1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/6445/25 1-кп/335/759/2025
08 серпня 2025 року м.Запоріжжя
Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 (у режимі відеоконференції), захисника ОСОБА_5 (у режимі відеоконференції), розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя клопотання захисника про повернення обвинувального акту прокурору, про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 436-1, ч. 3 ст. 436-2 КК України,-
В провадженні Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя перебуває обвинувальний акт стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 436-1, ч. 3 ст. 436-2 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав клопотання захисника, просив його задовольнити.
Прокурор заперечував проти заявленого клопотання сторони захисту, пославшись на те, що наявні певні неточності в обвинувальному акті не впливають на формулювання обвинувачення, обвинувачення є зрозумілим для сприйняття, а неточності можуть бути виправлені шляхом зміни обвинувачення прокурором.
Вислухавши захисника, обвинуваченого, доводи прокурора, який просив в задоволенні клопотання відмовити, суд вважає, що клопотання сторони захисту не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно ч. 1-2, 4, 6 ст. 22 КПК, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом; сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом; повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, звернення з обвинувальним актом та підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором, а у випадках, передбачених цим Кодексом, повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення може здійснюватися слідчим за погодженням із прокурором, а обвинувачення може підтримуватися потерпілим, його представником. При цьому суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК, а суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень КПК (ч. 1 і 3 ст. 26 КПК).
Так, відповідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти, крім іншого, таке рішення як повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Вичерпні вимоги КПК до обвинувального акта містяться у ст. 291 цього Кодексу, а саме згідно ч. 1 даної статті обвинувальний акт складається слідчим, дізнавачем, після чого затверджується прокурором; обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим, дізнавачем. При цьому згідно ч. 2 ст. 291 КПК, обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3-1) анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 8-1) розмір пропонованої винагороди викривачу; 9) дату та місце його складення та затвердження. Крім того, обвинувальний акт підписується слідчим, дізнавачем та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно (ч. 4 ст. 291 КПК) і до нього додається: 1) реєстр матеріалів досудового розслідування; 2) цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування; 3) розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого ч. 2 ст. 297-1 цього Кодексу); 4) розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного; 5) довідка про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження, у якій зазначаються: найменування юридичної особи, її юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації. Надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється.
При цьому вимоги КПК України щодо викладу фактичних обставин та правової кваліфікації прокурором дотримані, а обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні у межах своєї дискреції. Тобто, у даному випадку в основі прокурорської дискреції лежить внутрішнє переконання прокурора, яке слугує імпульсом для здійснення ним обвинувальної діяльності або відмови від неї, а дискреційність виступає однією зі складових частин засади публічності, випливає із загального права прокурора розпоряджатись публічним кримінальним переслідуванням, зокрема реалізація ним засад публічності та диспозитивності, що зумовлює їх взаємоузгодження і взаємодоповнення. Принцип дискреційності кримінального переслідування означає надання прокурору певної свободи вибору в питаннях здійснення обвинувальної діяльності на основі його розсуду та в межах передбачених законом, є одним із засобів надання діяльності прокурора у кримінальному провадженні більшої гнучкості та варіативності, поєднаних із підвищенням персональної відповідальності за її результати, і поширюється на ухвалення прокурором основних рішень щодо кримінального переслідування.
В обвинувальному акті стосовно ОСОБА_6 після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважав в межах дискреційних повноважень встановленими, в обвинувальному акті міститься також сформульоване обвинувачення із зазначенням кримінально-правової кваліфікації дій обвинуваченого та кваліфікуючих ознак вчинених ним кримінального правопорушення.
Отже, на думку суду, обвинувальний акт стосовно ОСОБА_6 містить відомості, зазначення яких вимагає ч.2 ст.291 КПК України, серед іншого і п.5 ч.2 ст.291 КПК України, на який звернула увагу захисник.
При розгляді клопотання сторони захисту суд бере до уваги і усталену прецедентну практику ЄСПЛ, згідно якої «обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення», оскільки в контексті ст. 6 Конвенції Суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи (п. 44 рішення від 27.02.1980 у справі «Девеер проти Бельгії» (Deweer v. Belgium), заява № 6903/75).
Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення ЄСПЛ від 25.07.2000 у справі «Маттоціа проти Італії» (Mattoccia v. Italy), що відображає послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про «пріоритетність неформального розуміння поняття «обвинувачення» національними судами».
Крім того, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заявила клопотання про зміну запобіжного заходу, в порядку ч.3 ст.315 КПК України, просила застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід, а саме у вигляді домашнього арешту, або ж зменшити розмір застави, до 20 прожиткових мінімумів (60 560 грн.), пославшись на те, що обвинувачений вже тривалий час утримується під вартою, а ризики, встановлені судом при продовженні запобіжного заходу суттєво зменшились, або ж взагалі зникли, оскільки досудове розслідування завершено, обвинувальний акт перебуває у провадженні суду. Крім того, просить врахувати особу ОСОБА_6 , який раніше не судимий, переважну частину життя працював в органах СБУ, має ряд нагород і відзнак, є пенсіонером, інвалідом третьої групи, у зв`язку з проходженням військової служби в органах СБУ, має ряд хронічних захворювань, в умовах СІЗО стан його здоров`я постійно погіршується, має міцні соціальні зв`язки, постійне місце реєстрації та проживання, дружину з 2 групою інвалідності від загального захворювання внаслідок онкологічного захворювання, неповнолітнього сина. Щодо розміру застави, яка у якості альтернативи визначена у розмірі 2 000000 грн. зазначила про те, що такий розмір застави є непомірним для обвинуваченого, який понад рік знаходиться під вартою та не може внести заставу у такому розмірі. Він не отримує ніякого доходу за виключенням пенсії, розмір якої становить 16 487 грн. в місяць. У його родини відсутнє майно, яке б можливо було реалізувати для внесення застави, на його майно в межах цього кримінального провадження, а саме на квартиру і автомобіль накладений арешт.
Обвинувачений ОСОБА_6 при вирішенні судом клопотання поклався на думку свого захисника.
Прокурор заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на відсутність підстав для його задоволення, оскільки ризики встановлені судами не зменшились.
Вирішуючи клопотання захисника суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексута покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.
За приписами ч. 4,5 ст. 201 КПК України, суд зобов`язаний розглянути клопотання підозрюваного, обвинуваченого протягом трьох днів з дня його одержання згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Суд має право залишити без розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу, подане раніше тридцяти днів з дня постановлення попередньої ухвали про застосування, зміну або відмову у зміні запобіжного заходу, якщо у ньому не зазначені нові обставини, які не розглядалися слідчим суддею, судом.
Ухвалою Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 08.07.2025 строк тримання під вартою продовжено до 05.09.2025 року включно з продовженням дії застави у розмірі 2 000 000 грн.
За змістом частини 4 статті 182 КПК України розмір застави має визначатися з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, та повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні нетяжкого та тяжкого злочинів.
Відповідно до частини 4 статті 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу.
Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконанняпідозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
Пунктами 2, 3 частини 5 статті 182 КПК України встановлено, що розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Частина 5 статті 182 КПК України встановлює, що у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних відповідно.
Суд враховує, що з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати за рішенням суду про звернення застави у дохід держави утримувала обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого - її внесення не призвело до втрати ним та його утриманцями засобів для гідного людини існування.
В рішенні від 20.11.2010 р у справі «Мангурас проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені пунктом 3 статті 5 Конвенції, покликані забезпечити явку обвинуваченого в судове засідання. Сума застави повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечити його безпеку. Іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави чи дій проти поручителів у випадку відсутності появи на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.
Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець м.Запоріжжя, має вищу освіту, одружений, має на утриманні неповнолітнього сина, раніше не судимий, 02.02.2023 звільнений з військової служби за станом здоров`я, є учасником бойових дій, пенсіонером, інвалідом 3 групи внаслідок травми отриманої під час виконання обов`язків військової служби, не працевлаштований, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (за анкетними даними в обвинувальному акті).
На підставі викладеного, з урахуванням майнового стану обвинуваченого, який з липня 2024 року перебуває під вартою, відсутність належного рівня доходів у членів сім`ї обвинуваченого, які можуть внести заставу, перебування на його утриманні неповнолітньої дитини, стан здоров`я членів сім`ї обвинуваченого, суд доходить висновку про можливість зменшення застави, що відповідатиме положенням Рішення Європейський суд з прав людини (рішення у справах "Мангурас проти Іспанії" від 28.09.2010, "Гафа проти Мальти" від 22.05.2018), відповідно до яких розмір застави повинен визначатися ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.
На переконання суду, застава у максимальному розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, здатна забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, передбачених частини 5 статті 194 КПК України та буде струмуючим фактором виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, та достатнім для запобіганню наявним ризикам.
Щодо доводів захисника про наявність підстав для зменшення розміру застави до 20 прожиткових мінімумів, тобто до 60 560 грн., суд зазначає, що такий розмір застави не здатний забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, оскільки розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.
Разом з тим, вирішуючи клопотання захисника в частині зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт суд зазначає наступне.
Зазначений в ухвалі суду від 08.07.2025 року ризик, а саме переховування з метою уникнення від кримінальної відповідальності визначений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України існує і наразі.
Крім того, і ризик незаконного впливу на свідків на даний час є актуальним, оскільки наразі жоден із свідків не допитаний судом, і, відповідно, їх показання не сприйняті безпосередньо, задля можливості використання їх як доказів у кримінальному провадженні судом при розгляді справи по суті пред`явленого обвинувачення.
Наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України (перешкоджати кримінальному провадженню), також не відпала.
Так, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.
У ст. 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер і тяжкість інкримінованого злочину. Відповідно до вказаної Рекомендації важливим критерієм, орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу, повинна бути санкція за вчинений злочин.
Судом не встановлено будь-яких даних про те, що обвинувачений не може утримуватися під вартою в умовах слідчого ізолятора.
Враховуючи тяжкість та суспільну небезпечність кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , дані про його особу, його стан здоров`я, соціальні зв`язки, відсутність офіційних відомостей щодо місця реєстрації та фактичного місця проживання обвинуваченого, те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, оскільки такий запобіжний захід не здатний запобігти ризикам, які існують на теперішній час.
Посилання захисника на те, що ОСОБА_6 раніше не судимий, є пенсіонером СБУ, учасником бойових дій, має міцні соціальні зв`язки, одружений, дружину з інвалідністю, неповнолітнього сина, є інвалідом 3 групи внаслідок травми отриманої під час виконання обов`язків військової служби, не спростовують висновків про можливість обвинуваченого вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України, та не є достатньою підставою для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.
Керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 201, 291, 314, 372 КПК України, суд.-
У задоволенні клопотання захисника про повернення обвинувального акту прокурору, - відмовити.
Клопотання захисника про зміну запобіжного заходу стосовно ОСОБА_6 - задовольнити частково.
У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього ухвалою Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 08.07.2025 року обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.
З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений ОСОБА_6 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1