н/п 1-кс/766/4460/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2025 року

Слідчий суддя Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_1 , розглянувши клопотання слідчого СВ Відділення поліції №1 ХРУП ГУНП в Херсонській області ОСОБА_2 про арешт майна,

встановила:

Слідчий звернувся із клопотанням про накладення арешту на майно: мобільний телефон «Huawei P smart 2021 PPA-L-XI» із забороною користування та розпорядження вказаним майном.

Дослідивши клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає поверненню з наступних підстав:

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає конфіскації.

Відповідно до ч.2 ст.171 КПК України, якою визначено вимоги до клопотання про арешт майна, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна, серед іншого, повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Клопотання слідчого не відповідає вимогам, встановленим ч.2 ст.171 КПК України, а саме:

Основний зміст клопотання складає виклад обставин кримінального правопорушення, чого ч.2 ст.171 КПК України не вимагається.

У клопотанні слідчий зазначає, що метою накладення арешту майна є збереження речових доказів.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Постанова слідчого про визнання телефону речовим доказом не містить жодного обґрунтування відповідності телефону критеріям речового доказу. За своїм змістом постанова слідчого про визнання телефону речовим доказом є набором загальних фраз, в якій немає і згадки про відповідність телефону критеріям речового доказу.

Якщо таких критеріїв не зазначив у постанові слідчий, то їх на вимогу ч.3 ст.170 КПК України, зобов`язаний зазначити у клопотанні прокурор.

Критерії відповідності речовому доказу мають бути зазначені конкретні у даному кримінальному провадженні, а не процитовані зі ст.98 КПК України, яка визначає поняття цих критеріїв.

Клопотання не містить обґрунтування необхідності накладення арешту на майно (ризики), тобто ризики, визначені ч.11 ст.170 КПК України, які можуть наступити в разі незастосування арешту майна. З урахуванням того, що ОСОБА_3 добровільно видав телефон, у клопотанні прокурор має довести, що існують конкретні обставини, які підтверджують, що незастосування арешту призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. а не процитувати норму КПК України, в якій перераховані всі можливі обставини.

Оскільки клопотання про арешт майна не відповідає вимогам, визначеним ст.171 КПК України, то відповідно до ч.3 ст.172 КПК України підлягає поверненню прокурору.

На підставі викладеного, керуючись ч.3 ст.172 КПК України, слідчий суддя,

постановила:

Клопотання повернути прокурору ОСОБА_4 .

Встановити строк у 72 години з моменту отримання вказаної ухвали прокурором ОСОБА_5 для усунення наявних у клопотанні недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1