Справа №583/6547/24 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/757/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у залі суду в місті Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 07 березня 2025 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави,

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Охтирського міськрайонного суду Сумської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 4 ст. 186 КК України.

У рамках даного кримінального провадження прокурор ОСОБА_10 заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який закінчується 08 березня 2025 року, мотивуючого його тим, що раніше заявлені ризики, передбачені п. 1, п. 3, п. 4, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, існують та не зменшилися і більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належну процесуальну поведінку останнього.

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 07 березня 2025 року, обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, починаючи з 07 березня 2025 року до 05 травня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Не погодившись зі вказаним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 звернувся до апеляційного суду зі скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 07 березня 2025 року та ухвалити нову, якою до обвинуваченого ОСОБА_7 застосувати запобіжний захід у виді особистого зобов`язання або нічного домашнього арешту.

В обґрунтування своїх вимог захисник посилається на те, що допитані в судовому засіданні свідки спростували висунуте ОСОБА_7 обвинувачення в повному обсязі. Таким чином, останній безпідставно утримується в слідчому ізоляторі. Окрім цього, обвинувачений не має на меті уникати кримінальної відповідальності, так як свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, не визнає.

Також, обвинувачений має молодий вік, родину, навчається та поніс покарання за раніше вчиненні злочини.

Враховуючи викладене, апелянт вважає, що обраний обвинуваченому запобіжний захід у виді особистого зобов`язання або домашнього арешту із забороною у нічний час доби залишати місце проживання, зможуть запобігти спробам вчинення останнім ризикам, визначеним ст. 177 КПК України.

Апеляційний розгляд було проведено без участі обвинуваченого ОСОБА_7 та без участі його захисника адвоката ОСОБА_8 , виходячи з таких обставин.

На момент звернення захисника з апеляційною скарго обвинувачений перебував під вартою. Однак, відповідно отриманої усної інформації в телефонному режимі від представника ДУ «Сумський слідчий ізолятор», обвинувачений ОСОБА_7 був звільнений з-під варти, на підставі ухвали Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 02 травня 2025 року, якою відносно останнього застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту. Таким чином, провести дистанційне судове провадження в режимі відеоконференції за участю обвинуваченого ОСОБА_7 із приміщення ДУ «Сумський слідчий ізолятор», в суду апеляційної інстанції виявилося не можливим.

При цьому, в матеріалах провадження наявна розписка обвинуваченого, що він повідомлений про дату і час розгляду апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 07 березня 2025 року, однак до апеляційного суду не з`явився.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце судового розгляду поданого ним апеляційної скарги, на відеозв`язок із судом апеляційної інстанції не вийшов, клопотань про відкладення розгляду справи не направляв.

Враховуючи такі обставини, і те, що участь обвинуваченого в даному апеляційному розгляді не є обов`язковою, розгляд проведено без участі як обвинуваченого так і його захисника.

Заслухавши доповідь головуючого - судді щодо змісту оскаржуваного рішення та доводів апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 , яка щодо задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 вищезазначених вимог Закону дотримався в повному обсязі.

Задовольняючи клопотання прокурора, подане в рамках кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 4 ст. 186 КК України, про продовження останньому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом було встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1, п. 3, п. 4, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися та існують з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість інкримінованих обвинуваченому злочинів, їх наслідки, тяжкість покарання, що загрожує останньому в разі визнання його винуватим, здійснення судового провадження.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи, при цьому КПК не вимагає доказів того, що вона обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів можливості їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Так, про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчать ті обставини, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину (ч. 4 ст. 186 КК України), за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від семи до десяти років, тому існує ймовірність того, що обвинувачений, перебуваючи на волі може переховуватися від суду.

Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі Ilijkov v. Bulgaria від 26.06.2001 (§ 80, заява № 33977/96), за якою суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника давав уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був установлений.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, на що звернув увагу суд першої інстанції.

Окрім того необхідно враховувати, що в умовах воєнного стану питання щодо забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого набуває особливого значення, оскільки здійснення правосуддя в особливих умовах ускладнюється наявністю певних перешкод, які не існують у мирний час та вимагає від учасників судового розгляду відноситись до виконання своїх обов`язків та реалізації наданих прав з більшою відповідальністю і зобов`язує суд діяти більш ефективно та організовано.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом, тому доводи захисника в цій частині також є необґрунтованими.

Окрім цього, судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_7 триває, допитані не всі свідки та потерпілі, а тому вказаний ризик існує.

Ризик передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, обумовлюється в створенні обвинуваченим штучних доказів та підбурюванні осіб, які не були свідками кримінальних правопорушень, до дачі завідомо неправдивих показань, підтвердження висунутих ним у подальшому захисних версій.

Також зважаючи на обставини кримінальних правопорушень, в яких обвинувачується ОСОБА_7 , з урахуванням даних про його особу, який не має джерел для існування, стійких соціальних зв`язків, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що ризик вчинення інших кримінальних правопорушень або продовження кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 є дійсним та не зменшився.

Оцінюючи викладені обставини в їх сукупності апеляційний суд дійшов висновку про те, що на даному етапі судового розгляду лише винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 , дозволить під час досудового розслідування контролювати його місце перебування та запобігти встановленим ризикам, які на теперішній час продовжують існувати.

Доводи захисника, про те, що надані в суді першої інстанції покази свідків не доводять винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, колегіє суддів не розглядаються, оскільки на даному етапі кримінального провадження апеляційний суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, встановлювати факт наявності чи відсутності в діях обвинуваченого складу того чи іншого кримінального правопорушення, адже такі висновки опосередковано пов`язані з безпосереднім дослідженням доказів та вирішенням питання щодо винуватості чи невинуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

При цього, колегія суддів знаходить обґрунтованими доводи захисника про те, що прокурором безпідставно в клопотанні вказано про наявність в обвинуваченого ОСОБА_7 погашеної судимості, однак ця обставина не є підставою для скасування законного по суті судового рішення.

Так, відповідно до вимого ст. 89 КК України, судимість має строковий характер, та виникає з дня набрання законної сили обвинувальним вироком та до її припинення, шляхом її погашення, пов`язаних зі спливом термінів, передбачених ст. 89 КК України або зняття.

Особа, судимість якої погашена або знято, вважається такою, яка раніше злочину не вчиняла, покарання не відбувала, тому не зобов`язана вказувати про вчинення нею в минулому злочину та призначеного за нього покарання, не повинна відчувати жодних негативних наслідків попередньої судимості.

Відповідно, врахування погашеної чи знятої судимості при вирішенні будь-яких питань, у тому числі й при характеристиці особи, визначення ризиків передбачених ст. 177 КПК України чи статусу особи згідно вимого ст. 183 КПК України, при обранні чи продовженні строку дії запобіжного заходу, - суперечить інституту припинення судимості та є неприпустимим.

Молодий вік обвинуваченого та наявність в останнього сім`ї, не спростовують доводи прокурора про наявність заявлених в клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, вказане судове рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Керуючись ст.ст.404,405,407,419 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 07 березня 2025 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4