Справа № 308/5872/24
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 червня 2025 року м. Ужгород
У судовому засіданні заявник ОСОБА_3 та його захисник адвокат ОСОБА_4 підтримали подану скаргу, просили задовольнити з підстав та мотивів викладених у ній.
Слідчий (уповноважена особа) Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи.
За наведених вище обставин, слідчий суддя вважає за можливе розглянути скаргу у відсутності представника органу досудового розслідування, прийняти процесуальне рішення у відповідності до вимог ст. 307 КПК України.
Заслухавши пояснення заявника ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , дослідивши матеріали скарги, приходжу до наступного висновку.
Частиною 1 ст. 303 КПК України передбачений вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Відповідно до п. 5 ч. 1ст. 3 КПК України досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Згідно з ч. 2ст. 9 КПК України слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Відповідно до ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду як джерело права.
У відповідності до ч. 1ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається, зокрема, в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
Згідно з ч. 4 ст. 284 КПК України про закриття кримінального провадження слідчий, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.
Таким чином, закриття кримінального провадження - це закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силі наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності. Подальше розслідування, після закриття кримінального провадження, є неможливим до того часу, коли постанова про закриття кримінального провадження не буде скасована в установленому КПК порядку.
Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим, прокурором, показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.
У п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13 січня 2011 року в справі «Михалкова та інші проти України» розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.
Постановою слідчого СВ Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області лейтенанта поліції ОСОБА_5 від 19 травня 2025 року кримінальне провадження було закрите на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із відсутністю ознак кримінального правопорушення.
Також у постанові констатовано отримання відповіді на доручення від працівників ВКП Ужгородського РУП щодо встановлення свідків очевидців даної події, встановлення камер зовнішнього та внутрішнього нагляду, з якої слідує, що останніми було встановлено наявність камер відео спостереження, однак відеозапис відсутній, так як запис зберігається протягом одного місяця. Встановити свідків чи очевидців події не надалось можливості.
У подальшому слідчий, вказавши у постанові про відмову потерпілого приходити на допит для дачі показань, з посиланням на вимоги ст. 94 КПК України, слідчим було зроблено висновок, що у даному кримінальному провадженні відсутній об`єкт кримінального правопорушення, що тягне за собою закриття кримінального провадження у порядку п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Закриття кримінального провадження є одним з важливих актів судочинства, через який забезпечується вирішення завдання охорони прав та законних інтересів учасників кримінального провадження та є одним зі способів його остаточного вирішення, а тому провадження може бути закрито лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.
Постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу (ст. 110 КПК України).

Своєю чергою, слідчий суддя, на якого КПК України покладено обов`язок здійснювати судовий контроль за дотриманням прав, свобод і інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, зобов`язаний перевірити законність прийнятої слідчим постанови.

Положеннями ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Так, у порушення вказаних вимог, постанова слідчого є не вмотивованою з огляду на наступне.

Зі змісту поданої скарги слідує, що заявник вказує про вчинення щодо нього кримінальних правопорушень, зокрема, щодо незаконного проникнення до його житла з боку громадян ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які є комендантом гуртожитку №4 ДВНЗ УжНУ та директором студмістечка ДВНЗ УжНУ, відповідно.

В оскаржуваній постанові слідчий вказує про відсутність складу кримінального правопорушення, зокрема відсутній об`єкт кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України.

При цьому, суспільна небезпечність даного злочину полягає в тому, що він порушує конституційне право громадянина на недоторканність житла та іншого володіння. Під порушенням недоторканності житла слід розуміти протиправне таємне або відкрите проникнення в чуже житло (будинок, квартиру або кімнату) без згоди власника житла на такі дії.

Об`єктом даного злочину є право людини на недоторканність житла та іншого володіння.

Об`єктивна сторона злочину виражається у виконанні однієї з таких дій: а) незаконне проникнення до житла або іншого володіння особи проти її волі; б) незаконне проведення в них огляду або обшуку; в) незаконне виселення; г) інші дії, що порушують недоторканність житла громадян.

Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується лише прямим умислом. Винна особа усвідомлює, що порушує недоторканність житла громадян і бажає вчинити такі дії. Мотиви і мета цього злочину можуть бути різними.

Суб`єктом даного злочину - може бути будь-яка фізична осудна особа, що досягла 16-ти років. У частині 2 ст. 162 КК передбачені кваліфікуючі ознаки даного злочину: 1) вчинення його службовою особою; 2) із застосуванням насильства чи з погрозою його застосування.

Зі змісту скарги та доданих до неї матеріалів слідує, що ОСОБА_3 мав законне право проживати в одній з кімнат гуртожитку №4 ДВНЗ УжНУ.

У свою чергу, на його переконання службові особи цього навчального закладу, а саме комендант гуртожитку ОСОБА_7 та директор студмістечка ОСОБА_8 незаконно проникли до його помешкання у даному гуртожитку.

Таким чином, залишається незрозумілим, з яких мотивів виходив слідчий, закриваючи кримінальне провадження, вказуючи про відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України, зокрема відсутності об`єкту злочину.

Окрім цього, п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, підставою для закриття кримінального провадження є встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

При цьому, у постанові слідчого не вказаного в діянні кого відсутній склад кримінального правопорушення.

Слідчий в оскаржуваній постанові обмежився виключно описом пояснень коменданта гуртожитку ОСОБА_7 , при тому, без чіткого опису та аналізу подій та обставин, які слугують підставою для закриття кримінального провадження.

Окрім цього, слід звернути увагу, що у заяві про вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_3 вказує про директора студмістечка ОСОБА_8 , який на його думку також вчинив кримінальне правопорушення.

Натомість слідчим в оскаржуваній постанові жодним чином не надано аналізу дій ОСОБА_8 щодо причетності його до кримінального правопорушення, чи відсутності в діях останнього відповідних ознак.

Окрім цього, розглядаючи скаргу на постанову про закриття кримінального провадження з підстав неповноти досудового розслідування, слідчий суддя вважав за необхідне, з метою перевірки доводів заявника, оглянути матеріали кримінального провадження та надати оцінку процесуальним діям слідчого під час проведення досудового розслідування, в тому числі щодо проведення всіх необхідних слідчих та процесуальних дій за наслідками яких була винесена оскаржувана постанова. Однак, орган досудового розслідування проігнорував вимогу надати матеріали кримінальних проваджень для огляду.

При тому, що заявник у скарзі заперечує відмову прибути на виклик до слідчого для дачі пояснень.

Така процесуальна поведінка слідчого та органу досудового розслідування в цілому, враховуючи принцип змагальності, свідчить про те, що слідчий погоджується з доводами заявника щодо неповноти проведеного досудового розслідування, оскільки жодного заперечення на скаргу не подано, матеріалів кримінальних проваджень для огляду в судовому засіданні для спростування доводів заявника, слідчим слідчому судді не надано.

Таким чином, під час проведення перевірки обставин, кримінального провадження, слідчим в порушення вимог ч.2 ст.9 КПК України не проведені в повному обсязі слідчі дії з метою одержання фактичних даних вчиненого кримінального правопорушення для всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, не надано їм належної правової оцінки, що свідчить про формальний підхід до розслідування вказаного кримінального правопорушення та як наслідок про неефективне досудове розслідування кримінальної справи.

Слідчий в порушення вимог кримінального процесуального закону, не провів всього необхідного обсягу слідчих дій, необхідних для встановлення істини у справі, тим самим допустивши неповноту та однобічність, не дослідив обставини кримінального провадження в їх сукупності, не давши їм належної оцінки, для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 38 КПК України, орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Слідчий суддя, виходячи з положень ч. 5 ст. 40 КПК України, позбавлений змоги надати конкретні вказівки (зобов`язання) слідчому, дізнавачу у кримінальному провадженні на здійснення конкретних слідчих дій, оскільки останній є самостійним у своїй процесуальній діяльності, а слідчий суддя наділений лише правом судового контролю та оцінки зібраних слідством доказів на етапі розслідування, однак він не може переймати на себе функції слідства, дізнання (п. 18 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 22 КПК України).

При цьому, прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, безпосереднього дослідження та оцінки слідчим доказів, які стосуються цього провадження в сукупності.

Слідство зобов`язане провести у провадженні такий комплекс дій, який би не залишав місце сумнівам, а зроблені ним висновки випливали б зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи неспростовних презумпцій факту, а не ґрунтувались на припущеннях.

Враховуючи наведене, слід зазначити, що з аналізу процесуального законодавства, яке регулює спірні правовідносини можна дійти висновку, що закриття кримінального провадження - це закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силі наявності обставин, що виключають кримінальне провадження та передумовою чого, є дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

Згідно ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; скасування повідомлення про підозру; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Отже, з огляду на наведене вище, приймаючи до уваги строки розгляду скарги визначені ч.2 ст..306 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку, що постанова слідчого СВ Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області лейтенанта поліції ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження № 0000105 року відомості про яке внесені 02 лютого 2024 року підлягає скасуванню.

З урахуванням наведеного вище, слідчий суддя приходить до висновку, що скаргу ОСОБА_3 слід задовольнити.

Керуючись вимогами ст.ст. 303, 304, 306, 307, 309 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого слідчого відділу Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, лейтенанта поліції ОСОБА_5 від 19.05.2025 року , про закриття кримінального провадження №0000105 від 02.02.2024 року - задовольнити.

Постанову слідчого слідчого відділу Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, лейтенанта поліції ОСОБА_5 від 19.05.2025 року, про закриття кримінального провадження №0000105 відомості про яке внесені до ЄРДР від 02 лютого 2024 року - скасувати.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Час та дата складання повного тексту ухвали 09.06.2025 року о 16 год. 10 хв.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1