У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 березня 2025 року про відмову у задоволенні подання начальника Державної установи «Вознесенська виправна колонія (№ 72)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 .

Учасники судового провадження:

прокурор - ОСОБА_6 ,

засуджений - ОСОБА_5 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 березня 2025 року відмовлено у задоволенні подання начальника Державної установи «Вознесенська виправна колонія (№ 72)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Засуджений ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нову, якою задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Засуджений ОСОБА_5 не погоджується з ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 11.03.2025 р., якою відмовлено у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, вважає її необґрунтованою.

Апелянт зазначає, що дисциплінарні стягнення, на які послався суд першої інстанції, як на обґрунтування для відмови у застосуванні умовно-дострокового звільнення, були отримані ним у період тримання в Ізмаїльському слідчому ізоляторі. Вказані стягнення стосувалися виявлення заборонених предметів під час обшуку камери, в якій він перебував черговим, і до яких він не мав жодного відношення. Обидва стягнення на момент розгляду клопотання були погашеними.

Засуджений звертає увагу суду на те, що починаючи з січня 2023 року він працював у їдальні установи без оплати праці за власною ініціативою, а з 06.10.2023 р. був направлений до ВК № 98 для проведення хірургічного втручання по видаленні грижі. Незважаючи на встановлену інвалідність ІІІ групи, через відсутність лівої ноги, він і надалі продовжує працювати в їдальні ВК № 72. За період перебування у цій установі засуджений має 6 заохочень та не отримав жодного дисциплінарного стягнення.

Апелянт зазначає, що на момент розгляду подання ним було відбуто понад дві третини призначеного судом строку покарання. Крім того, він бере участь у програмах ресоціалізації та виховного впливу, зокрема в напрямку «Духовного відродження» та «Подолання алкогольної залежності».

Засуджений наголошує на своєму похилому віці, погіршенні стану здоров`я, перебуванні на медичному обліку та потребі в постійному прийомі лікарських препаратів.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

До Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області надійшло подання Державної установи «Вознесенська виправна колонія (№72)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5

ОСОБА_5 засуджений вироком Білгород-Дністровськог міськрайонного суду Одеської області від 14.12.2021 р. за ч. 1 ст. 115 КК України, до 7 років позбавлення волі, початок строку 22.11.2019 р., кінець строку 22.11.2026 р. В місцях позбавлення волі перебуває з 26.11.2019 р., в Державній установі «Вознесенська виправна колонія (№72)» - з 14.12.2023 р., фактично відбув три чверті строку призначеного покарання.

Врахувавши дані матеріалів провадження, оцінивши в сукупності встановлені судом дані про особу засудженого ОСОБА_5 , який під час відбування покарання характеризується посередньо, за період відбування покарання має 6 заохочень (за підсумками роботи в 2023-2024 роках, останнє - 01.01.2025 р.), та 2 стягнення, які погашені у встановленому законом порядку (останнє - в серпні 2021 р.), працевлаштований в установі згідно договору від 07.01.2025 р., надає послуги з нарізання овочів в їдальні установи, приймає активну участь в суспільно-корисному житті відділення та у програмах диференційованого виховного впливу на засуджених «Духовне відродження», «Подолання алкогольної залежності», за характером спокійний та врівноважений, у відносинах із засудженими неконфліктний, дотримується правомірних взаємовідносин з персоналом установи, в певній мірі підтримує соціальні зв`язки з рідними, суд відмовив в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, думку засудженого, на підтримку апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

За змістом ст. 81 КК України, єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення особи, яка має право за законом при відбутті певної частини покарання, є досягнення однієї з цілей покарання - виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 відбуває покарання, як засуджений вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14.12.2021 р. за ч. 1 ст. 115 КК України, до 7 років позбавлення волі. Початок строку покарання 22.11.2019 р., кінець строку 22.11.2026 р.

На день розгляду судом першої інстанції клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 , останній, із призначених 7 років позбавлення волі, відбув 5 років 3 місяці 18 днів.

Отже, з урахуванням того, що ОСОБА_5 засуджений за вчинення умисного особливо тяжкого злочину, відбув більше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом, до нього можуть бути застосовані положення ст. 81 КК України.

Разом з тим, як зазначено в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 р., умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Розглядаючи подання про умовно-дострокове звільнення, суд зобов`язаний перевірити сумлінну поведінку та сумлінне ставлення особи за весь період відбування нею покарання, врахувати тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого в цілому.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення або відмову в такому, суд повинен його мотивувати.

Прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком, процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався та належним чином мотивував своє рішення.

Так, з характеристики, затвердженої начальником Державної установи «Вознесенська виправна колонія (№ 72)» від 13.02.2025 р., вбачається, що ОСОБА_5 вчинив злочин перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, працевлаштований в установі, надає послуги з нарізання овочів в їдальні, до засудження постійної або тривалої роботи не мав, більше трьох разів на рік змінював місця роботи з різних причин, матеріально утримував себе тимчасовими підробітками, що свідчить про відсутність належної дисципліни, до засудження регулярно вживав алкоголь, стосунки з рідними та близькими підтримував лише частково, вони мали нестабільний характер, крім того, рідні та близькі не хочуть відновлювати стосунки. Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній.

У період відбування покарання засуджений ОСОБА_5 отримав 6 заохочень від адміністрації установи, водночас допустив 2 дисциплінарні порушення, за які був притягнутий до відповідальності у виді попередження та догани за зберігання заборонених предметів. Хоча вказані стягнення на даний час вважаються погашеними, вони свідчать про те, що поведінка засудженого в установі не була бездоганною. Відповідно до положень ст. 6 КВК України, ці факти не дають підстав вважати його готовим до стабільної самокерованої та правослухняної поведінки.

Зважаючи на те, що висновок про застосування умовно-дострокового звільнення має ґрунтуватися на оцінці поведінки засудженого за весь час відбування покарання, апеляційний суд доходить висновку про передчасність тверджень ОСОБА_5 з приводу того, що він своєю сумлінної поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Наявність у засудженого ОСОБА_5 6 заохочень за весь час відбування покарання, перше з яких отримано у 2023 році, а також те, що отримані ним раніше стягнення, на даний час погашені, беззаперечно не свідчать про те, що він довів своє виправлення, однак свідчать, що позитивні зрушення відбуваються лише з 2023 року, тобто в період, який передував вирішенню питання про його умовно-дострокове звільнення.

Наведені вище обставини в сукупності підтверджують те, що засуджений ОСОБА_5 дійсно став на шлях виправлення, але не довів його в обсязі, достатньому для застосування умовно-дострокового звільнення, відповідно до положень ст. 81 КК України.

Наведені засудженим в апеляційній скарзі доводи, зокрема те, що до виявлених заборонених предметів під час обшуку камери, в якій він перебував черговим, він не мав жодного відношення, обидва стягнення на момент розгляду клопотання були погашеними, а також те, що починаючи з січня 2023 року він працював у їдальні установи без оплати праці за власною ініціативою та продовжує працювати, а з 06.10.2023 р. був направлений до ВК № 98 для проведення хірургічного втручання по видаленні грижі та незважаючи на встановлену інвалідність ІІІ групи, через відсутність лівої ноги, не можуть слугувати достатніми підставами для звільнення від відбування покарання, окрім цього, вказані обставини були враховані судом першої інстанції при постановленні рішення про відмову у задоволенні клопотання.

Водночас, доводи засудженого щодо його похилому віку, погіршенні стану здоров`я, перебуванні на медичному обліку та потребі в постійному прийомі лікарських препаратів, не впливають на правильність висновків суду щодо доведення засудженим свого виправлення та перевиховання.

Підсумовуючи наведене, апеляційний суд доходить висновку, що відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд першої інстанції належним чином врахував умови, передбачені ст. 81 КК України, для такого звільнення, та погоджується з його висновками в частині того, що на час розгляду клопотання, засуджений ОСОБА_5 не готовий до самокерованої правослухняної поведінки і своєю поведінкою та ставленням до праці, з огляду на його особу, не довів свого виправлення, тому до нього не може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, а тому вважає, що підстав для скасування ухвали Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 березня 2025 року, про що просить апелянт, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 березня 2025 року про відмову у задоволенні подання начальника Державної установи «Вознесенська виправна колонія (№ 72)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 , залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3