Провадження №1-кп/127/651/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

сторони захисту: адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

інших учасників судового процесу: представників потерпілих адвокатів ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , потерпілої ОСОБА_17 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 12 обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою та третьою статті 27, частиною другою статті 190, частиною другою статті 209, частиною четвертою статті 190, частинами першою та третьою статті 362, частиною першою статті 365-2 Кримінального кодексу України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 27, частиною другою та четвертою статті 190, частиною другою статті 209 Кримінального кодексу України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 365-2, частиною третьою статті 362 Кримінального кодексу України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною п`ятою статті 27, частиною другою та четвертою статті 190 Кримінального кодексу України та ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною п`ятою статті 27, частиною другою та четвертою статті 190 Кримінального кодексу України, ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 190, частиною другою статті 209, частинами першою та третьою статті 362, частиною першою статті 365-2 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою та третьою статті 27, частиною другою статті 190, частиною другою статті 209, частиною четвертою статті 190, частинами першою та третьою статті 362, частиною першою статті 365-2 Кримінального кодексу України (далі КК), ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 27, частиною другою та четвертою статті 190, частиною другою статті 209 КК, ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 365-2, частиною третьою статті 362 КК, ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною п`ятою статті 27, частиною другою та четвертою статті 190 КК та ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною п`ятою статті 27, частиною другою та четвертою статті 190 КК, ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 190, частиною другою статті 209, частинами першою та третьою статті 362, частиною першою статті 365-2 КК.

До суду надійшли заяви ОСОБА_18 та ОСОБА_19 про повернення застави.

Заява ОСОБА_18 мотивована тим, що 19.11.2021 він вніс за ОСОБА_10 заставу в розмірі 227 тис. грн. В той же час 01.07.2024 у нього ( ОСОБА_18 ) виникли боргові зобов`язання в розмірі 250 тис. грн строком повернення до 01.01.2025. На цей час до нього пред`явлена вимога про повернення отриманої позики.

Заява ОСОБА_19 мотивована тим, що 22.11.2021 він вніс за ОСОБА_9 заставу в розмірі 181600 грн. Також 10.11.2021 він вніс за ОСОБА_9 заставу в розмірі 260 тис. грн. У той же час 20.05.2024 у нього виникли боргові зобов`язання в розмірі 500 тис. грн строком повернення до 20.11.2024. На цей час йому пред`явлена вимога про повернення отриманої позики.

Заявник ОСОБА_19 у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі. Натомість, заявник ОСОБА_18 у судовому засіданні свою заяву підтримав.

Прокурор заперечив проти задоволення заяв про повернення застав, оскільки закінчення строку покладених обов`язків строку дії запобіжного заходу не припиняє. Також зауважив, що заставодавцям була роз`яснена мета внесення коштів. Крім того, згідно з поданими документами боргові зобов`язання у заставодавців виникли після внесення застави.

Потерпіла ОСОБА_17 , представники потерпілих адвокати ОСОБА_15 та ОСОБА_16 вважали, що правові підстави для повернення застави відсутні.

Обвинувачені ОСОБА_20 , ОСОБА_10 та їхні захисники подані заяви підтримали та просили їх задовольнити.

Інші обвинувачені та їхні захисники поклались на розсуд суду.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

З матеріалів кримінального провадження випливає, що 19.11.2021 на підставі ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17.11.2021 ОСОБА_18 вніс заставу за ОСОБА_10 на депозитний рахунок ТУ ДСА у Тернопільській області в розмірі 227000 грн згідно з квитанцією № 2.

10.11.2021 на підставі ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09.11.2021 ОСОБА_19 вніс заставу за ОСОБА_9 на депозитний рахунок ТУ ДСА у Тернопільській області в розмірі 260000 грн відповідно до квитанції № 1.

22.11.2021 на підставі ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09.11.2021 ОСОБА_19 вніс заставу за ОСОБА_9 на депозитний рахунок ТУ ДСА у Тернопільській області в розмірі 181600 грн відповідно до квитанції № 2.

Види запобіжних заходів визначені у частині першій статті 176 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), якими є: особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою.

Мета застосування запобіжних заходів визначена частиною першою статті 177 КПК, якою є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Застосування застави, як альтернативного запобіжного заходу передбачене частиною третьою статті 183 КПК, зі змісту якої випливає, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Застосування застави як альтернативного запобіжного заходу при застосуванні іншого, окрім тримання під вартою, запобіжного заходу чинними нормами кримінально-процесуального закону не передбачене.

Відповідно до частини першої статті 182 КПК застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків.

Згідно з реченням першим частини одинадцятої статті 182 КПК застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. Реченням другим частини одинадцятої статті 182 КПК визначено, що при цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. А зі змісту речення третього частини одинадцятої статті 182 КПК випливає, що застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Отже, суд вважає слушним зауваження прокурора в частині того, що закінчення строку дії покладених на обвинувачених обов`язків не призводить до закінчення строку дії запобіжного заходу у вигляді застави. Зокрема, з ухвал слідчого судді про застосування запобіжного заходу випливає, що слідчим суддею встановлений саме строк дії ухвали в частині застосування до обвинувачених покладених на них обов`язків. Зазначене застереження узгоджується з приписами частини першої статті 194 КПК.

Зі змісту речення першого частини п`ятої статті 194 КПК випливає, що обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців.

Застереження щодо обмеження строку дії запобіжного заходу у вигляді застави приписи статті 182 КПК не містять.

Отже, аналізуючи доводи учасників кримінального провадження, суд вважає, що ототожнення приписів кримінально-процесуального закону щодо строку дії запобіжного заходу у вигляді застави зі строком дії покладеного на обвинувачених обов`язків у разі обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не ґрунтується на вимогах кримінально-процесуального закону, які судом наведені вище.

Разом з тим, ОСОБА_19 у заяві здійснив посилання на те, що за клопотанням прокурора Вінницький міський суд Вінницької області 05.11.2024 до ОСОБА_9 застосований запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. Ця обставина, на переконання заявника, свідчить про можливість забезпечення кримінального провадження саме таким обраним запобіжним заходом.

Як випливає з матеріалів кримінального провадження, за клопотанням прокурора 05.11.2024 до обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_21 були застосовані запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання з покладенням на обвинувачених обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 КПК. Тобто в цьому випадку до обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_21 були застосовані альтернативні запобіжні заходи застави та особисте зобов`язання.

Оцінюючи доводи учасників судового провадження щодо наявності чи відсутності правових підстав для повернення застави, внесеної за обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_21 , суд вважає за доцільне зауважити таке.

Конструкцією кримінально-процесуального закону види запобіжних заходів структуровані від необтяжливого до найсуворішого. Обов`язок доведення неможливості забезпечення кримінального провадження за умови застосування менш суворого запобіжного заходу згідно з приписами § 1 глави 18 КПК покладений саме на прокурора. Тому, аналізуючи доводи учасників судового провадження, суд вважає слушним посилання заявника в частині того, що звертаючись з клопотанням про застосування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, представник сторони обвинувачення вважав за можливе здійснення забезпечення кримінального провадження шляхом обрання саме такого запобіжного заходу - особистого зобов`язання.

Також суд враховує, що у поданих заявах заявники здійснили посилання на те, що у них виникли боргові зобов`язання перед третіми особами, на підтвердження чого ними надані копії відповідних документів. Суд враховує, що застава за обвинувачених була внесена третіми особами, в поданих заявах заявники зауважили, що згода на звернення застави в якості відшкодування завданої шкоди цими особами не надана.

Прокурор, заперечуючи проти повернення заявникам застави, здійснив посилання на те, що заставодавцям були роз`яснені їхні обов`язки, пов`язані з внесенням застави.

Згідно з частиною третьою статті 182 КПК при застосуванні запобіжного заходу у вигляді застави підозрюваному, обвинуваченому роз`яснюються його обов`язки і наслідки їх невиконання, а заставодавцю - у вчиненні якого кримінального правопорушення підозрюється чи обвинувачується особа, передбачене законом покарання за його вчинення, обов`язки із забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом, а також наслідки невиконання цих обов`язків.

Приписи наведеної процесуальної норми свідчать, що заставодавцю роз`яснюються, зокрема, обов`язки із забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом, а також наслідки невиконання цих обов`язків. При цьому суд вважає слушними доводи захисників обвинувачених в частині того, що під час досудового розслідування, а також судового розгляду правові підстави для звернення прокурора з клопотанням про звернення застави в дохід держави встановлені не були. При цьому заставодавці мають право на справедливі очікування щодо розумного строку вилучення їхніх коштів у зв`язку з внесенням застави. Вище суд зазначив, що застава була внесена 10.11.2021, 19.11.2021 та 22.11.2021 відповідно, тобто протягом значного часу до моменту звернення із заявами про її повернення.

Також з матеріалів кримінального провадження випливає, що 27.10.2021 Вінницьким міським судом Вінницької області за клопотанням ОСОБА_18 та ОСОБА_19 застава в розмірі 90800 грн та 181600 грн відповідно, внесена на депозитний рахунок Вінницького апеляційного суду була повернута останнім.

Посилання прокурора та представників потерпілих на те, що повернення застави не здатне забезпечити виконання мети запобіжного заходу, суд оцінює критично, оскільки останні не надали доказів на підтвердження цієї обставини.

З огляду на викладене, суд вважає, що заяви ОСОБА_19 та ОСОБА_18 щодо повернення їм грошових коштів, внесених у якості застави за ОСОБА_9 та ОСОБА_10 слід задовольнити.

Керуючись статтями 331, 371 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Заставу в розмірі 227000 (двісті двадцять сім тисяч) гривень, внесену 19.11.2021 на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації у Тернопільській області, згідно з квитанцією № 6 повернути ОСОБА_18 .

Заставу в розмірі 260000 (двісті шістдесят тисяч) гривень, внесену 10.11.2021 на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації у Тернопільській області, згідно з квитанцією № 1 повернути ОСОБА_19 .

Заставу в розмірі 181600 (сто вісімдесят одна тисяча шістсот) гривень, внесену 22.11.2021 на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації у Тернопільській області, згідно з квитанцією № 2 повернути ОСОБА_19 .

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя: