ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/817/142/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ухвала слідчого судді
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2025 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю - прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 травня 2025 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою слідчого судді клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 , яке погоджено прокурором Тернопільської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_6 , про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів задоволено. Застосовано щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 09 год. 30 хв. 23.07.2025 року. Одночасно, визначено ОСОБА_7 заставу в розмірі 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 757000 грн. та покладено на нього процесуальні обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Задовольняючи клопотання слідчого слідчий суддя виходив з того, що підстави і обставини, які зазначені в клопотанні слідчого, є достатньо обґрунтованими, вони вказують на те, що слідчий та прокурор в повному обсязі довели суду необхідність обмеження права підозрюваного ОСОБА_7 на свободу. За встановлених обставин слідчий суддя прийшов до висновку про відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, і що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є необхідним і таким, що забезпечить на даному етапі досудового розслідування виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, що зможе запобігти встановленим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

В апеляційній скарзі підозрюваний ОСОБА_7 та його адвокат ОСОБА_8 просять ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 травня 2025 року змінити на запобіжний захід - домашній арешт або зменшити розмір призначеної застави.

Свої вимоги мотивують тим, що слідчим суддею не в повній мірі з`ясовано те, що зазначених у підозрі правопорушень він не вчиняв, жодних коштів в іноземній валюті не отримував, з рядом осіб, які фігурують в цій справі, взагалі не знайомий і про їхнє існування нічого не знає.

Вважають, що не взято до уваги обставини про те, що підозрюваний жодним чином не перешкоджав у встановленні істини у кримінальній справі, не надав покази про обставини події про які йому не відомо.

Також зазначають, що він має постійне місце проживання, невелике підсобне господарство на утриманні мати інвалід третьої групи, двоє дітей донька віком 5 років та син чотири місяці. Втратив батька коли йому було три роки. Має тісні соціальні зв`язки з сім`єю, матір`ю, не в повній мірі зібрані дані про його майновий стан, та інших обставин, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, характеризується за місцем проживання позитивно, сім`я потребує його присутності підтримки, матеріального забезпечення.

Також вважають, що сума призначеної застави в розмірі 757000 грн. для родини підозрюваного є непомірною.

Вважають, що судом першої інстанції не було враховано відповідну практику ЄСПЛ.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного та його захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги з викладених у ній мотивів, думку прокурора, яка заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою та просить залишити її без змін, дослідивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що задовольняючи клопотання слідчого про застосування цього запобіжного заходу слідчий суддя, з урахуванням мети та підстав застосування запобіжного заходу, передбачених ст.177 КПК України, обставин, передбачених ст.178 КПК України, мотивувавши своє рішення наявністю зазначених в клопотанні ризиків, обґрунтованої підозри у вчиненні тяжких злочинів, а саме за ч.3 ст.332 КК України за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років, та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування запобіжного заходу для запобігання відповідним ризикам.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, наведені в клопотанні слідчого підстави для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчим суддею ретельно перевірені.

Так, в ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у вчиненні тяжких злочинів за таких обставин: на початку січня 2025 року, але не пізніше 04.01.2025, ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_7 та ОСОБА_11 в ході телефонної розмови з ОСОБА_12 дізнався про те, що останній в порушення вимог Закону України «Про правовий режим воєнного стану», має намір незаконно виїхати за межі державного кордону України і не планує повертатися, про що повідомив ОСОБА_7 . Надалі, ОСОБА_7 будучи обізнаним про встановлені на період дії воєнного стану правила перетину кордону України, діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , маючи на меті одержати матеріальні блага, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, місці та часі, але не пізніше 06.01.2025, під час розмови з ОСОБА_12 повідомив йому про те, що організує та посприяє в перетині державного кордону України, а також забезпечить його транспортним засобом для цього, за що отримав від ОСОБА_12 грошові кошти, які в подальшому було розділено між всіма учасниками злочинної групи. В подальшому, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, місці та часі, але не пізніше 06.01.2025, ОСОБА_7 діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , забезпечив заселення ОСОБА_12 в готель де він очікував подальших вказівок з метою незаконного перетину державного кордону України поза офіційними пунктами пропуску на кордоні із Республікою Румунія. Надалі, ОСОБА_11 07.01.2025, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , забезпечив перевезення ОСОБА_12 з готелю до іншого місця, де на нього очікував ОСОБА_13 на транспортному засобі марки «Chevrolet Niva» н.з. НОМЕР_1 , тобто забезпечив ОСОБА_12 , транспортним засобом для незаконного перетину державного кордону України поза офіційними пунктами пропуску. В подальшому, 09.01.2025 ОСОБА_13 який не був в повній мірі обізнаний із злочинним умислом ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та їх планом злочинної діяльності, на автомобілі марки «Chevrolet Niva» н.з. НОМЕР_1 , намагався перевезти ОСОБА_12 до ділянки кордону, поза офіційними пунктами пропуску, з метою його незаконного перетину, однак ОСОБА_12 не зміг цього зробити за причин, що не залежали від волі ОСОБА_11 , ОСОБА_14 та ОСОБА_7 , оскільки автомобіль марки «Chevrolet Niva» н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_13 був затриманий працівниками правоохоронних органів у межах контрольованого прикордонного району біля населеного пункту с. Путрине, Дністровського району, Чернівецької області, на кордоні із Республікою Румунія.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, що 09.01.2025, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, у ОСОБА_10 спільно із ОСОБА_7 , виник злочинний умисел спрямований на перешкоджання Збройним Силам України та іншим військовим формуванням в особливий період. При цьому, ОСОБА_10 та ОСОБА_7 було відомо, що згідно з положеннями статей 1 та 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. У відповідності до ст. 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом. Відповідно до ч.1 ст.17, ч.1 ст.65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом. Пунктом 9 ст.1 Закону України «Про національну безпеку» (далі Закон «Про національну безпеку») визначено, що національна безпека України це захищеність державного суверенітету, територіальної цілісності, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України від реальних та потенційних загроз. У відповідності до п.2 ст.1 Закону «Про національну безпеку», воєнна безпека це захищеність державного суверенітету, територіальної цілісності і демократичного конституційного ладу та інших життєво важливих національних інтересів від воєнних загроз. Відповідно до ст.1 Закону України «Про Збройні Сили України» (далі Закон) Збройні Сили України (далі ЗСУ) це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. Збройні Сили України забезпечують стримування збройної агресії проти України та відсіч їй, охорону повітряного простору держави та підводного простору у межах територіального моря України у випадках, визначених законом, беруть участь у заходах, спрямованих на боротьбу з тероризмом.

Згідно з ст.12 Закону підготовка Збройних Сил України до виконання покладених на них Конституцією України завдань, організація та забезпечення їх виконання, підтримання на належному рівні бойової і мобілізаційної готовності та боєздатності, виховна робота, збереження життя і здоров`я особового складу, забезпечення законності та військової дисципліни у Збройних Силах України здійснюються органами військового управління, командирами і начальниками всіх рівнів відповідно до вимог Конституції України та законів України, інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері оборони. Згідно зі ст.17 Закону «Про оборону України», ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон «Про військовий обов`язок і військову службу») захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством. Громадяни проходять військову службу, службу у військовому резерві та виконують військовий обов`язок у запасі відповідно до законодавства. Відповідно до ст.1 Закону «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. 24.02.2022 президент російської федерації оголосив про своє рішення почати військову операцію в Україні та віддав наказ на вторгнення підрозділів збройних сил російської федерації на територію України. Після того, 24.02.2022 на виконання вищевказаного наказу, військовослужбовці збройних сил російської федерації шляхом збройної агресії, незаконно вторглись на територію України, перетнувши лінію державного кордону України, розташовану в Автономній Республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та шляхом застосування зброї здійснили напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об`єкти, а також здійснили окупацію частини території України, чим вчинили дії на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується до теперішнього часу та призводить до тяжких наслідків. Указані дії супроводжуються бойовим застосуванням авіації, артилерійськими та ракетними ударами, а також застосуванням броньованої техніки та іншого озброєння. При цьому вогневі удари здійснюються по об`єктам, які захищені нормами міжнародного гуманітарного права. Зазначені дії призвели до тяжких наслідків у вигляді загибелі людей, у тому числі дітей, отримання ними тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та заподіяння матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна та інфраструктури. Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому було неодноразово продовжено, і наразі діє строком до 09.05.2025. Указом Президента України від 24.02.2022 № 65/2022, затвердженого Законом України від 03.03.2022 № 2105-IX, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, оголошено проведення загальної мобілізації. Строк проведення загальної мобілізації продовжувався Указами Президента України від 17.05.2022 № 342, від 12.08.2022 № 574, від 07.11.2022 № 758, від 06.02.2023 № 59, від 01.05.2023 № 255, від 26.07.2023 № 452, від 06.11.2023 № 735, від 05.02.2024 № 50, від 06.05.2024 № 272, від 23.07.2024 № 470, від 28.10.2024 №741, 14.01.2025 № 27. Указом Президента України від 15 квітня 2025 року № 236/2025 строк проведення загальної мобілізації продовжено з 09.05.2025 на 90 діб. На виконання вимог Законів України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Про оборону України», «Про військовий обов`язок і військову службу», вищевказаних Указів Президента України про проведення загальної мобілізації, Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.12.2016 № 921, Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487, інших нормативних документів, наказів та директив Генерального штабу, мобілізаційних розпоряджень працівниками територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки стали систематично проводитись заходи з встановлення мобілізаційного ресурсу держави та подальшого доукомплектування ЗСУ та інших військових формувань у відповідності до штатів воєнного стану, ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, внесенні відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, виклику громадян для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, призову під час мобілізації, в т.ч. серед внутрішньо переміщених осіб, які не виконують правила військового обліку, і після початку повномасштабного вторгнення зс рф змінили місце проживання та, прибувши на територію Тернопільської області, не актуалізували інформацію про себе в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, не стали на військовий облік та ухиляються від нього, та інші заходи з мобілізації людських ресурсів з метою доукомплектування військових посад, передбачених штатами воєнного часу, у терміни, визначені мобілізаційними планами Збройних Сил України та інших військових формувань з метою забезпечення оборони України в особливий період, захисту її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності Збройними Силами України та іншими військовими формуваннями, а також забезпечення виконання військового обов`язку громадянами України. Згідно пунктів 2, 3, 5, 6 цього Порядку, на військову службу під час мобілізації, на особливий період призиваються резервісти та військовозобов`язані, які придатні до військової служби за станом здоров`я та не мають права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», для комплектування (доукомплектування) з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, навчальних частин (центрів) (далі - військові частини) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями (далі - Збройні Сили та інші військові формування). Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному Законами України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Про військовий обов`язок і військову службу» та цим Порядком. Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, на особливий період проводиться незалежно від місця їх перебування на військовому обліку. Генеральний штаб Збройних Сил через оперативні командування та (військові) адміністрації здійснює управління призовом громадян на військову службу під час мобілізації та визначає обсяги їх призову (крім СБУ та розвідувальних органів). Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, на особливий період здійснюється у строки та в обсягах, визначених мобілізаційними планами, мобілізаційними директивами (розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил або Генерального штабу Збройних Сил. Таким чином, викладені вище положення чинного законодавства України свідчать про те, що забезпечення мобілізаційної готовності є невід`ємною частиною законної діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань. Перешкоджання законній діяльності ЗСУ та інших військових формувань полягає у вчиненні діяння (дій або бездіяльності), яке виражається у втручанні в цю діяльність, створенні перешкод, перепон, спрямованих на недопущення, припинення чи заборону проведення окремих дій чи маневрів ЗСУ та іншими військовими формуваннями, прийняття тактичних чи стратегічних рішень керівництвом чи особовим складом зазначених підрозділів задля ускладнення або унеможливлення здійснення законної діяльності ЗСУ та іншими військовими формуваннями або істотному зниженні її ефективності. 12.01.2025 ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_10 реалізуючи свій злочинний умисел направлений на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, під час телефонної розмови із ОСОБА_12 повідомив останньому, що посприяє йому в організації та безпосередньому здійсненні ним залишення військової частини, з метою ухилення від військової служби в Збройних Силах України. При цьому ОСОБА_7 та ОСОБА_10 було відомо, що ОСОБА_12 мобілізований 12.11.2024, ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 та проходить військову службу в Збройних Силах України на посаді солдата ВЧ НОМЕР_2 . Надалі, 12.01.2025 о 18.52 год. ОСОБА_7 діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_10 з метою організації та безпосередньому здійсненні залишення військової частини ОСОБА_12 під час телефонної розмови із ним запитав його де він знаходиться, куди прямує, також давав вказівки та поради як себе поводити та що потрібно робити, щоб втекти від супроводу військовослужбовців Збройних Сил України, які повинні перевезти ОСОБА_12 до військової частини. Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_7 діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_10 13.01.2025 о 06.43 год., 08.52 год., 10.34 год., 18.25 год.. 20.24 год., 20.39 год., 23.10. год. зателефонував до ОСОБА_12 та питав де він на даний час знаходиться, також давав поради та вказівки як себе поводити, та коли краще втекти від супроводу військовослужбовців, які везуть його до військової частини, також повідомив, йому що після втечі забере ОСОБА_12 на своєму транспортному засобі. Після цього, ОСОБА_7 діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_10 14.01.2025 о 07.08 год., та о 10.46 год., зателефонував до ОСОБА_12 та повідомив йому про те, що близько 17.00 год., він приїде та забере його, з місця дислокації військовослужбовців Збройних Сил України. Цього ж дня о 17.32 год., ОСОБА_7 зателефонував до ОСОБА_12 та повідомив йому про те, що він чекає його на автомобілі, біля продуктового магазину. В подальшому ОСОБА_12 виконуючи вказівки та поради ОСОБА_7 втік з місця дислокації військової частини та супроводу військовослужбовців Збройних Сил України, які дислокувалися в лісі біля одного із населених пунктів Хмельницької області. Після цього ОСОБА_12 сів в автомобіль до ОСОБА_7 і вони разом поїхали до місця проживання ОСОБА_12 визначеним ОСОБА_7 маршрутом минаючи блокпости працівників поліції та представників військової служби правопорядку.

Так, у лютому 2025 року, точного часу досудовим розслідування не встановлено, у ОСОБА_15 яка здійснює адвокатську діяльність, відповідно до свідоцтва №00714 від 08.09.2017, діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел направлений на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, під час розмови із ОСОБА_16 повідомила останньому, що посприяє йому в організації та безпосередньому здійсненні ним залишення військової частини, з метою ухилення від військової служби в Збройних Силах України. При цьому ОСОБА_15 було відомо, що ОСОБА_16 мобілізований 04 лютого 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_3 та проходить військову службу в Збройних Силах України на посаді солдата ВЧ НОМЕР_3 . Надалі, ОСОБА_7 діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_15 , 05.02.2025 о 11.47 год. зателефонував до ОСОБА_16 та повідомив, що він від ОСОБА_15 та допоможе йому залишити військову частину з метою ухилення від військової служби в Збройних Силах України. Надалі, ОСОБА_16 , на запитання ОСОБА_7 повідомив йому, що він знаходиться у військовій частині у АДРЕСА_2 , де проходить службу в Збройних Силах України, при цьому ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_16 що організує йому самовільне залишення військової частини з метою ухилення ним від військової служби в Збройних Силах України. В подальшому, ОСОБА_7 діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_15 , 05.02.2025 о 11.51 год. зателефонував до ОСОБА_16 , та сказав, щоб він скинув йому геоолокацію його місцезнаходження, повідомивши що приїде та забере його із військової частини, при цьому ОСОБА_7 давав вказівки та поради ОСОБА_16 з метою його організації самовільного залишення військової частини. Також ОСОБА_7 неодноразово телефонував до ОСОБА_16 та давав йому поради та вказівки як себе поводити щоб самовільно залишити військову частину. Надалі ОСОБА_16 , 07.02.2025 близько о 19.00 дотримуючись вказівок та порад ОСОБА_7 самовільно залишив військову частину, про що повідомив ОСОБА_7 та повідомив йому де він знаходиться для того, щоб ОСОБА_7 забрав його та доставив до місця проживання. Надалі близько о 19.07 год., ОСОБА_7 діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_15 , на автомобілі марки «Mazda CX-7» н.з. НОМЕР_4 , приїхав до визначеного місця де його очікував ОСОБА_16 , який самовільно залишив військову частину. Після цього ОСОБА_7 на вказаному автомобілі відвіз ОСОБА_16 , до місця проживання, при цьому об`їжджаючи блокпости правоохоронних органів.

Окрім того, у березні 2025 року, точного часу досудовим розслідування не встановлено, у ОСОБА_15 яка здійснює адвокатську діяльність, відповідно до свідоцтва №00714 від 08.09.2017, діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел направлений на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, під час розмови із ОСОБА_17 повідомила останньому, що посприяє йому в організації та безпосередньому здійсненні ним залишення військової частини, з метою ухилення від військової служби в Збройних Силах України. При цьому ОСОБА_15 було відомо, що ОСОБА_17 , мобілізований 14 березня 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_4 та проходить військову службу в Збройних Силах України на посаді солдата ВЧ НОМЕР_5 . Надалі, ОСОБА_7 діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_15 , 16.03.2025 о 13.50 год. зателефонував до ОСОБА_17 та повідомив, що він від ОСОБА_15 та допоможе йому залишити військову частину з метою ухилення від військової служби в Збройних Силах України. Надалі, ОСОБА_17 на запитання ОСОБА_7 повідомив йому, що він знаходиться у військовій частині у Полтавській області де проходить службу в Збройних Силах України, при цьому ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_17 що організує йому самовільне залишення військової частини з метою ухилення ним від військової служби в Збройних Силах України. В подальшому, ОСОБА_7 діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_15 , 22.03.2025 о 16.33 год. та 19.39 год., зателефонував до ОСОБА_17 та сказав, щоб він скинув йому геоолокацію його місцезнаходження, повідомивши що приїде та забере його із військової частини, при цьому ОСОБА_7 давав вказівки та поради ОСОБА_17 з метою його організації самовільного залишення військової частини. Надалі ОСОБА_17 , дотримуючись вказівок та порад ОСОБА_7 самовільно залишив військову частину, про що повідомив ОСОБА_7 та повідомив йому де він знаходиться для того, щоб ОСОБА_7 забрав його та доставив до місця проживання. 24.03.2025 у другій половині дня, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_7 діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_15 , на автомобілі марки «Mazda CX-7» н.з. НОМЕР_4 , приїхав до визначеного місця у Полтавській області де його очікував ОСОБА_17 який самовільно залишив військову частину. Після цього ОСОБА_7 на вказаному автомобілі відвіз ОСОБА_17 до місця проживання, при цьому об`їжджаючи блокпости правоохоронних органів.

Поряд з цим, 22 квітня 2025 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено у ОСОБА_15 спільно із ОСОБА_7 , виник злочинний умисел спрямований на перешкоджання Збройним Силам України та іншим військовим формуванням в особливий період. 22.04.2025 ОСОБА_15 , діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел направлений на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, під час зустрічі із ОСОБА_18 повідомила останній, що посприяє її знайомому ОСОБА_19 в організації та безпосередньому здійсненні ним залишення військової частини, з метою ухилення від військової служби в Збройних Силах України. При цьому ОСОБА_15 було відомо, що ОСОБА_19 мобілізований у грудні 2024 року ІНФОРМАЦІЯ_5 та проходить військову службу в Збройних Силах України на посаді солдата ВЧ НОМЕР_6 . Реалізуючи свій злочинний умисел, 24 квітня 2025 року, ОСОБА_15 під час зустрічі із ОСОБА_18 повідомила їй, що для того щоб вона спільно із ОСОБА_7 організували залишення військової частини ОСОБА_19 необхідно заплатити грошові кошти в сумі приблизно 3000 доларів США, на що ОСОБА_18 погодилась. Після цього ОСОБА_15 повідомила про це ОСОБА_7 . Надалі, ОСОБА_7 діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_15 , 23.04.2025 зателефонував до ОСОБА_19 та повідомив, що він від ОСОБА_15 та допоможе йому залишити військову частину з метою ухилення від військової служби в Збройних Силах України. Надалі ОСОБА_19 на запитання ОСОБА_7 повідомив йому, що він знаходиться у військовій частині м. Копичинці Чортківського району Тернопільської області де проходить службу в Збройних Силах України, при цьому ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_19 завідомо неправдиву інформацію про те, що він домовиться із керівництвом ВЧ НОМЕР_6 щоб вони відпустили ОСОБА_19 з метою ухилення ним від військової служби. В подальшому, 25.04.2025 ОСОБА_15 за допомогою месенджера «VIber» надіслала повідомлення ОСОБА_18 із реквізитами банківським карток № НОМЕР_7 , НОМЕР_8 та повідомила, що на ці картки необхідно перерахувати грошові кошти в сумі 70 000 грн. Цього ж дня, 25.04.2025 о 11.12 год. ОСОБА_18 за вказівкою ОСОБА_15 здійснила переказ коштів на банківську картку № НОМЕР_7 в сумі 40 000 грн., та на банківську картку НОМЕР_8 в сумі 30 000 грн., за організацію залишення військової частини ОСОБА_19 , з метою ухилення від військової служби. Після цього, ОСОБА_7 діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_15 , 26.04.2025 зателефонував до ОСОБА_19 та повідомив йому про те, що близько 18.00 год., він приїде та забере його із військової частини. Цього ж дня близько о 19.00 год., ОСОБА_7 зателефонував до ОСОБА_19 та повідомив йому про те, що він чекає його на автомобілі «Mazda» чорного кольору неподалік військової частини у м. Копичинці, Чортківського району, Тернопільської області, біля продуктового магазину. В подальшому ОСОБА_19 виконуючи вказівки ОСОБА_7 вийшов із військової частини та сів в автомобіль марки «Mazda CX-7» н.з. НОМЕР_4 до ОСОБА_7 та вони разом поїхали у м.Тернопіль, де за попередньою домовленістю зустрілись із ОСОБА_18 . Надалі ОСОБА_18 під час зустрічі із ОСОБА_7 передала йому грошові кошти в сумі 34 100 грн. за організацію та залишення військової частини ОСОБА_19 при цьому ОСОБА_7 повідомив, що він може організувати перетин кордону ОСОБА_19 також наголосив на тому, щоб ОСОБА_19 залишався за місцем проживання та нікуди не виходив.

Згідно ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну. Верховною Радою України 24.02.2022 прийнято Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-IX, яким затверджено Указ Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який продовжено по даний час. Згідно ч.3 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводяться тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 (надалі Закон України). Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів. Згідно ч.8 «Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.20221 №1455, перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.

Продовжуючи свою злочинну діяльність у травні 2025 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, у ОСОБА_7 який діяв за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 та ОСОБА_20 , з корисливих мотивів, виник злочинний умисел на незаконне переправлення ОСОБА_19 через державний кордон України поза офіційними пунктами пропуску на кордоні із Республікою Румунія за грошову винагороду. 13.05.2025 ОСОБА_7 будучи обізнаним про встановлені на період дії воєнного стану правила перетину державного кордону України з метою реалізації злочинного умислу направленого на організацію незаконного переправлення ОСОБА_19 через державний кордон України, повідомив про це ОСОБА_11 , який у свою чергу повідомив ОСОБА_14 та ОСОБА_20 . Надалі ОСОБА_14 під час розмови із ОСОБА_11 повідомив, що організація незаконного перетину державного кордону України ОСОБА_19 буде коштувати близько 11 000 Євро, з яких 2000 Євро, потрібно дати в якості авансу. Надалі, ОСОБА_11 діючи за попередньою змовою та з відома ОСОБА_14 та ОСОБА_20 14.05.2025 о 08.43 год., зателефонував до ОСОБА_7 та повідомив, що організація незаконного перетину державного кордону України ОСОБА_19 буде коштувати близько 11 000 Євро, з яких 2000 Євро, потрібно дати в якості авансу на що ОСОБА_7 погодився. Цього ж дня, 13.05.2025 ОСОБА_15 будучи обізнаною про встановлені на період дії воєнного стану правила перетину державного кордону України, діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_7 з корисливих мотивів, під час зустрічі із ОСОБА_18 повідомила їй, що за 11 000 доларів США, організує та посприяє її знайомому ОСОБА_19 в перетині державного кордону України, а також забезпечить його транспортним засобом для цього. Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_15 діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_7 15.05.2025 зустрілась із ОСОБА_18 та отримала від неї частину грошових коштів у сумі 84 000 грн., (що еквівалентно 2000 доларів США), за організацію незаконного перетину державного кордону України ОСОБА_19 поза офіційним пунктами пропуску. При цьому ОСОБА_15 повідомила ОСОБА_18 , що ОСОБА_7 перевезе ОСОБА_19 із його місця проживання до ділянки кордону в Чернівецькій області поза офіційним пунктами пропуску через державний кордон України на кордону із Республікою Румунія. Поряд з цим, ОСОБА_15 повідомила ОСОБА_18 що із ОСОБА_19 зв`яжеться ОСОБА_7 та повідомить деталі його виїзду за межі державного кордону України. Надалі, 21.05.2025 о 11.38 год. ОСОБА_7 діючи з відома та за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 та ОСОБА_20 , зателефонував до ОСОБА_18 та повідомив, що він приїде в м. Тернопіль та забере ОСОБА_19 у другій половині дня, для подальшого його перевезення до населеного пункту з метою його подальшого переправлення через державний кордону України, поза офіційними пунктами пропуску на кордоні із Республікою Румунія. В подальшому, 21.05.2025 о 21.26 год., ОСОБА_7 діючи з відома та за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 та ОСОБА_20 , зателефонував до ОСОБА_19 та домовився із ним, що 22.05.2025 він приїде по нього. З метою реалізації свого злочинного умислу 22.05.2025 о 11.38 год. зателефонував до ОСОБА_15 та повідомив, що він забирає ОСОБА_19 у зв`язку із цим потрібно повідомити ОСОБА_18 щоб вони готували повну суму, за організацію незаконного переправлення через державний кордон України ОСОБА_19 . Надалі, 22.05.2025 приблизно о 12.49 год., ОСОБА_7 діючи з відома та за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 та ОСОБА_20 , зустрівся із ОСОБА_19 на АЗС в смт. Велика Березовиця, Тернопільського району, Тернопільської області та перевіз його на автомобілі марки «Mazda CX-7» н.з. НОМЕР_4 в готель «Дністер», що за адресою с. Жванець вул. Центральна 6, Хмельницької області, з метою його подальшого переправлення 23.05.2025 через державний кордон України поза офіційними пунктами пропуску, на кордоні із Республікою Румунія, однак не змогли цього зробити з причин що не залежали від волі ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_20 , у зв`язку із тим, що ОСОБА_19 23.05.2025 близько о 07.00 год. був виявлений представниками Військової Служби Правопорядку та був запрошений до уповноважених правоохоронних органів з метою перевірки військово-облікових документів.

25 травня 2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.332, ч.2 ст.28 ч.1 ст.114-1 КК України, тобто в: організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, сприянні їх вчиненню наданням засобів, з корисливих мотивів, вчиненому за попередньою змовою групою осіб; організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, з корисливих мотивів, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб; перешкоджанні законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

В ході апеляційного розгляду встановлено, що висновки слідчого судді про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри є правильними, оскільки вони підтверджуються зібраними на цей час досудовим розслідуванням доказами, а саме: витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000007 від 13.01.2025; протоколи за результатами проведення НС(Р)Д зняття інформації з електронних комунікаційних мереж від 10.02.2025 та 21.05.2025; протоколи допиту свідків ОСОБА_19 від 16.05.2025 та 23.05.2025, ОСОБА_18 від 17.05.2025; протокол за результатами проведення контролю за вчиненням злочину у формі імітування обстановки злочину з метою виявлення протиправних діянь від 28.04.2025; протокол про наслідки проведення контролю за вчиненням злочину у формі імітування обстановки злочину з метою виявлення протиправних діянь від 16.05.2025; протоколи за результатами НС(Р)Д аудіо-, відео контроль особи від 22.04.2025 та 15.05.2025; протоколи за результатами проведення НС(Р)Д візуальне спостереження за особою від 07.03.2025; лист т.в.о. начальника Тернопільського зонального відділу ВСП ОСОБА_21 від 20.05.2025; рапорт старшого оперуповноваженого УКР ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_22 від 24.05.2025, інші матеріали досудового розслідування в їх сукупності.

За наведених обставин слідчий суддя обґрунтовано визнав установленим, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.332, ч.2 ст.28 ч.1 ст.114-1 КК України.

Доводи апеляційної скарги про відсутність доказів причетності підозрюваного до вчинення інкримінованого йому злочину спростовуються доданими до клопотання слідчого матеріалами кримінального провадження, а саме даними протоколу проведення НС(Р)Д зняття інформації з мобільного телефону ОСОБА_7 від 10.02.2025 року та 21.05.2025 року з якого зафіксована розмова з іншими особами організованої групи та військовослужбовцями щодо послідовності дій, які останні мають робити. Також, з даних протоколів допиту свідків ОСОБА_19 від 16.05.2025р., 23.05.2025р. та ОСОБА_18 від 17.05.2025р. і протоколами за результатами проведення контролю за вчиненням злочину у формі імітування обстановки злочину з метою виявлення протиправних діянь від 28.04.2025р. та 16.05.2025р. підтверджується, що ОСОБА_7 , який співпрацює із адвокатом ОСОБА_23 , отримали від ОСОБА_18 кошти за перетин кордону її знайомого ОСОБА_24 .

Таким чином, здобуті в ході досудового розслідування докази містять відомості про причетність підорюваного до вчинення інкримінованих йому злочинів, зокрема те, що він отримував грошові коштів від ОСОБА_12 за організацію незаконного перетину кордону, діяв "за попередньою змовою групою осіб" з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та організовував залишення військової частини ОСОБА_12 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 шляхом надання їм вказівок та транспорту з метою ухилення від військової служби. В сукупності наведені обставини повністю спростовують доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_7 зазначених у підозрі правопорушень не вчиняв, жодних коштів в іноземній валюті не отримував, з даними особами взагалі не знайомий.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги про відсутність ризиків, визначених ст.177 КПК України, колегія суддів приходить до переконання про їх необґрунтованість та погоджується із висновками слідчого судді про те, що в цьому кримінальному провадженні існують доведені стороною обвинувачення ризики, що передбачені:

- п.п.1,2 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжких злочинів, зокрема передбачених ч. 3 ст. 332 КК України, за які законом передбачено основне покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років, а тому, усвідомлюючи тяжкість інкримінованих злочинів та розмір покарання, яке йому загрожує, підозрюваний може умисно переховуватись від органів досудового розслідування та суду, а також знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, з метою уникнення передбаченої законом відповідальності;

- п.3 ч.1 ст.177 КПК України, ризик незаконно впливу на свідків та інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні є передбачена КПК України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками та підозрюваними у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. За таких обставин, ризик незаконного впливу на свідків та інших підозрюваних існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від вказаних осіб та дослідження їх судом.

- п.5 ч.1 ст.177 КПК України є доведеним ризик того, що підозрюваний може вчиняти інше аналогічне кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_7 ніде не працює, не має законного джерела доходу, у даному кримінальному провадженні підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, пов`язаних із організацією та сприянням в переправленні через державний кордон України військовозобов`язаних осіб, а також сприянням в самовільному залишенні військовослужбовцям військових частин, з метою одержання прибутку.

З урахуванням установлених конкретних обставин інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та даних про його особу в сукупності з наявними ризиками, що передбачені ст.177 КПК, є підстави вважати, що жоден більш м`який запобіжний захід не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, а тому слідчий суддя обґрунтовано застосував на даному етапі досудового розслідування запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Викладені в оскарженій ухвалі висновки слідчого судді належним чином мотивовані, з наведенням обґрунтованих підстав для застосування підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Слідчий суддя оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та належним чином мотивував своє рішення.

За таких обставин доводи підозрюваного та його захисника про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК, а також про недоведеність існування підстав для обрання стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відсутність будь-яких обґрунтувань того, що більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого, є безпідставними та суперечать матеріалам кримінального провадження.

Крім того, вимоги апеляційної скарги сторони захисту, яка заперечує доведеність передбачених ст.177 КПК України ризиків та одночасно просить застосувати до нього більш м`який запобіжний захід є суперечливими оскільки за змістом ст.194 КПК України будь-який запобіжний захід може бути застосований лише за наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із наведених ризиків.

Тому, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави для скасування оскаржуваної ухвали і відмови у застосуванні запобіжного заходу, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

На переконання колегії суддів, в даному випадку рішення слідчого судді щодо виду застосованого запобіжного заходу не суперечить практиці Європейського суду з прав людини, на яку посилається в своїй апеляційній скарзі захисник.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував постійного місця проживання, наявності двох дітей доньки віком 5 років та сина чотири місяці, матір інваліда третьої групи, тісних соціальних зв`язків з сім`єю, матір`ю, відсутність його на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах та позитивну характеристику за місцем проживання не можуть слугувати достатнім стримуючим фактором для забезпечення його належної процесуальної поведінки, а тому обрання підозрюваному іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою не зможе попередити ризикам, встановленим ст.177 КПК України.

Апеляційна скарга не містить належного обґрунтування і конкретних обставин, які би спростовували доводи прокурора і висновки слідчого судді про недостатність застосування в даному випадку менш суворого запобіжного заходу ніж просив слідчий. Тому, колегія суддів вважає, що слідчий суддя з урахуванням конкретних обставин вчинення інкримінованих злочинів, які пов`язані в тому числі з організацією незаконного перетину державного кордону та ролі підозрюваного у їх вчиненні, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Також, як вбачається із клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий просив визначити розмір застави у розмірі 400 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 1 211 200 грн., мотивуючи тим, що згідно матеріалів негласних слідчих розшукових дій та інших матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 сприяв у незаконному перетині державного кордону України багатьом особам, що дає підстави вважати, що ОСОБА_7 спільно із іншими особами отримував грошову винагороду по 11 000 доларів США з кожної такої особи, що еквівалентно близько 453 000 гривень. Окрім того ОСОБА_7 сприяв в організації та безпосередньому самовільному залишенні військових частин багатьом особам (по чотирьох таких фактах йому повідомлено про підозру), що дає підстави вважати, що ОСОБА_7 отримував грошову винагороду по 2 000 доларів США з кожної такої особи. Крім того, на даний час, досудове розслідування триває та встановлюються обставини перетину державного кордону України, особами яким ОСОБА_7 спільно з іншими особами сприяв у незаконному перетині державного кордону України.

Згідно п.2 ч.5 ст.182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Аналізуючи наведені доводи клопотання щодо розміру застави слідчий суддя правильно вказав, що слідчий у клопотанні та прокурор в судовому засіданні не довели підстав для встановлення підозрюваному застави у розмірі 400 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та разом з тим застава у межах, визначених п.2 ч.5 ст.182 КПК України, не здатна забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а тому з урахуванням встановлених обставин справи, дійшов висновку, що застава у розмірі 250 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 757 000 гривень.

Доводи апеляційної скарги про те, що встановлений розмір застави є непомірним для підозрюваного нічим не підтверджені, оскільки жодних доказів таких обставин сторона захисту не долучила до апеляційної скарги і не надала в судовому засіданні. Крім того, доводи сторони захисту, що належну процесуальну поведінку підозрюваного зможе забезпечити менший розмір застави апеляційний суд оцінює критично з огляду на конкретні обставини вчинення інкримінованих злочинів, згідно яких підозрюваний обізнаний з відомостями щодо шляхів і методів незаконного перетину державного кордону, а також з огляду на відомості про його особу, з яких видно зокрема те, що відносно підозрюваного ОСОБА_7 на розгляді місцевих судів Тернопільської області перебувають обвинувальні акти в інших кримінальних провадженнях за ст.ст.190,246,353,366,367 КК України, а також його було оголошено в розшук в кримінальному провадженні за ст.336 КК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що викладені в апеляційній скарзі підозрюваного та захисника доводи про незаконність застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу є необґрунтованими, а тому підстави для скасування ухвали слідчого судді відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 травня 2025 року відносно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді