відділу прокуратури ОСОБА_14 від 27.06.2018 прийнято рішення про об`єднання матеріалів вказаних вище кримінальних проваджень в одне кримінальне провадження під єдиним №000670. Отже, мають місця три постанови про продовження строків досудового розслідування за вказаними датами, при цьому у період з 10.05.2015, з моменту внесення відомостей до ЄРДР, до 25.06.2018 строки досудового розслідування протягом 3 років 1 місяця і 15 днів у кримінальному провадженні №000670 від 10.05.2015 жодного разу не продовжувалися, провадження не зупинялось. Крім того, жодному з фігурантів повідомлення про підозру не було вручено, тобто справа відкрита за фактом вчинення злочину. Станом на дату об`єднання кримінальних проваджень 27.06.2018, минуло 3 роки 1 місяць 16 днів, тобто строки проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадження сплинули. Проведення досудового розслідування поза межами строків досудового розслідування забороняється. Отже, оскільки строки досудового розслідування у період з 10.05.2015 до 25.06.2018 не продовжувались, то продовження строків від 25.06.2018 та 26.07.2018 є незаконним та відбулося поза межами строку досудового розслідування. Також захисник зазначає, що вперше повідомлення про підозру ОСОБА_8 було вручено 02.02.2018 у межах кримінального провадження №0007201 від 08.12.2017 за ч.3 ст. 187 КК України, повідомлення про нову підозру відбулося 18.06.2018 у межах кримінального провадження №000670 від 10.05.2015 за ч.4 ст. 187 КК України.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_4 повністю підтримала доводи та вимоги заявленого клопотання, просить клопотання задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав захисника.

Прокурор заперечував щодо закриття кримінального провадження на підставі п.10 ч.1 ст. 284 КПК України, надавши суду письмові заперечення.

Заперечення прокурора мотивовані таким.

Так, захисник у клопотанні стверджує, що у період з 10.05.2025 (з моменту внесення відомостей до ЄРДР) до 25.06.2018 (дата продовження досудового розслідування) строки досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000670 тривали протягом 3-х років 1 місяця та 15 днів, при цьому строки не продовжувалися, досудове розслідування не зупинялося, а отже строки проведення досудового розслідування сплили. Проте, відповідно до положень п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається у разі, якщо після повідомлення про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст. 219 КПК України, крім випадку повідомлення про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи. На момент повідомлення про підозру ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , відповідно до ч. 1 ст. 219 КПК України у редакції, чинній на 01.02.2018, досудове розслідування повинно бути закінчено, зокрема протягом 2 місяців з дня повідомлення про підозру у вчиненні злочину. Одночасно із цим, згідно з ч. 2 ст. 219 КПК України у редакції, чинній станом на вчинення відповідних процесуальних дій, а саме продовження строків досудового розслідування, строк досудового розслідування може бути продовжений у порядку, передбаченому параграфом 4 глави 24 КПК України. При цьому загальний строк досудового розслідування не може перевищувати, у тому числі до 12 місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 219 КПК України, у редакції, чинній станом на вчинення відповідних процесуальних дій, а саме відкриття матеріалів досудового розслідування у порядку ст. 290 КПК України, строк із дня винесення постанови про зупинення кримінального провадження, а також строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому ст. 290 КПК України, не включається у строки, передбачені ст. 219 КПК України. Відтак, строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні має обчислюватися з 01.02.2018 (дата повідомлення про підозру ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ) до 01.09.2018 (дата кінця строку досудового розслідування, яке було продовжено до семи місяців, відповідно до постанов про продовження строку досудового розслідування від 27.03.2018, 25.06.218 та 26.07.2018). Вказані постанови про продовження строку досудового розслідування від 27.03.2018, 25.06.218 та 26.07.2018 є чинними та не скасованими.Посилання сторони захисту про необхідність обчислення зазначеного строку досудового розслідування іншим чином, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідно до п. 4 Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» підпункти 11-27, 45 пункту 7 параграфу 1 цього розділу вводяться в дію через три місяці після набрання чинності цим законом, не мають зворотної дії в часі та застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань після введення в дію цих змін. Також прокурор зазначає, що 18.07.2018 у кримінальному провадженні вперше розпочато виконання вимог ст. 290 КПК України, під час виконання якого ОСОБА_9 та його захисником ОСОБА_15 подано клопотання про необхідність вчинення процесуальних дій та про продовження строку досудового розслідування. Оскільки захисником ініційовано питання проведення слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій лише 24.07.2018, зважаючи на положення ч. 8 ст. 223 КПК України, з метою недопущення порушення права на захист ОСОБА_9 та інших 26.07.2018 досудове розслідування у провадженні було відновлено, тим самим зафіксовано, що положення вимог ст. 290 КПК України здійснювалися у період з 18.07.2018 по 26.07.2018. З таких обставин, враховуючи положення ст. ст. 2, 8, 9, 36, 115, 116, 283, 290 та ч. 3 ст. 219 КПК України строк досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні закінчувався 01.09.2018, та у межах цього строку сторона обвинувачення звернулася до суду з обвинувальним актом, у зв`язку із чим немає підстав для закриття цього кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України. Крім того, виходячи з того, що обвинуваченим інкриміноване особливо тяжке діяння, об`єктом посягання (основним або додатковим) якого є життя та здоров`я потерпілих, дане кримінальне провадження не може бути закрито судом на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284

КПК України.

Щодо доводів захисника про повідомлення про нову підозру, що призводить до втрати своєї сили попередньої підозри. Прокурор зазначає, що 02.02.2018 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч.3 ст.187 КК України, а саме у здійсненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, та з погрозою застосування такого насильства (розбій), поєднаний з проникненням у житло, вчинене за попередньою змовою групою осіб стосовно ОСОБА_16 , яке мало місце 30.11.2017. 18.06.2018 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у здійсненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, та з погрозою застосування такого насильства (розбій), поєднаний з проникненням у житло, спрямованому на заволодіння майном у великих розмірах, вчинене у складі організованої групи стосовно ОСОБА_16 , яке мало місце 30.11.2017 (ч.4.ст.187); у здійсненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, та з погрозою застосування такого насильства (розбій), поєднаний з проникненням у житло, вчинене особою, яка раніше вчиняла розбій, вчинене у складі організованої групи стосовно ОСОБА_17 , яке мало місце 31.01.2018 (ч.4 ст.187); 17.07.2018 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у здійсненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, та з погрозою застосування такого насильства (розбій), поєднаний з проникненням у житло, спрямований на заволодіння майном у великих розмірах, вчинений організованою групою стосовно ОСОБА_16 , яке мало місце 30.11.2017 (ч.4 ст. 187); у здійсненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, та з погрозою застосування такого насильства (розбій), вчинене особою, яка раніше вчинила розбій, поєднаний з проникненням у житло, вчинений організованою групою, повторно стосовно ОСОБА_17 , яке мало місце 31.01.2018 (ч.4 ст. 187). Такі повідомлення про підозру ОСОБА_8 від 02.02.2018, 18.06.2018 та 17.07.2018 є логічними між собою та були направлені на збільшення обсягу інкримінованих останньому злочинів, уточнення обставин їх вчинення та кваліфікуючих ознак. Сторона обвинувачення зазначає, що при необхідності змінити або доповнити повідомлення про підозру слід мати на увазі, що нове повідомлення про підозру має бути узагальненим і виноситися не в доповнення до попередніх повідомлень, а замість раніше складених повідомлень про підозру. У цьому випадку раніше винесене повідомлення про підозру, яке залишається в матеріалах провадження втрачає свою силу. Такий порядок дозволив підозрюваному більш повно реалізувати своє право на захист. Отже, у даному кримінальному провадженню слідчим та прокурором в повній мірі дотримані зазначені вимоги КПК України.

Інші учасники процесу підтримали клопотання захисника ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження.

Суд, вивчивши доводи клопотання сторони захисту, заперечення сторони обвинувачення, вислухавши думку учасників кримінального провадження, дійшов такого.

Так, судом здійснюється розгляд кримінального провадження за обвинувальним актом №000670, внесеному до ЄРДР від 10.05.2015 відносно, в тому числі, обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187 КК України.

02.02.2018 ОСОБА_8 повідомлено про підозру за ч.3 ст. 187 КК України.

06.02.2018 ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 01.04.2018.

Постановою органу досудового розслідування від 27.03.2018 продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0007201 від 08.12.2017 до 5 місяців, тобто до 01.07.2018.

29.03.2018 запобіжний захід відносно ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою продовжено до 27.05.2018.

25.05.2018 запобіжний захід відносно ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою продовжено до 01.07.2018.

Постановою від 07.06.2018 об`єднано матеріли вказаних вище кримінальних проваджень в одне кримінальне провадження під єдиним №000670.

18.06.2018 ОСОБА_8 повідомлено про нову підозру за ч.4 ст. 187 КК України з кваліфікуючою ознакою вчинення злочину організованою групою.

Постановою від 25.06.2018 продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 000670 від 10.05.2015 до 6 місяців, тобто до 01.08.2018.

27.06.2018 ОСОБА_8 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 01.08.2018.

17.07.2018 усім фігурантам, в тому числі, ОСОБА_8 повідомлено про нову підозру за ч.4 ст. 187 КК України з кваліфікуючою ознакою вчинення злочинів організованою групою.

17.07.2018 розпочато виконання вимог ст.290 КПК України.

Постановою від 26.07.2018 органом досудового розслідування продовжено строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні до семи місяців, тобто до 01.09.2018.

Такі постанови є чинними та не скасовані..

Відповідно до положень п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається у разі, якщо після повідомлення про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст. 219 КПК України, крім випадку повідомлення про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.

Процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями КПК України, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення (ч.1 ст.5 КПК).

Відповідно до ч. 1 ст. 219 КПК України, що діяла у редакції, чинній на 01.02.2018, тобто на момент повідомлення про підозру ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , досудове розслідування повинно бути закінчено, зокрема протягом 2 місяців з дня повідомлення про підозру у вчиненні злочину.

Між тим, згідно з ч. 2 ст. 219 КПК України, у редакції, чинній станом на вчинення відповідних процесуальних дій, а саме продовження строків досудового розслідування, строк досудового розслідування може бути продовжений у порядку, передбаченому параграфом 4 глави 24 КПК України. При цьому загальний строк досудового розслідування не може перевищувати, у тому числі до 12 місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Відповідно до ч. 3 ст. 219 КПК України, у редакції, чинній станом на вчинення відповідних процесуальних дій, а саме відкриття матеріалів досудового розслідування у порядку ст. 290 КПК України, строк із дня винесення постанови про зупинення кримінального провадження, а також строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому ст. 290 КПК України, не мав включатися у строки, передбаченими ст. 219 КПК України.

Відтак, строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні має обчислюватися з 01.02.2018 з дати повідомлення про підозру ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , до 01.09.2018, яке було продовжено до семи місяців, відповідно до вище перелічених постанов органу досудового розслідування та сторона обвинувачення звернулася 06.08.2018 до суду із обвинувальним актом у межах цього строку.

Посилання сторони захисту про необхідність обчислення зазначеного строку досудового розслідування іншим чином, не приймаються судом до уваги, оскільки відповідно до п. 4 Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» підпункти 11-27, 45 пункту 7 параграфу 1 цього розділу вводяться в дію через три місяці після набрання чинності цим законом, не мають зворотної дії в часі та застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань після введення в дію цих змін.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду (рішення Касаційного кримінального суду ВС від 28.09.202, справа №758/12538/20, провадження № 51-3811км21) вбачається, що в строк досудового розслідування не включається весь період часу з моменту направлення або безпосереднього вручення повідомлення стороні захисту про завершення досудового розслідування у порядку, визначеному ст.290 КПК України та відкриття матеріалів провадження для ознайомлення до момент закінчення ознайомлення цієї сторони з матеріалами досудового розслідування.

ОП ККС ВС у Постанові від 11 вересня 2023 року у справі № 711/8244/18 (провадження № 51-769кмо22) сформулювала висновок щодо застосування положень п.10 ч.1 ст.284 КПК України.

Так, пункт 10 ч. 1 ст. 284 КПК України (закриття кримінального провадження у разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст. 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи) введений у дію 16 березня 2018 року. Положення цього пункту застосовується лише до кримінальних проваджень, відомості про які внесені до ЄРДР починаючи з цієї дати.

Висновок щодо впливу на перебіг строку досудового розслідування часу ознайомлення прокурора з матеріалами сторони захисту.

Період ознайомлення сторони обвинувачення з матеріалами, відкритими стороною захисту в порядку, визначеному ст. 290 КПК України, не впливає на перебіг строку досудового розслідування, передбаченого ст. 219 КПК України, і не зупиняє його.

Аналіз вищевикладеного дає суду дійти висновку, що у період з 10.05.2015, тобто з моменту внесення відомостей до ЄРДР, та до введення у дію 16.03.2018 п.10.ч.1 ст.284 КПК України не мав розповсюджуватися у даному випадку для продовження строку досудового розслідування кримінального провадження № 0000670, його зупинення, а тому відсутні підстави вважати, що строки проведення досудового розслідування є такими, що сплили до направлення обвинувального акту до суду.

Далі, із правової позиції Верховного Суду, Касаційного кримінального суду ВС від 04.10.2023, вбачається, що положення п.10 ч.1 ст. 284 КПК України є процесуальною нормою, яка визначає процесуальні наслідки у разі пропуску встановленого строку досудового розслідування.

Положення п.10.ч.1 ст. 284 КПК України не визначають «караність, а також кримінально-правові наслідки діяння» (ст.4 КК), а тому вони не є «законом про кримінальну відповідальність», що «скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи». Застосування вказаної норми пов`язане виключно з порушенням іншої процесуальної норми, яка регулює строки досудового розслідування. При цьому, різне застосування таких процесуальних наслідків для кримінальних правопорушень, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань до 16.03.2018 й після, чітко випливає зі змісту закону та є передбачуваним.

Правозастосування положень п.10 ч.1 ст. 284 КПК, якщо особа обвинувачується у вчинені тяжкого злочину, життя та здоров`я особи у якому є основним або додатковим об`єктом посягання. Так, поняття «злочин проти життя та здоров`я особи» охоплює склади злочинів, у яких основним або додатковим об`єктом є життя та здоров`я особи. Вирішуючи питання про закриття кримінального провадження на підставі п.10 ч.1 ст. 284 КПК, необхідно виходити з фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, інкримінованого особі, і враховуючи тяжкість злочину, об`єктом якого (основним або додатковим) є життя та здоров`я особи. Для застосування п.10 ч.1 ст. 284 КПК тяжкий або особливо тяжкий злочин, додатковим об`єктом якого є життя та здоров`я особи, охоплюється поняттям «тяжкий чи особливо тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи». Неприйняття до розгляду судом першої інстанції під час підготовчого судового засідання заперечень на ухвалу слідчого судді про скасування постанови слідчого про зупинення досудового розслідування, що висловлені учасником кримінального провадження, та ненадання відповідей на доводи такого заперечення суперечать ч.3 ст.309 КПК (справа №932/8842/20, провадження №51-5954кмо21).

Отже, враховуючи вищевикладене, встановлені процесуальні обставини, висунуте ОСОБА_8 обвинувачення у особливо тяжкому злочині, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, правової позиції. Верховного Суду, суд дійшов висновку, що доводи сторони захисту є неспроможними, підстави для закриття кримінального провадження № 0000670 на підставі п.10 ч.1 ст. 284 КПК України, відсутні, а тому у задоволені клопотання захисника ОСОБА_4 слід відмовити.

Далі, від захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвокатом ОСОБА_4 10.09.2015 до суду надійшло письмове клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 із тримання під вартою на домашній арешт з 21:00 до 06:00 часу доби із покладанням певних обов`язків.

Клопотання мотивоване тим, що стороною обвинувачення у своїх клопотаннях про необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 , обґрунтовується виключено припущеннями прокурора та не підтверджується жодними доказами. ОСОБА_8 перебуває під вартою з червня 2018, тобто вже 8-й рік в умовах СІЗО, що занадто тривалим терміном. Справа розглядається невиправдано тривалий час. ОСОБА_8 не має жодного наміру переховуватися від суду, оскільки чітко розуміє, що такі дії є злочином та наслідком яких буде нове притягнення о кримінальної відповідальності. Наміру перешкоджати кримінальному провадженню, скоювати нові злочини останній не збирається, ризик впливу на свідків відсутній. Обвинувачений уклав договір оренди житла з ОСОБА_18 , який надає в оренду житлову кімнату у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 . А тому, захисник вважає, що застосування такого виду домашнього арешту буде достатнім та ефективним заходом забезпечення кримінального провадження.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_4 підтримала доводи та вимоги заявленого клопотання, наполягала на зміну запобіжного заходу ОСОБА_8 .

Обвинувачений ОСОБА_8 повністю підтримав захисника.

В судовому засіданні за клопотанням сторони захисту на підтвердження доводів заявленого клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_8 , допитаний свідок ОСОБА_18 , який підтвердив добровільне укладання 10.09.2015 договору оренди між ним та ОСОБА_8 . Також свідок зазначив, що між ними мають місця дружні відносини та він надає у користування ОСОБА_8 окрему кімнату у будинку, розташованому у АДРЕСА_1 , що перебуває у його особистої власності.

Одночасно, в судовому засіданні від прокурора надійшло клопотання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки існують ризики, передбачені положеннями ст.177 КПК України, а саме, обвинувачений вчинив особливе тяжке кримінальне правопорушення із застосуванням насильства та погрозою такого застосування відносно до потерпілих, не має постійного місця проживання на території України зокрема, м. Харкова, є особою без громадянства, раніше вчиняв злочини на території інших держав, у тому числі, вчинено втечу з під варти тощо. А тому, на думку сторони обвинувачення, з урахуванням наявності вагомих доказів вчинення ОСОБА_8 інкримінованих злочинів, тяжкості покарання, що йому загрожує, у разі визнанні останнього винуватим, є усі підстави для продовження дії запобіжного заходу, як тримання під вартою, оскільки ніякі ризики при обранні такого заходу, не зникли. Просить клопотання задовільнити, відмовити у клопотанні захисника ОСОБА_4 .

В свою чергу, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_4 заперечувала щодо заявленого прокурором клопотання, посилаючись на те, що ризики, на які посилається прокурор не змінилися з 2018, нових доказів останнім не пред`явлено, а тому усі доводи носять голослівний характер тощо.

Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав думку свого захисника у повному обсязі.

Інші учасники процесу підтримали клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу її підзахисного та позицію ОСОБА_8 , заперечуючи щодо доводів прокурора та задоволенні клопотання останнього про продовження дії запобіжного заходу ОСОБА_8 у вигляді тримання пі вартою.

Вивчивши заявлені захисником ОСОБА_4 та прокурором клопотання, вислухавши думку учасників кримінального провадження, суд вважає, клопотання прокурора таким, що підлягає задоволенню, а клопотання захисника ОСОБА_4 таким, що задоволенню не підлягає, виходячи із такого.

Так, встановлено, що відносно обвинуваченого ОСОБА_8 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого спливає.

Положеннями ст. 178 КПК України визначений перелік обставин, що враховуються при обранні запобіжного заходу, в тому числі, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим, стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність утриманців, майновий стан тощо.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього кодексу.

Згідно із ч.1 ст.197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

При вирішенні питання про доцільність продовження запобіжного заходу, суд враховує вимоги статті 29 Конституції України, статті 9 Загальної Декларації прав людини, статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і статті 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

У рішенні по справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно, вона має оцінюватись в кожному конкретному випадку залежно від особливостей конкретної справи.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 ЕСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, з постанов Верховного Суду від 20.06.2019 по справі №166/313/17, від 13.08.2020 по справі №674/1202/19, від 27.02.2019 по справі №0503/10653/2012 вбачається, що усвідомлення імовірності визнання вини особи за висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчать про наявність ризику переховування від суду та можуть бути підставами для тримання під вартою.

Далі, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів (п.35 рішення ЄСПЛ №12369/86 від 26.06.1991 року «Летельє проти Франції»).

По справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи тримання під вартою, що завжди є законним, якщо є достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні вчиненню особою правопорушення чи ухиленню від правосуддя після вчинення злочину, з тією метою, щоб особа, яка обвинувачується у вчинені злочину, постала перед компетентними органами.

ОСОБА_8 обвинувачується у скоєнні особливо тяжких злочинів, передбачених ч.4 ст. 187 КК України, санкцією якої передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років, з конфіскацією майна, а тому, будучи обізнаними про ступінь тяжкості інкримінованих йому злочинів та покарання, яке йому загрожує, у разі визнання його винуватим, існує реальний ризик того, що обвинувачений може переховуватися від суду.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдається до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

При визначені ризиків закон не вимагає неспростованих доказів того, що підозрюваний, обвинувачений однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому. Отже ризики, які дають достатні підстави судді вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

По оцінці ризик переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання (&76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії», № 31315/96 від 25.04.2000).

При вирішенні питання про доцільність продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому суд враховує, крім іншого, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винним у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується, вік та стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків, репутацію обвинуваченого, ризик повторення чи продовження ним протиправної поведінки.

Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Не вирішуючи питання на даному етапі кримінального провадження про оцінку доказів з точки зору їх допустимості і достатності для визнання обвинуваченого винуватим чи невинуватим у вчиненні злочинів, суд приходить до висновку, що вказані вище обставини, а також підвищена суспільна небезпека злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , дають підстави для висновку, що з боку обвинуваченого існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме: можливість переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

При цьому, дані про зменшення або зникнення вказаних ризиків відсутні і наявність даних, що характеризують про особу обвинуваченого, його, на думку захисту, наявність укладання договору оренди, а тому, нібито бездоганну процесуальну поведінку, не виключають наявність зазначених вище ризиків, а також ризику продовження чи повторення протиправної поведінки.

Крім того, дане кримінальне провадження знаходиться на стадії судового розгляду, докази судом на даний час в повному обсязі не досліджені.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Крім того, обвинувачений є раніше судимою особою на території інших держав, незалежно від укладеного з дружньою для себе особою ОСОБА_18 перед судовим засіданням 10.09.2025 простого договору оренди житлового приміщення від 10.09.2025 строком на 12 місяців, без надання доказів, визначених умов, передбаченим таким видом договору тощо, на думку суду, обвинувачений фактично продовжує набувати статусу особи без постійного місця проживання та реєстрації на території м. Харкова та в Україні в цілому, дані про його офіційне працевлаштування та джерела доходів до затримання відсутні.

Суд враховує, що Указом Президента України № 64/2022 на території України з 24.02.2022 введено воєнний стан. Відповідно до п. 8 роз`яснень, наданих Верховним Судом у листі від 03.03.2022 р. N 1/0/2022 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», оцінюючи ризики, які обґрунтовують доцільність застосування запобіжних заходів загалом та тримання під вартою зокрема, слідчий суддя (суд) керується всіма наявними матеріалами клопотання про застосування (продовження) запобіжного заходу. Водночас як відповідний ризик суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію.

Крім того, приймаючи до уваги запровадження в Україні військового стану, відсутність громадянства та постійного місця мешкання, а тому відсутність контролю за зобов`язаннями обвинуваченого, що у своїй сукупності свідчить про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому ж кримінальному провадженні або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Отже, тяжкість обвинувачення, хоча й не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, але таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо не враховувати.

Приймаючи до уваги вищевикладене, з урахуванням обставин справи, з метою об`єктивного встановлення істини по справі, забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, для запобігання ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, запобігання спробам переховуватися від суду, перешкоджати виконанню судового рішення, вчинити інше правопорушення, оцінюючи в сукупності всі обставини і у відповідності до вимог ч.1 ст. 178 КПК України, а також те, що судовий розгляд не завершений, суду не надано будь-яких відомостей щодо постійного заробітку, стану здоров`я, сімейного стану, як наявність малолітніх, неповнолітніх дітей або осіб на утриманні, доказів про незаконне затримання тощо, а тому суд переконаний у необхідності задоволення клопотання прокурора та вважає за необхідне продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_8 строком не більше двох місяців.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доказів про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України для застосування стосовно обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, крім укладання договору оренди житлового приміщення в с. Покотилівка, з ОСОБА_18 від 10.09.2025, суду не надано, а наявність ризиків, що стали підставою для обрання такого виду запобіжного заходу, продовжують існувати та не зменшились настільки, що вже не могли би виправдовувати подальше тримання обвинуваченого під вартою, та жодний з інших, більш м`яких запобіжних заходів, не здатний запобігти вказаним ризикам.

Непогодження з висунутими доводами прокурора у клопотанні, не спростовують висновків суду.

Усі інші питання, фактичні обставини кримінальних правопорушень, питання винуватості чи не винуватості у скоєнні кримінальних правопорушень, питання відносності та допустимості доказів вирішуються під час судового розгляду, який у даному випадку, як зазначено вище, ще не завершений.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, враховуючи обставини справи, особу обвинуваченого, а також практику Європейського суду з прав людини, у суду відсутні підстави для зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 на більш м`яку, яку запропоновано захисником у виді домашнього арешту, а тому клопотання сторони захисту задоволенню не підлягає.

При цьому, враховуючи вищевикладене, аналіз та сукупність встановленого вище, дає суду дійти висновку про обґрунтованість доводів сторони обвинувачення про продовження дії запобіжного заходу обвиненому ОСОБА_8 у виді тримання під вартою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 183, 284,350, 372, 376, 392 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження відмовити.

В задоволені клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 відмовити.

Задовольнити клопотання прокурора.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» строком не більше двох місяців, тобто до 09.11.2025.

Копію ухвали вручити обвинуваченим, прокурору, направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Салтівський районний суд міста Харкова протягом 5 днів лише в частині продовження дії запобіжного заходу. В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1