КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/4065/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4

за участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого (в режимі ВКЗ) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 22 квітня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 квітня 2025 року частково задоволено клопотання прокурора та обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою терміном на 60 (шістдесят) днів, тобто до 20 червня 2025 року включно, з визначенням розміру застави, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 52000 (п`ятдесят дві тисячі) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 157 456 000 (сто п`ятдесят сім мільйонів чотириста п`ятдесят шість тисяч) гривень, у разі внесення застави з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого подала апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просить ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 22 квітня 2025 року скасувати, прийняти нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора, застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною полишати помешкання за адресою АДРЕСА_1 , без дозволу суду цілодобово, окрім випадків отримання медичної допомоги, виконувати обов`язки: прибувати до суду за першою вимогою; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт громадянина України для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; утриматись від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні; носити електронний засіб контролю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що захист не погоджується із зазначеною ухвалою в частині продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та визначеною сумою застави з огляду на допущення судом 1-ї інстанції істотних порушень кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, що є підставою для скасування такого судового рішення.

Захист наголошує, що судом не враховано, що ОСОБА_8 тримається під вартою у кримінальному провадженні, яке не було внесено в ЄРДР за передбаченою законодавством процедурою, оскільки відомості про обставини кримінального правопорушення, внесені до ЄРДР, не відповідають фактичним обставинам, зазначеним в обвинувальному акті, а тому, на переконання захисника, ОСОБА_8 отримав процесуальний статус підозрюваного, а пізніше й обвинуваченого, у кримінальному провадженні, яке не внесено до ЄРДР, однак 1 рік та 3 місяці тримається під вартою.

Захисник зауважує, що питання, яке розглядається - продовження строку тримання під вартою, все ж таки потребує від суду дослідження аргументів та доказів сторін, однак таке дослідження не тягне за собою прийняття чи не прийняття судом таких доказів саме в аспекті їх прийнятності для визнання особи ОСОБА_8 не винуватим або визнання його винним. Однак, захист вважає, що, оскільки відомості до ЄРДР за фактом «надання неправомірної вигоди» ОСОБА_8 ніколи не вносились, жодного документу щодо перекваліфікації дій ОСОБА_8 матеріали справи не містять, тож досудове розслідування не проводилось щодо саме «надання неправомірної вигоди», то підзахисний не може утримуватись під вартою, тим більше, що зазначені обставини вже неодноразово озвучувались захистом та відомі суду.

Окремо захисник наголошує, що ОСОБА_8 на даній стадії є невинуватим, адже його винуватість не доведена у встановленому порядку, вироку суду, який би набрав законної сили немає, проте, на думку апелянта, суд, хоч і розуміє, що відносно ОСОБА_8 діє презумпція невинуватості, в чергове продовжив дію найсуворішого запобіжного заходу, а тому вважає, що судом допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального законодавства, що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали в апеляційному порядку.

Щодо відсутності ризиків, то захисник наголошує, що суд не врахував дані про особу ОСОБА_8 та дійшов помилкового висновку про необхідність продовження відносно нього найсуворішого запобіжного заходу та визначення непомірного розміру застави. Захист вважає, що відомості про особу ОСОБА_8 дозволяють суду змінити запобіжний захід відносно обвинуваченого.

Так захисник наголошує, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , є тяжким. Санкція ч. 3 ст. 369 КК України передбачає позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років з конфіскацією майна або без такої. У той же час, посилання лише на тяжкість можливого покарання, як на підставу для тримання особи під вартою, є порушенням засадничих прав людини, про що зазначено у численних рішеннях ССПЛ.

Також захисник вказує, що ОСОБА_8 станом на момент звернення до суду з цим клопотанням виповнилось повних 51 років, він має суттєві проблеми зі здоров`ям, які з`явились у нього задовго до подій, які описуються в обвинувальному акті та затримання, отримання процесуального статусу підозрюваного, та продовжують існувати; у нього діагностовано ряд захворювань, які потребують постійного медичного догляду та медичної допомоги, яка в у мовах СІЗО не може бути надана. З огляду на зазначене, з урахуванням складності онкологічного захворювання ОСОБА_8 та неможливості його постійного спостереження спеціалістом-онкологом, збільшення кількості випадків відчуття болю у лівому передпліччі, який неможливо терпіти, а лише знеболювати медичними препаратами, подальше перебування ОСОБА_8 під вартою, як наголошує захисник, може мати не прогнозовані негативні наслідки для його здоров`я.

Захисник наголошує на міцності соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність у нього родини й утриманців. При цьому захисник зазначає, що син ОСОБА_8 - ОСОБА_10 тримається під вартою, що свідчить про неможливість переховування ОСОБА_8 від суду, адже жоден батько не полишить свого сина без батьківської турботи у скрутній життєвій ситуації. Місцем постійного проживання ОСОБА_8 є квартира у м. Львові, де він проживав із дружиною.

Окрім того, захисник вказує, що ОСОБА_8 працевлаштований з 22 січня 2022 року, обіймає посаду фінансового директора ТОВ «Бориславтепло». При цьому захисник підкреслює, що у клопотаннях прокурора про продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою кожного разу зазначається про існування у підзахисного таких зв`язків, які б дозволили йому переховуватись від суду. Водночас, жодного прізвища та реальності існування таких зв`язків прокурором жодного разу не надавалось, а ОСОБА_8 , у свою чергу, стверджує про відсутність таких зв`язків, а також про те, що він не має наміру переховуватись від суду та вчиняти інші дії, які можуть бути розцінені як ризики.

Як наголошує захисник, в ухвалах про продовження запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 суд неодноразово зазначав, що обвинувачений є підприємцем. Натомість жодного документу на підтвердження такого статусу ані сторона захисту, ані обвинувачення ніколи не надавали суду. Апелянт наголошує, що ОСОБА_8 не здійснює підприємницьку діяльність, адже не є ФОПом, про що свідчить витяг із ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а тому, на переконання захисника, є хибними аргументи суду щодо здійснення ОСОБА_8 підприємницької діяльності, що є однією з підстав для тримання його під вартою та визначення розміру застави.

На переконання захисника, судом не врахована репутація обвинуваченого, яка не дає приводів сумніватися в його доброчесності та діяльності на благо суспільства, підтримки деяких верств населення. ОСОБА_8 разом із дружиною та сином є засновником благодійної організації «Благодійний фонд «Поре UA», , діяльність якого спрямована на підтримку постраждалих від російського терору, зокрема тимчасово переміщених осіб, дітей тимчасово переміщених осіб, зокрема і в освітній сфері, а також допомога військовим. ОСОБА_8 є волонтером, Указом Президента України як волонтер, директор благодійної організації нагороджений відзнакою Президента України «Золоте серце». Також ОСОБА_8 наказом Головнокомандувача ЗС України нагороджений нагрудним знаком «За сприяння війську». На роботі ОСОБА_8 характеризується позитивно.

Також захисник вказує, що в ухвалах про продовження дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого суд зазначає з посиланням на КПК України, що сума застави може бути внесена будь-ким в інтересах ОСОБА_8 . Разом з тим, як підкреслює захисник, сума, отримана сім`єю ОСОБА_8 , не є достатньою для внесення застави, а майно ОСОБА_8 та членів його сім`ї перебуває під арештом, що також позбавляє можливості внести встановлений розмір застави, а тому сім`я ОСОБА_11 не має можливості сплатити суму застави за ОСОБА_8 у визначеній судом сумі. Що ж стосується будь-яких інших осіб, які, начебто, можуть внести заставу за нього, то з огляду на її непомірність, таких осіб протягом перебування ОСОБА_8 під вартою в оточенні сім`ї виявлено не було.

Окремо захисник звернула увагу, що ОСОБА_8 раніше не судимий, запобіжний захід відносно нього застосовувався лише у даному кримінальному провадженні та жодного разу ним не порушувався. ОСОБА_8 затримано у порядку ст. 208 КПК України, і після затримання він перебував під контролем органів державної влади, а, отже не мав можливості продемонструвати, що не має наміру вчиняти будь-які дії, які можуть бути розцінені як ризики. Протягом строку тримання ОСОБА_8 під вартою жодних нарікань щодо його поведінки не було, доказів на підтвердження протилежного прокурор ніколи не надавав.

Захисник зазначає, що дійсно ОСОБА_8 є обвинуваченим в іншому кримінальному провадженні, обвинувальний акт в якому переданий до суду, триває підготовче судове засідання. У той же час, така обставина, на думку захисту, не може бути перешкодою для зміни відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу на більш м`який, оскільки існування будь-яких ризиків, зокрема і переховування віл суду, підлягає вирішенню в тому кримінальному провадженні, а не у цьому.

Окремо захисник вказує, що ОСОБА_8 не інкримінується завдання майнової шкоди, а також в обвинувальному акті не йдеться про отримання ним доходу внаслідок вчинення інкримінованого кримінального правопорушення.

Прокурор у клопотанні зазначив, що, на його думку, існують ризики переховування від суду, впливу на свідків та вчинення іншого кримінального правопорушення, у зв`язку із чим суд продовжив дію найсуворішого запобіжного заходу. Однак, прокурором та судом не наведено жодних доказів на підтвердження наявності зазначених ризиків, а запобігти їх теоретичним проявам можливо шляхом обрання інших, більш м`яких запобіжних заходів.

На переконання захисника, жодних обставин та доказів на підтвердження ризику переховування від суду матеріали справи не містять і стороною обвинувачення не надано, а запровадження додаткових режимно-пропускних заходів по всій території України, в межах яких правоохоронні та військові структури здійснюють посилену перевірку осіб, транспорту, житла, навпаки, істотно зменшує можливості втікачів ухилитися від державного нагляду і контролю. При цьому, як наголошує захисник, законодавчо визначена заборона на виїзд осіб чоловічої статі за кордон взагалі зводить нанівець шанси покинути межі держави. Будь-яких доказів, що саме ОСОБА_8 може покинути поза пунктами пропуску країну прокурором ніколи не надавалось суду. На переконання захисника, локалізувати ризик виїзду підзахисного за кордон можливо вилучивши в нього закордонні паспорти, встановивши в базах Держприкордонслужби позначку «виїзд заборонено», а також зобов`язавши ОСОБА_8 носити електронний засіб контролю. Окремо захисник підкреслив, що прокурор не надав жодного доказу, що з боку ОСОБА_8 мав місце хоча б один випадок ухилення від досудового слідства в рамках будь-якого іншого провадження, що розслідується чи перебуває на розгляді інших органів і судів України. Також вагомим аргументом проти намірів виїзду ОСОБА_8 за кордон є той, що сім`я обвинуваченого, родичі та утриманці, за яких ОСОБА_8 піклується і несе відповідальність, перебувають в Україні. Захисник водночас наголошує, що вагомим запобіжником для від`їзду ОСОБА_8 за кордон є й перебування його сина - ОСОБА_10 під вартою.

Апелянт вказує і на те, що в ухвалах про продовження дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 судом постійно зазначається, що потреба подальшого тримання ОСОБА_8 під вартою залишається в силі, адже ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, але й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань свідків та дослідження їх судом. Однак захист вважає, що оскільки досудове розслідування закінчене, справа перебуває у суді, всі свідки допитані, попереджені про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань, жоден із свідків не допитувався у порядку ст. 225 КПК України, то такий ризик не є актуальним. Окрім того, запобігти такому прояву, на переконання захисника, можливо шляхом покладення відповідних обов`язків не спілкуватись із свідками, при тому, що немає ніяких реальних підстав вважати, що ОСОБА_8 намагатиметься вплинути на свідків задля зміни ними свідчень. У матеріалах справи відсутні будь-які заяви свідків чи інші докази про вплив чи ризик впливу на свідків з боку ОСОБА_8 чи за його завданням з боку третіх осіб. Окремо захисником звернуто увагу, що 2 із зазначених судом свідків - ОСОБА_12 та ОСОБА_13 тримаються під вартою, а тому вплинути на них неможливо. Що ж стосується свідка-викривача ОСОБА_14 , то, як зазначає захисник, він є співробітником правоохоронного органу, а тому навіть теоретичний вплив на нього є неможливим.

Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення, то прокурор не обґрунтовував у своєму клопотанні існування цього ризику процесуальним статусом ОСОБА_15 в іншому кримінальному провадженні, а також не надавав доказів на існування цих обставин. Крім того, кримінальне провадження, в якому ОСОБА_8 також має статус обвинуваченого, тільки передано до суду, триває підготовче судове засідання. Тож вироку суду, що у тому числі ОСОБА_8 був учасником злочинної організації, поставив неякісний товар, а також завдав МО України збитків, немає, а отже відносно ОСОБА_8 діє принцип презумпції невинуватості.

Захисник наголошує, що характер суспільної небезпеки інкримінованого ОСОБА_8 злочину й особисті, людські його якості не вказують на нагальну, першочергову потребу як для держави, так і суспільства, щоб ізолювати ОСОБА_8 від суспільства у спосіб тримання під вартою.

На думку захисника, жодного факту порушення ОСОБА_8 раніше визначеного запобіжного заходу або доказів вчинення чи планування вчинення дій, що можуть бути розцінені як ризики, прокурор не наводить, а, оскільки оскаржуваною ухвалою суд продовжив дію запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 , то очевидно, не врахував доводи захисту.

Що стосується застави та її розміру, то захисник вказує, що факт тривалого невнесення застави у раніше визначеному розмірі свідчить про непомірність її розміру та передбачає зменшення розміру застави. Захистом у судовому засіданні надавалась інформація про майновий стан та доходи не тільки ОСОБА_8 , а й його дружини та дітей, а також те, що усе нерухоме майно, що належить сім`ї ОСОБА_8 арештовано. Однак суд 1-ї інстанції не дотримався настанов законодавця та не врахував практику ЄСПЛ, визначивши суму застави, яка все ще є непомірною для ОСОБА_8 , а тому у дійсності визначений запобіжний захід відносно ОСОБА_8 є безальтернативним, адже сума застави є непомірно великою, а можливості внести таку суму немає з огляду на перебування усього майна під арештом.

За таких обставин захисник вважає, що в оскаржуваній ухвалі містяться невідповідності матеріалам справи, що є підставою для скасування ухвали в апеляційному порядку.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 422-1 КПК України суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції: ухвалу про продовження строку тримання під вартою; клопотання про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

На виконання вимог ч. 2 ст. 422-1 КПК України з суду першої інстанції витребувані копії вказаних документів.

Заслухавши доповідь судді,

- пояснення захисника, який підтримав доводи апеляційної скарги, додатково вказавши, що судом не враховано, що ОСОБА_8 працював, має міцні соціальні зв`язки, родичів, не має на меті залишити країну, не має негативної характеристики, жодним чином не може впливати на будь-кого, а також знищити чи пошкодити докази, оскільки вони перебувають у сторони обвинувачення та суду, а також судом не враховано стан його здоров`я;

- обвинуваченого на підтримку доводів апеляційної скарги, додатково пояснивши, що жодних доказів на підтвердження ризиків немає, а доводи, викладені у клопотанні прокурора, не підтверджуються жодними доказами;

- прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, підтримуючи доводи, викладені у клопотанні,

- перевіривши наявні матеріали, долучені захисником до апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

За змістом оскаржуваної ухвали встановлено, що у провадженні Шевченківського районного суду міста Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001135 за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 369 КК України.

Під час судового розгляду прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, з одночасним визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави для забезпечення виконання обов`язків, визначених Кримінальним процесуальним кодексом України, у розмірі 72000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 218 016 000 гривні у національній грошовій одиниці, у разі сплати якої покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Клопотання прокурора обґрунтоване тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що він надав неправомірну вигоду безпосередньому керівнику слідчого, що здійснює досудове слідство у кримінальному провадженні № 0000876, за сприяння у поверненні вилученого майна, подальшого не проведення процесуальних дій, спрямованих на встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення, та прийняття рішення про закриття вказаного провадження, тобто, за вчинення службовою особою, яка займає відповідальне становище, в інтересах третьої особи дій з використанням наданого їй службового становища.

Прокурор у клопотанні зазначає, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України.

Враховуючи суворість можливого покарання (тяжкість злочину), з огляду на те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, санкція якого передбачає призначення особі, у разі визнання її винуватою у вчиненні цього злочину, покарання у вигляді позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років з конфіскацією майна або без такої, в сукупності з наявністю даних про особу обвинуваченого, його зв`язків в органах влади, є всі підстави вважати, що ОСОБА_8 , перебуваючи на свободі може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, незаконно вплинути на свідків або вчинити інше кримінальне правопорушення. На переконання прокурора, ОСОБА_8 , усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, може планувати втечу та переховування від органів досудового розслідування з метою уникнення кримінальної відповідальності. Окрім того, не виключено, що ОСОБА_8 , маючи доступ до значних матеріальних статків, широке коло зв`язків, може скористатись допомогою зацікавлених осіб, які матимуть можливість сприяти у його переховуванні з метою уникнення ним кримінальної відповідальності. Актуальність цього ризику зберігається до теперішнього часу. Також прокурор просить врахувати, що з 24 лютого 2022 року на території України введено воєнний стан, який триває. Враховуючи об`єктиви умови, які існують в Україні, зберігається досить високою можливість нелегального перетину обвинуваченим кордону у майбутньому з метою уникнення від кримінальної відповідальності. Як наголошує прокурор у клопотанні, зазначені обставини свідчать про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України.

Окрім того, прокурор вказує, що станом на цей час свідків у кримінальному провадженні не допитано, а тому продовжує існувати ризик незаконного впливу на них, зокрема на ОСОБА_16 , ОСОБА_14 та інших свідків, адреси проживання яких ОСОБА_8 відомі, та яких може схиляти до зміни показань, тобто, ризик впливу на свідків, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Оскільки подальше доказування стороною обвинувачення вже встановлених обставин вчинення кримінального правопорушення можливе, у тому числі шляхом проведення допитів у суді, є достатньо даних вважати, що, використовуючи вплив на учасників кримінального провадження (в т.ч. вищевказаних осіб) з метою мінімізації негативних наслідків для себе, обвинувачений має можливість впливати на свідків, інших осіб, з метою розроблення стратегії уникнення від кримінальної відповідальності, а тому ризик незаконного впливу на свідків на стадії судового провадження актуалізується. Прокурор зазначає, що будь-який більш м`який запобіжний захід надасть можливість обвинуваченому контактувати, у тому числі дистанційно, за допомогою різних видів засобів зв`язку, із свідками у кримінальному провадженні, які на цей час не допитані.

Також, на переконання прокурора, продовжує існувати ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_8 має статус обвинуваченого у кримінальному провадженні № 0000876, в рамках якого досліджується участь інших осіб злочинної організації, та які обвинувачуються у заподіянні Міністерству оборони України шкоди на понад 1 млрд гривень.

З огляду на встановлені на даний час обставини, на переконання прокурора, жоден більш м`який запобіжний захід, крім запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зможе забезпечити запобіганню існуючим ризикам та виконанню завдань кримінального провадження, оскільки зазначені ризики є суттєвими, і їхньому настанню неможливо запобігти у разі застосування до ОСОБА_8 інших запобіжних заходів.

При цьому прокурор просить врахувати, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив умисний тяжкий злочин, котрий має незворотній за характером наслідок, - надання неправомірної вигоди службовій особі, яка займає відповідальне становище; наявність в обвинуваченого місця проживання не виключає можливості застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не засвідчують відсутність наміру переховування від суду в майбутньому. Вивченням особи обвинуваченого на даний час встановлено, що він працездатний. Даних, які б вказували на неможливість застосування до ОСОБА_8 вказаного запобіжного заходу, не встановлено.

Таким чином, на переконання прокурора, саме продовження раніше застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 з одночасним визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави для забезпечення виконання обов`язків у розмірі 72 000 прожиткових мінімумів для працездатний осіб, що становить 218 016 000 гривні у національній грошовій одиниці, зможе запобігти настанню наявним ризикам, забезпечить розгляд справи у строки та невідворотності покарання у разі доведення вини обвинуваченого, що виправдовує його тримання під вартою та унеможливлює застосування більш м`яких запобіжних заходів. Розмір застави, як наголошує прокурор, повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього. Ураховуючи тяжкість, специфіку кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , дані про особу обвинуваченого, розміри неправомірної вигоди - 500 000 (п`ятсот тисяч) доларів США, його майновий стан, нездатність застави у межах, визначених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, на переконання прокурора, є необхідним визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 72 000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 218 016 000 гривні у національній грошовій одиниці, оскільки внесення застави в саме такому розмірі достатньою мірою гарантує виконання обвинуваченим ОСОБА_8 покладених обов`язків у разі звільнення з-під варти після її внесення, а також забезпечить утримання останнього від реалізації вищевказаних ризиків.

За змістом оскаржуваної ухвали захисники обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокати ОСОБА_9 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 заперечували проти задоволення клопотання прокурора, оскільки ОСОБА_8 тримається під вартою у кримінальному провадженні, яке не внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за передбаченою законодавством процедурою; відомостей про особу ОСОБА_8 , його склад сім`ї, їх майновий стан, які свідчать про можливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, окремо наголосивши про проблеми зі здоров`ям останнього; відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та обґрунтованість клопотання прокурора на припущення за відсутності будь-яких доказів на підтвердження наявності ризиків; непомірно великому розмірі застави за умов, що ні ОСОБА_8 , ні його рідні не можуть внести таку суму застави, а також те, що все майно сім`ї ОСОБА_19 перебуває під арештом.

Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав висловлені позиції своїх захисників та зазначив, що стороною обвинувачення не надано жодних матеріалів на обґрунтування клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

При цьому, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до положень ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь встановлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин, тобто, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції наведені вимоги закону дотримані.

Так, згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Таким чином, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст. 177 КПК України.

За результатами розгляду поданого клопотання ухвалою суду обвинуваченому продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 52000 (п`ятдесят дві тисячі) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 157 456 000 (сто п`ятдесят сім мільйонів чотириста п`ятдесят шість тисяч) гривень, у разі внесення застави з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Ухвала суду обґрунтована тим, що за змістом обвинувального акту ОСОБА_8 пред`явлене обвинувачення за ч. 3 ст. 369 КК України, яке відноситься до тяжких злочинів.

Оскільки в силу положень ч. 2 ст. 42 КПК України ОСОБА_20 на теперішній час перебуває у статусі обвинуваченого, що нівелює потребу оцінювати обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення, суд оцінив вірогідність вчинення ним позапроцесуальних дій, які будуть перешкоджати судовому розгляду, тобто, на доведеності заявлених прокурором ризиків. При цьому суд заначив, що посилання сторони захисту на те, що версія обвинувачення не узгоджується з відомостями, які вносилися до Єдиного реєстру досудових розслідувань, підлягає дослідженню судом виключно під час судового розгляду, шляхом дослідження процесуальних документів та відповідних доказів, як і правильність кваліфікації, яка висунута стороною обвинувачення та яка має бути перевірена виключно за результатами судового розгляду на підставі повного, всебічного і неупередженого дослідження всіх обставин в нарадчій кімнаті. За наведеного суд дійшов висновку, що наразі позбавлений можливості надати оцінку доводам сторони захисту щодо протиріч у висунутому обвинуваченні.

Судом враховано, що оцінці на зазначеній стадії кримінального провадження підлягають характер та тяжкість кримінального правопорушення, а також наявність та/або продовження існування наведених прокурором ризиків, передбачених пп. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_8 може переховуватися від суду: незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

За наслідками розгляду клопотання прокурора суд дійшов висновку про наявність ризику переховування від суду, ризику незаконного впливу на свідків та ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

Щодо наявності ризику переховування обвинуваченого від суду, то суд врахував, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого корупційного кримінального правопорушення (примітка ст. 45 КК України), за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років з конфіскацією майна або без такої, що виключає застосування інститутів звільнення від відбування покарання з випробуванням (ч. 1 ст. 75 КК України) та призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом (ч. 1 ст. 69 КК України). При цьому судом враховано, що кримінальне провадження не є статичним, що обумовлює можливість непрогнозованої зміни поведінки обвинуваченого, а тому співставлення можливих негативних наслідків для обвинуваченого у вигляді його можливого ув`язнення у невизначеному майбутньому з можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим безвідносно стадії кримінального провадження. Також судом враховано, що на території України з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, а тому, з огляду на умови, які існують в Україні, є можливість нелегального перетину обвинуваченим кордону, адже у держави наразі з об`єктивних причин відсутні можливості належним чином контролювати державний кордон у місцях ведення активних бойових дій. Окремо судом враховано, що в умовах збройної агресії російської федерації проти України велика кількість держав - партнерів України запровадила особливі умови надання прихистку її громадянам, що дозволить протягом тривалого часу легально перебувати на їх території. При цьому сталі сімейні зв`язки ОСОБА_8 , наявне постійне місце проживання та місце роботи, позитивні характеристики, здійснення волонтерської діяльності, хоча й мінімізують ризик переховування від суду, але не усувають його повністю та не гарантують відсутність наміру переховування в майбутньому. Водночас судом враховано, що саме по собі обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину не є беззаперечним свідченням того, шо в обвинуваченого існує бажання переховуватись від суду, а тому така обставина має значення лише у випадку встановлення інших релевантних факторів. Такими факторами у цьому кримінальному провадженні, на думку суду, є, зокрема, час зайняття підприємницькою діяльністю, за який обвинувачений міг набути широке коло зав`язків, використовуючи які ОСОБА_8 може реалізувати ризик втечі та ухилення від суду. При цьому суд дійшов висновку, що посилання захисників щодо наявності в обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, а також перебування його сина під вартою в іншому кримінальному провадженні, як на відсутність ризику переховування, не спростовують наявність цього ризику, оскільки ці обставини з урахуванням обсягу обвинувачення та обставин кримінального правопорушення, разом із сукупністю даних про особу обвинуваченого, не виключають можливості ОСОБА_8 переховуватись не лише за межами, а й у межах території України. За таких обставин суд визнав доведеним, що на теперішній час ризик переховування обвинуваченого від суду не втратив свою актуальність.

Щодо ризику впливу на свідків, то суд, врахувавши норми КПК України щодо безпосереднього дослідження доказів у кримінальному провадженні, те, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом; те, що показання свідків у зазначеному кримінальному провадженні мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження та можуть суттєво вплинути на становище ОСОБА_8 як обвинуваченого, дійшов висновку, що наявні обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_8 наділений потенційною можливістю, в тому числі і дистанційно, через інших осіб, впливати на свідків у кримінальному провадженні з метою схилити їх не давати правдиві, послідовні показання у ході судового розгляду та/або змінити свої показання, для уникнення або мінімізації кримінальної відповідальності, дійшов висновку про реальність такого ризику. При цьому судом констатовано, що у зв`язку з ознайомленням в порядку КПК України з матеріалами кримінального провадження, зокрема, з протоколами допитів встановлених досудовим розслідуванням свідків, обвинувачений обізнаний як про їх персональні дані, так і про зміст наданих ними свідчень на стадії досудового розслідування, а тому, враховуючи обізнаність обвинуваченого щодо даних про учасників кримінальної провадження, на думку суду, будь-який більш м`який запобіжний захід надасть можливість обвинуваченому контактувати, у тому числі дистанційно, за допомогою різних видів засік зв`язку, із свідками у кримінальному провадженні, які на цей час не допитані.

Щодо ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, то суд дійшов висновку, що прокурором також доведено продовження існування зазначеного ризику з огляду на обставини та характер вчиненого кримінального правопорушення. При цьому суд врахував також і те, що ОСОБА_8 має вже процесуальний статус обвинуваченого в іншому кримінальному провадженні стосовно п`яти учасників злочинної організації, які завдали Міністерству оборони України понад мільярд гривень шкоди під час закупівлі неякісного одягу для Збройних Сил України.

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що домашній арешт, у тому числі цілодобовий, та застава не будуть достатніми запобіжними заходами, адже пов`язані з доступом обвинуваченого до технічних засобів, безпосередніх соціальних контактів з іншими особами, що також може завадити виконанню завдань кримінального провадження на цьому його етапі, а застосування застави як основного запобіжного заходу відтермінує можливість виконання такого заходу, що, з урахуванням установлених судом ризиків, створює сприятливі умови для їх реалізації. Також судом враховано, що через військову агресію російської федерації та, як наслідок, запроваджений на території України воєнного стану, постійну загрозу ракетних та інших обстрілів, пошкодження об`єктів критичної інфраструктури, періодичні збої у роботі мережі електропостачання та засобів зв`язку, участь працівників Національної поліції, які відповідно до ч. 3 ст. 181 КПК України виконують ухвалу про домашній арешт, у забезпеченні громадської безпеки та охорони держави, дієвість та ефективність запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, навіть за умови застосування електронних засобів контролю, об`єктивно знижується і у цьому кримінальному провадженні не може запобігти встановленим судом ризикам.

Також суд дійшов висновку, що особиста порука та особисте зобов`язання тим більше не зможуть належним чином забезпечити досягнення мети запобіжного заходу, адже у випадку їх застосування, з огляду на встановлені судом ризики, відсутні будь-які стримуючі фактори від неналежного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а так само відсутній належний контроль за їх дотриманням.

Таким чином, оцінивши встановлені обставини у сукупності, суд дійшов висновку, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цій стадії судового розгляду є пропорційним для запобігання встановленим ризикам, а обрання обвинуваченому іншого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, наразі не забезпечить досягнення мети запобіжного заходу та належне виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Судом також враховано, що характеризуючі обвинуваченого дані, зокрема позитивні характеристики, наявність відзнак, волонтерська діяльність, а також міцні соціальні зв`язки, безумовно мають значення для оцінки його особи. Водночас, на цьому етапі судового розгляду, на переконання суду, наведені обставини не переважають наявні ризики, про які вказано вище, та не дають підстав обрання більш м`якого запобіжного заходу, а наведені стороною захисту доводи, а також надані медичні документи, наразі не свідчать про наявність виняткових обставин, пов`язаних із станом здоров`я обвинуваченого, які б унеможливлювали подальше тримання його під вартою. Крім того, стороною захисту не надано належних доказів, що підтверджували б істотне погіршення стану здоров`я обвинуваченого, зумовлене саме умовами утримання в місці попереднього ув`язнення. При цьому судом врахована відповідь начальника філії ЦОЗ ДКВС України в м. Києві та Київській області ОСОБА_21 № 312-КИ-25 від 4 червня 2025 року, що станом на день надання цієї відповіді стан здоров`я ОСОБА_8 розцінюється як стабільний, задовільний.

Разом з тим, оскільки інкримінований ОСОБА_8 злочин не спричинив загибель людей, не був вчинений із застосуванням насильства або погрозою його застосування, не є особливо тяжким злочином у сфері обігу наркотичних речовин, а також беручи до уваги, що щодо обвинуваченого ще не обирали запобіжний захід у вигляді застави, який би він порушив, на виконання вимог ч. 3 ст. 183 КПК України, судом, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та встановлених ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України визначений розмір застави, достатній для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків. При цьому при визначенні розміру застави судом враховані:

- положення ч. 5 ст. 182 КПК України, практика Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні;

- стадія кримінального провадження, зокрема судовий розгляд (дослідження доказів);

- дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який наразі має постійне місце проживання на території України, його вік, стан здоров`я, ділову репутацію, сімейний стан та соціальні зв`язки;

- документи, надані стороною захисту, які стосуються майнового стану обвинуваченого та членів його сім`ї, зокрема, податкову звітність та інші документи, розмір доходів, отриманих у відповідні періоди, а також джерела цих доходів, наявність арештів на нерухоме майно, що перебуває у власності обвинуваченого та його близьких родичів;

- обставини та характер інкримінованого кримінальна правопорушення, яке є корупційним тяжким злочином, предметом неправомірної вигоди якого є 500 000 (п`ятсот тисяч) доларів США, що є дуже суттєвим розміром на тлі, наприклад, встановленого в Україні у 2023, 2024, 2025 роках прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі відповідно 2 684 гривень 00 копійок, 3028 гривень 00 копійок на одну особу на місяць;

- що застава може бути внесена, не тільки самим обвинуваченим, а й іншою фізичною та/або юридичною особою (заставодавцем), що передбачено ч. 2 ст. 182 КПК України;

-те, що застава покликана забезпечити не відшкодування будь-якої шкоди, завданої внаслідок передбачуваного злочину, а лише присутність обвинуваченого у судовому засіданні; що можлива перспектива втрати застави або вжиття заходів проти поручителя у випадку його неявки у судове засідання буде достатнім стримуючий фактором, ще позбавити його бажання втекти;

- що ОСОБА_8 майже 16 (шістнадцять) місяців не вносить визначену йому розмір застави та продовжує перебувати під вартою, що дозволяє припустити надмірний для нього характер застави на цей час.

При цьому судом взято до уваги поступове зменшення розміру застави з моменту застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом цього кримінального провадження.

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку за доцільне зменшити розмір застави та визначити його обвинуваченому у розмірі 52 000 (п`ятдесят дві тисячі) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 157 456 000 (сто п`ятдесят сім мільйонів чотириста п`ятдесят шість тисяч) гривень, із покладенням на ОСОБА_8 у випадку внесення застави ряд обов`язків, передбачених статтею 194 КПК України, а саме: прибувати до суду за першою вимогою; не відлучатися за межі населеного пункту, де він проживає, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування як безпосередньо, так й через інших осіб зі свідками ОСОБА_16 ОСОБА_14 ОСОБА_22 ОСОБА_23 та ОСОБА_24 ; здати до зберігання відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти; для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою строком на 60 (шістдесят) днів із визначенням застави та покладенням на нього, у випадку внесення застави, низки обов`язків, передбачених статтею 194 КПК України.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції.

Так, колегія суддів враховує, що з наявних матеріалів встановлено, що питання продовження строку тримання обвинуваченому під вартою вирішено на стадії судового розгляду кримінального провадження, тобто, прокурором у цьому кримінальному провадженні визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта та прийнято рішення про звернення до суду з обвинувальним актом, який був переданий у порядку ст. 291 КПК України. Таким чином, ОСОБА_8 набув статусу обвинуваченого, і обґрунтованість висунутого обвинувачення перевіряється судом першої інстанції шляхом дослідження наданих сторонами доказів.

Зважаючи на стадію кримінального провадження та особливості апеляційного перегляду судового рішення даної категорії справ, колегія суддів позбавлена можливості дати оцінку будь-яким наявним у кримінальному провадженні доказам з точки зору допустимості, належності, достатності на підтвердження або спростування висунутого обвинувачення. Не вправі давати таку оцінку на стадії судового розгляду і суд першої інстанції, оскільки оцінка доказам може бути надана у нарадчій кімнаті під час прийняття рішення за наслідками розгляду кримінального провадження по суті.

Наведене свідчить про те, що, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції, врахувавши обставини інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наслідків, за встановлених на даний час обставин дійшов обґрунтованого висновку, що стороною обвинувачення на час розгляду клопотання доведена наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати та які дають достатні підстави вважати, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам, з чим погоджується й колегія суддів.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

За змістом оскаржуваної ухвали встановлено, що, вирішуючи питання про доцільність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції ретельно перевірив доводи сторони обвинувачення та сторони захисту, врахував стадію судового розгляду; що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні корупційного злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 8 років; що обвинувачений, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке загрожує у разі визнання його винуватим, може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності; з урахуванням даних про особу обвинуваченого й можливість впливу з його боку на свідків; те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні іншого кримінального правопорушення в іншому кримінальному провадженні; дані про особу обвинуваченого, наявність соціальних зв`язків, стан його здоров`я, відсутність даних про неможливість подальшого утримання обвинуваченого в умовах слідчого ізолятора через стан здоров`я, а також інші обставини, на неврахування яких посилається сторона захисту в апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду.

Встановлені обставини, на думку колегії, суддів, переконливо свідчать, що встановлені раніше ризики продовжують існувати і на даний час та виправдовують подальше тримання ОСОБА_8 під вартою, а тому застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не запобігатиме спробам вчинити вказані дії.

Зі змісту оскаржуваної ухвали також встановлено, що, врахувавши встановлені станом на час розгляду клопотання прокурора обставини, тривалість перебування обвинуваченого під вартою, відсутність у нього судимостей, майновий стан обвинуваченого та його родини, суд зменшив визначений раніше розмір застави, з покладенням у разі внесення застави обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, тому підстав для задоволення апеляційної скарги з доповненнями колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 22 квітня 2025 року щодо ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4