Справа № 646/4060/25
№ провадження 1-кп/646/1140/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2025 року м. Харків

Основ`янський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження №0002297 від 18.02.2025 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шпилі Іванківського району Київської області, з середньою освітою, розлученого, має на утриманні малолітнього сина, військовослужбовця військової служби за мобілізацією на посаді стрільця 2 взводу ротно-тактичної групи мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

раніше судимого:

17.04.2000 вироком Києво-Святошинського районного суду Київського області за ст. 17, ч. 3 ст. 140 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ст. 45 КК України вважати засудженим умовно з іспитовим строком на 3 роки, штраф 680 грн;

28.10.2002 вироком Іванківського районного суду Київської області за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців, 12.04.2005 постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області вирок змінено, на підставі ст. 82 КК України замінено невідбутий строк у вигляді 2 років 16 днів позбавлення волі на покарання обмеження волі, на підставі ст. 72 КК України зараховано строк відбування покарання з 12.04.2005 по 11.05.2005, 04.01.2006 ухвалою Ірпінського виправного центру Київської області (№132) звільнений умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 3 місяці 3 дні;

15.03.2007 вироком Іванківського районного суду Київської області за ч. 2 ст. 289, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців; постановою Березанського міського суду Київської області від 12.03.2011 звільнений від покарання умовно-достроково строком на 1 рік 3 місяці 6 днів;

26.10.2016 вироком Києво-Святошинського районного суду Київського області за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком 1 рік6 місяців;

08.05.2018 вироком Святошинського районного суду м. Києва за ч. 1 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком на 3 роки, ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 13.09.2021 звільнений від відбування покарання за закінченням іспитового строку,

у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,-

за участю сторін кримінального провадження:

сторони обвинувачення прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

сторони захисту захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №26 від 23.01.2025 солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду стрільця 2 взводу ротно тактичної групи мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який на теперішній час продовжено.

Відповідно до вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України солдат ОСОБА_3 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України, не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших. Крім цього, згідно вищевказаних положень нормативно-правових актів, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 28 Статуту внутрішньої служби єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

За ст. 29 Статуту внутрішньої служби за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців.

Відповідно до ст. 30 Статуту внутрішньої служби начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника.

Згідно зі ст. 31 Статуту внутрішньої служби начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Як вбачається з ст. 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, За своїми військовими званнями начальниками є: військовослужбовці сержантського і старшинського складу - для військовослужбовців рядового складу однієї з ними військової частини; військовослужбовці молодшого офіцерського складу - для військовослужбовців молодшого сержантського і старшинського складу однієї з ними військової частини та військовослужбовців рядового складу; майори, капітани 3 рангу, підполковники, капітани 2 рангу - для військовослужбовців рядового, молодшого і старшого сержантського і старшинського складу; полковники, капітани 1 рангу, бригадні генерали, коммодори, генерал-майори, контр-адмірали, генерал-лейтенанти, віце-адмірали - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу та молодшого офіцерського складу; генерали, адмірали - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу, молодшого та старшого офіцерського складу.

Відповідно до ст. 37 Статуту внутрішньої служби військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Відповідно до ст. 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Відповідно до ст. 6 Дисциплінарного статуту право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати.

Відповідно до п. 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі Положення), право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам органів військового управління, з`єднань, військових частин, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Однак, солдат ОСОБА_3 , під час проходження військової служби на посаді стрільця 2 взводу ротнотактичної групи мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , 13.02.2025 вирішив стати на злочинний шлях, та діючи умисно, в умовах воєнного стану, вчинити непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника.

Так, 13.02.2025 заступником командира військової частини НОМЕР_2 з психологічної підтримки персоналу майором ОСОБА_7 вишикувано особовий склад військової частини НОМЕР_1 , в тому числі солдата ОСОБА_3 , поблизу н.п. Велика Шапківка Куп`янського району Харківської області з метою доведення бойового розпорядження командира НОМЕР_2 №1753/23/100дск від 13.02.2025.

Під час шикування заступником командира військової частини НОМЕР_2 з психологічної підтримки персоналу майором ОСОБА_7 в усному порядку доведено бойове розпорядження командира НОМЕР_2 №1753/23/100дск від 13.02.2025 до підлеглого ОСОБА_3 , відповідно до якого, останній мав зайти на ВОП «ТИС» в зоні бойових дій в БРО (батальйонний рубіж оборони) військової частини НОМЕР_2 .

Однак, солдат ОСОБА_3 , будучи невдоволеним наказом відповідно до якого, останній мав зайти на ВОП «ТИС» в зоні бойових дій в БРО (батальйонний рубіж оборони) військової частини НОМЕР_2 , а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи, що він зобов`язаний виконувати наказ начальника та маючи об`єктивну можливість його виконати, відкрито відмовився виконувати наказ начальника - бойове розпорядження командира НОМЕР_2 №1753/23/100дск від 13.02.2025, а саме 13.02.2025, перебуваючи на поблизу АДРЕСА_2 , в присутності особового військової частини НОМЕР_1 та заступника командира військової частини НОМЕР_2 з психологічної підтримки персоналу майора ОСОБА_7 , відкрито відмовився виконувати наказ начальника - бойовий наказ, відповідно до якого ОСОБА_3 мав зайти на ВОП «ТИС» в зоні бойових дій в БРО (батальйонний рубіж оборони) військової частини НОМЕР_2 , чим підірвав боєготовність та боєздатність військової частини НОМЕР_1 .

У подальшому, особовий склад військової частини НОМЕР_1 направився для виконання бойового розпорядження командира НОМЕР_2 №1753/23/100дск від 13.02.2025, а солдат ОСОБА_3 , залишився поблизу АДРЕСА_2 .

Такі дії ОСОБА_3 кваліфікуються за ч. 4 ст. 402 КК України, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою провину у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, як вони викладені в обвинувальному акті, визнав про те, що 11.02.2025 отримав травму після виходу з бойової позиції, 13.02.2025 заступником командира військової частини НОМЕР_2 з психологічної підтримки персоналу майором ОСОБА_7 , зокрема ОСОБА_3 доведено бойове розпорядження командира НОМЕР_2 №1753/23/100дск від 13.02.2025, відповідно до якого ОСОБА_3 мав зайти на ВОП «ТИС» в зоні бойових дій в БРО (батальйонний рубіж оборони) військової частини НОМЕР_2 . Однак, через сильне душевне хвилювання та психологічний стрес він попросив, щоб йому надали психологічну допомогу, психолога не викликали, тому ОСОБА_3 відмовився виконувати наказ начальника та залишився поблизу н.п. Велика Шапківка Куп`янського району Харківської області. Щиро каявся та просив суворо не карати його, просив врахувати, що він має на утриманні малолітню дитину та мати похилого віку.

Захисник у судовому засіданні підтримав думку свого підзахисного, просив призначити ОСОБА_3 покарання, передбачене санкцією ч. 4 ст. 402 КК України з урахуванням ст. 69 КК України.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 визнав себе винним повністю і не оспорює викладені в обвинувальному акті обставини скоєного кримінального правопорушення, правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів по кримінальному провадженню, немає сумніву в добровільності та істинності позиції обвинуваченого, суд, за згодою учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин у справі, які ніким не оспорюються, обмежившись показаннями обвинуваченого і дослідженням матеріалів кримінального провадження в частині даних, що характеризують його особу. Суд роз`яснив учасникам судового розгляду застосування та наслідки ч. 3 ст. 349 КПК України.

Показання обвинуваченого відповідають обставинам та пред`явленому йому обвинуваченню.

Суд вважає винним обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, за яке він підлягає покаранню.

Вирішуючи питання про міру покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, що впливають на його покарання.

ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, яке є тяжким злочином відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України.

Обставинами, що пом`якшують покарання, в силу ст. 66 КК України, для обвинуваченого є щире каяття, визнання вини.

Обставин, що обтяжують покарання, в силу ст. 67 КК України, для обвинуваченого судом не встановлено.

Дослідженням даних про особу обвинуваченого встановлено наступне.

ОСОБА_3 з середньою освітою, розлучений, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та матір похилого віку - ОСОБА_9 ,1955 року народження, раніше неодноразово судимого, Проходив військову службу за призовом під час мобілізації на посаді стрільця 2 взводу ротно-тактичної групи мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , згідно з довідкою військово-лікарської комісії має захворювання не пов`язані з проходження військової служби, придатний до військової служби, згідно з медичною характеристикою за час проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 за медичною допомогою не звертався. За місцем проходження військової служби характеризується позитивно.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд керується ст. 65 КК України та практикою Європейського суду з прав людини, яка застосовується як джерело права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини щодо призначення покарання, принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості кримінального правопорушення, беручи до уваги наявність ряд пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, а також відомості про особу обвинуваченого, суд дійшов висновку, що з метою досягнення виправлення ОСОБА_3 необхідно призначити обвинуваченому покарання в мінімальних межах санкції відповідної частини статті КК України , пов`язане з позбавленням волі і його відбуттям в умовах ізоляції від суспільства. На думку суду, таке покарання буде достатнім для запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

При цьому, відсутні правові підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом (ст. 69 КК України) або ж звільнення від покарання з випробуванням (ст. 75 КК України),тому підстав для застосування норм ст.ст. 69, 75 КК України до обвинуваченого суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані.

У ході досудового розслідування відносно ОСОБА_3 був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який продовжувався в ході розгляду в суді при розгляді даного кримінального провадження, а тому з метою досягнення дієвості цього кримінального провадження, суд вважає за доцільне запобіжний захід застосований до обвинуваченого тримання під вартою залишити до набрання вироком законної сили.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 слід рахувати з 11.03.2025. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_3 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 11.03.2025 по день набрання цим вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Судові витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 371, 373-376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з дня набрання цим вироком законної сили.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_3 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 11.03.2025 по день набрання цим вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Прокурору та обвинуваченому копію вироку вручити негайно після його проголошення, учасникам судового провадження, які не були присутні під час проголошення вироку суду - направити його копію.

Вирок може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через Основ`янський районний суд міста Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення, а ОСОБА_3 - з моменту вручення йому копії вироку в той же строк.

Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано не доцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. В іншому разі вирок набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційного суду, якщо його не буде скасовано.

Головуючий: ОСОБА_1