ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/819/409/25 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Справа № 766/4871/25 Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2025 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000055 від 07.02.2023, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 03.07.2025, якою щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.15, ч.5 ст.191, ч.3 ст.28, ч.1 ст.366 КК України,

продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 31.08.2025 включно.

в с т а н о в и в:

В провадженні Херсонського міського суду Херсонської області на розгляді перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000055 від 07.02.2023, щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.15, ч.5 ст.191, ч.3 ст.28, ч.1 ст.366 КК України.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 03.07.2025 задоволено клопотання прокурора та продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до 31.08.2025 включно.

Не погодившись із вищевказаним рішенням суду, захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , подала на нього апеляційні скарги, в яких просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , обрати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, зокрема щодо ОСОБА_8 у виді особистої поруки або виді домашнього арешту, щодо ОСОБА_9 у виді домашнього арешту, з покладенням на них відповідних обов`язків.

Апеляційні скарги мотивовані доводами про необґрунтованість оскаржуваної ухвали.

Зазначає про те, що жодний ризик, передбачений ст.177 КПК України, прокурором не доведений. Обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не має сенсу переховуватися від суду, враховуючи їхні характеристики, вони розуміють, що при переховуванні вони самі собі нашкодять, що може в подальшому призвести до тримання санкції у виді позбавлення волі, що унеможливлює їх подальше піклування, виховання, утримання дітей та родини в цілому, здійснення та ведення господарської діяльності у подальшому тощо.

Зокрема, вказує про наявність неодноосібного бажання взяти ОСОБА_8 на поруки особами, які заслуговують на особливу довіру, зважаючи на рід їх діяльності, враховуючи заслуги та загальну соціальну характеристику обвинуваченого, є такими обставинами, що мають суттєве значення для зміни запобіжного заходу.

Що ж до ризику переховування від суду захисник зазначає про те, що слід врахувати і інші обставини, зокрема характер обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , їх моральні якості, їх кошти, зв`язки з державою, їх міжнародні контакти.

Зокрема, з часу внесення відомостей до ЄРДР - 07.02.2023 до розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не ухилялися від органу досудового розслідування, сумлінно прибули на вручення підозри 24.01.2025, самостійно з`явилися до слідчого судді для розгляду клопотання про обрання щодо них запобіжного заходу. Крім того, обвинувачені мають міцні соціальні зв`язки.

Що ж до ризику впливу на свідків, на думку захисника, також є досить поверхневий, доказів щодо впливу на свідків, яких зазначає сторона обвинувачення, з боку ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - в матеріалах провадження взагалі відсутні, а встановлені фактичні дані судом 1 інстанції - носять виключно формальне трактування.

Захисник звертає увагу на те, що жоден свідок у вказаному провадженні не знайомий з ОСОБА_9 , жодним чином їх показання не стосуються останнього, а лише містять часткову інформацію щодо постачання товару: кількості, якості, ціни, що ніколи не було предметом заперечення чи оскарження з боку ОСОБА_9 , тому впливати йому на будь-яку особу чи посадовця - не має ні мотиву, ні цілі, ні результативності.

Вважає, що визначений розмір застави ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є непомірним, ніж того вимагає закон. Також суд не врахував стан здоров`я ОСОБА_9 , який не може отримувати належну медичну допомогу.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, позицію захисника ОСОБА_7 та обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які підтримали апеляційні вимоги сторони захисту, просили їх задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти їх задоволення, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла такого висновку.

Положеннями ст.331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Указані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, визначені при застосуванні даного запобіжного заходу, не зменшились.

Як випливає з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 обвинувачуються серед іншого і у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до 3 років та з конфіскацією майна.

ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого корупційного злочину, яким за твердженням органу досудового розслідування завдано матеріальної шкоди на загальну суму більше 20 мільйонів гривень. Звільнення від кримінальної відповідальності чи звільнення від відбування покарання з випробуванням за вчинення такого характеру злочинів загальні правила КК України виключають.

Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинувачених переховуватися від органів досудового розслідування чи суду.

Наведене створює обґрунтовані побоювання, що обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у разі обрання щодо них запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, зможуть переховуватися від суду.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ст.177 КПК України є доведеним наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у разі обрання відносно них запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, з огляду на тяжкість покарання, яке їм загрожує у разі доведеності їх винуватості, можуть здійснити дії, спрямовані на спроби переховування від суду, оскільки вони обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до 3 років та з конфіскацією майна.

Крім того, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , перебуваючи на волі, можуть незаконно впливати на свідків.

Оцінюючи наявність цього ризику суд взяв до уваги той факт, що судовий розгляд перебуває на початковому етапі, тому суду потрібно буде допитати ряд свідків для встановлення обставин у цьому кримінальному провадженні. Анкетні дані, допитаних під час досудового розслідування свідків, обвинуваченим відомі, що не виключає можливість їх подальшого спілкування, за наслідками якого останні можуть змінити свої показання на користь обвинувачених.

При оцінці існування цього ризику суд також виходив із передбаченої КПК України процедури отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту осіб в судовому засіданні (ч.ч.1, 2 ст.23, ст.224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч.4 ст.95 КПК України).

Вирішуючи питання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 суд взяв до уваги у сукупності обставини, які передбачені ст.178 КПК України, а саме: тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_8 у разі доведення обсягу обвинувачення під час судового розгляду; репутацію обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває. Судом також враховано вік та стан здоров`я обвинуваченого, які не перешкоджають подальшому утриманню в умовах ізоляції від суспільства, оскільки даних на підтвердження неможливості утримання обвинуваченого під вартою до суду не надходило, що дає можливість зробити висновок про те, що стан його здоров`я не перешкоджає перебуванню у місцях попереднього ув`язнення.

Вирішуючи питання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 суд взяв до уваги у сукупності обставини, які передбачені ст.178 КПК України, а саме: тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_9 у разі доведення обсягу обвинувачення під час судового розгляду; репутацію обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває. Судом також враховано вік обвинуваченого, який не перешкоджає подальшому утриманню в умовах ізоляції від суспільства. Надані суду матеріали щодо необхідності оперативного втручання не створюють беззаперечного переконання того, що стан здоров`я обвинуваченого перешкоджає подальшому перебуванню в умовах слідчого ізолятора.

Посилання захисника на те, що запобіжний захід у виді домашнього арешту забезпечить процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_9 під час судового розгляду, є неприйнятними, оскільки доведені стороною обвинувачення ризики та обставини інкримінованого кримінального правопорушення, позбавляють на даному етапі кримінального провадження застосувати саме домашній арешт, що у свою чергу не позбавляє права обвинуваченого скористатись можливістю внесення застави як гарантії належного виконання покладених на нього обов`язків.

Що ж до клопотання сторони захисту про можливість застосування запобіжного заходу у виді особистої поруки щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , суд зауважив наступне.

У разі застосування особистої поруки, у суду будуть відсутні реальні важелі впливу на обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки у разі порушення ним зобов`язання (не з`явиться на виклик, спробує втекти) - постраждає фінансово лише поручитель, але в обмежених межах, оскільки Закон передбачає штраф для поручителя максимум від 20 до 50 прожиткових мінімумів. Оскільки ж розмір інкримінованої завданої матеріальної шкоди обвинуваченим становить майже 20 мільйонів гривень, а визначений розмір застави 4 мільйони гривень, можливість застосування так званих фінансових санкцій до поручителя є явно неспівмірним з раніше заявленими сумами.

Враховуючи ту ж саму тяжкість інкримінованих протиправних дій, у разі застосування саме особистої поруки у суду буде відсутність контролю та примусу, оскільки чіткі механізми контролю державними органами у такому випадку відсутні.

Також, на переконання суду, стороною захисту не надано жодних відомостей про те, які стосунки пов`язують поручителів з ОСОБА_8 і чому вони зацікавлені і можуть ручатися за нього, відсутні докази того як саме поручителі контролюватимуть обвинуваченого і як вони щодня контактуватимуть з ним для забезпечення виконання покладених на них та обвинуваченого обов`язків.

Пунктом 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07р. - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також необов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Отже, обставини, на які посилається сторона захисту, не зменшують встановлені ризики та не є визначальними аргументами, які б могли бути запорукою належної процесуальної поведінки та надали б можливість застосувати щодо обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Слід зауважити, що підставою для зміни запобіжного заходу є зменшення в першу чергу ризиків, встановлених на стадії досудового розслідування, чого під час судового розгляду встановлено не було.

Суд визнав, що ступінь ризиків, які стали підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , на цьому етапі кримінального провадження не зменшились.

Враховуючи характер інкримінованих їм кримінальних правопорушень, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності жодних стримуючих факторів, які б могли у достатній мірі запобігти продовженню протиправної діяльності, однією з цілей якої було отримання прибутку.

З урахуванням того, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, та наявності доведених прокурором ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, суд визнав за можливе задовольнити клопотання прокурора та продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Колегія суддів вважає, що дані ризики виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з метою забезпечення виконання ними процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а тому доводи апелянта, які це заперечують, є неспроможними.

Саме продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів суспільства, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного (обвинуваченого), а й високі стандарти охорони прав і інтересів суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

В межах вирішення питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження не вирішується питання про доведеність або недоведеність вини особи в обсязі висунутого обвинувачення, не перевіряються докази, що підтверджують або спростовують винуватість особи, не надається оцінка доказам щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, що є предметом перевірки під час судового розгляду справи у суді першої інстанції та вирішується судом при ухваленні відповідного судового рішення за результатами розгляду кримінального провадження по суті. Тому доводи сторони захисту з цього приводу є неприйнятними.

Відповідно до оскаржуваної ухвали суду, в ній зазначені ризики, які існують на час розгляду відповідного клопотання прокурора, які не зменшилися та не припинили існувати.

Тому підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 судом першої інстанції не встановлено. Не знаходить таких підстав і колегія суддів.

Підстави для зменшення розміру застави, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі захисника, відсутні.

З огляду на вищевикладене, твердження захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених, є непереконливими.

Доводи апеляційних скарг захисника ОСОБА_10 про незаконність ухвали суду не знайшли свого підтвердження та висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційних скарг захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд.

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 03.07.2025 про продовження строку тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до 31.08.2025 включно - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3