Справа № 309/1315/22
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.04.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисника-адвоката ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/620/22 за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 04.10.2022.

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Фанчиково, Виноградівського району Закарпатської області, мешканець АДРЕСА_1 , пенсіонер органів внутрішніх справ, з вищою освітою, одружений, вважається таким, що не має судимості, засуджений:

- за ч. 1 ст. 129 КК України до покарання у виді арешту на строк 01 (один) місяць.

Цивільний позов ОСОБА_10 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 - 1985 (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят п`ять) грн матеріальної шкоди та 5000 (п`ять тисяч) грн моральної шкоди.

Згідно вироку ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_8 30.03.2022 біля 15 год 20 хв, перебуваючи на подвір`ї багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 , під час конфлікту з ОСОБА_10 , через пошкодження ним сітки, якою огороджений дитячий майданчик, усвідомлюючи протиправність, караність, суспільну небезпечність своїх дій, а також настання суспільно-небезпечних наслідків, тримаючи у правій руці ножиці, замахувався ними на ОСОБА_10 та викрикував погрози йому фізичною розправою та вбивством, внаслідок чого викликав у потерпілого ОСОБА_10 відчуття страху за власне життя і реальні підстави побоюватися здійснення такої погрози вбивством.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_7 просить вироку суду від 04.10.2022 щодо ОСОБА_11 скасувати та направити кримінальне провадження на новий розгляд до суду першої інстанції. В обґрунтування апеляційних вимог захисник вказує про незаконність вироку у зв`язку з однобічністю та неповнотою судового розгляду. Під час судового розгляду потерпілий ОСОБА_10 показав, що у нього не було конфлікту із ОСОБА_8 і він його не бачив біля трьох місяців. Однак в подальшому повідомив, що він обрізав сітку огорожі, оскільки вважав, що таку було встановлено незаконно. В той же день, стосовно пошкодження сітки огорожі ОСОБА_8 звернувся із заявою до правоохоронних органів, про що суду надавались відповідні докази, які суд не долучив до матеріалів кримінального провадження. Також, потерпілий ОСОБА_10 вказав, що ОСОБА_8 підійшов до нього й ударив його ножицями по

-2-

жилетці, після чого останній вирвався, а жилетка залишилася в руках обвинуваченого. Надалі ОСОБА_10 взяв телефон та почав знімати все на відео. Зі слів потерпілого ОСОБА_10 , жилетка лишилася у руках обвинуваченого і саме ОСОБА_8 кинув її на землю в той час як ішов на нього. Обвинувачений ОСОБА_8 зазначив, що в момент виникнення конфлікту, він із сусідами встановлював пошкоджену раніше потерпілим сітку огорожі, скріплюючи її пластиковими хомутами, тому у нього в руках знаходилися ножиці для обрізки закріплених хомутів. В цей час до нього підійшов ОСОБА_10 та штовхнув його і висловився в його сторону нецензурною лайкою та показав йому непристойний жест пальцем. На такі провокуючі дії потерпілого, ОСОБА_8 розізлився та, перебуваючи в емоційному стані почав йти на потерпілого по мірі того, як потерпілий відходив, при цьому в руках у нього були ножиці, однак він їх тримав гострою стороною назад. Ножицями потерпілому не погрожував та не демонстрував їх останньому, що підтверджується доданим стороною обвинувачення до матеріалів справи фотографії. Жодної погрози вбивством ОСОБА_8 не висловлював, а перебуваючи у схвильованому стані лише сказав «я тебе зараз «уціжу». Слово «уціжу» ОСОБА_8 пояснив як «ударю». Жодного наміру на погрозу вбивством обвинувачений не мав, та такого не висловлював. Подія відбувалася при свідках, які бачили обставини події, в тому числі й провокаційні дії потерпілого на виникнення конфлікту й відсутність зі сторони ОСОБА_8 будь-яких погроз вбивством. Судом безпідставно було відхилено клопотання про допит свідків-очевидців події, що є порушення принципу змагальності та свободи в наданні суду доказів, доведення їх переконливості та принципу диспозитивності. З оглянутого речового доказу - відеозапису, відзнятого потерпілим, чітко вбачається, що потерпілий провокуючи конфліктну ситуацію попередньо висловився в сторону обвинуваченого нецензурними словами, після того як розпочався конфлікт між сторонами потерпілий почав знімати відео. На відео чітко видно, що на землі лежить жилет чорного кольору, а на ньому стоїть кульок білого кольору, що повністю спростовує твердження потерпілого про те, що жилет лишився у руках обвинуваченого, та саме ОСОБА_8 кинув його на землю. Жилет потерпілий зняв із себе сам та поклав на нього кульок, що мав у руках, або сам кинув кульок та жилет на землю, перед тим як підійти до ОСОБА_8 , таким чином, що кульок опинився на жилеті. На цю обставину сторона захисту звертала увагу суду, однак суд не зробив жодного висновку стосовно даного факту. Жодного слова погрози вбивством потерпілому обвинуваченим не висловлено, як стверджував потерпілий. Ні стороною обвинувачення, ні потерпілим не надано жодного доказу на підтвердження того, що обвинувачений висловив чи викрикнув слова, які потерпілий сприйняв би як реальну погрозу вбивством чи зробив будь - який жест демонстрації зброї чи предмету, який би потерпілий прийняв за реальну погрозу вбивством. Всі доводи сторони захисту суд не взяв до уваги, відхилив клопотання про допит свідків для встановлення реальних обставин, та у судовому рішенні зробив висновки про наявність між обвинуваченим та потерпілим тривалих неприязних відносин та безпідставно розцінив дії ОСОБА_8 як погрозу вбивством ОСОБА_10 , внаслідок чого викликав у потерпілого ОСОБА_10 відчуття страху за власне життя і реальні підстави побоюватися здійснення такої погрози вбивством. Зазначені висновки суду базуються тільки на припущеннях, і не можуть братися до уваги, оскільки, описаного в рішенні суду руху, обвинувачений не здійснював, що підтверджується відеозаписом наданим потерпілим. Суд також не взяв до уваги характеристику надану стороною захисту за підписом голови ОСББ, що характеризує обвинуваченого позитивно та оцінив таку критично. Разом з тим, у наданій стороною обвинувачення характеристиці теж зазначено, що ОСОБА_8 приймає активну участь у громадському житті міста, скарг на нього не надходило, що у свою чергу підтверджує, що ОСОБА_8 є добропорядним громадянином, та приймає активну участь у громадському житті міста.

-3-

При цьому, обвинувачений ОСОБА_8 - пенсіонер УМВС України, є помічником депутата, систематично приймає участь в облаштуванні дитячих майданчиків та підтриманні чистоти та порядку прилеглих до них територій, облаштування прибудинкових територій за погодженням з органами місцевого самоврядування, користується повагою у мешканців міста. Що характеризує його з позитивної сторони.

Також зазначає про невірне розв`язання цивільного позову потерпілого, оскільки у цивільному позові потерпілий вказує, що обвинувачений завдав йому матеріальну шкоду у розмірі 1985 грн, яка належними доказами не підтверджена. Заявлена потерпілим моральна шкода не підлягає до задоволення, оскільки позивач, пред`явивши вимоги про стягнення з відповідача компенсацію за заподіяну ним моральну шкоду не надав жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування її наявності та розміру. Жодних доказів на підтвердження отриманої моральної шкоди потерпілим суду не надано. Не обґрунтовано також наявність вимушених змін у життєвих стосунках та в чому вони полягали, час та зусилля, що були необхідні для відновлення попереднього стану.

28.01.2025 до апеляційного суду надійшли клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 про звільнення ОСОБА_8 від відповідальності за ч. 1 ст. 129 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження.

Аналогічне клопотання 29.04.2025 надійшло від захисника-адвоката ОСОБА_6 .

Кримінальне провадження розглядається за відсутності обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_10 та його представника-адвоката ОСОБА_12 , неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КК України, не перешкоджає його розгляду. При цьому враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, заяв чи клопотань про відкладення розгляду кримінального провадження на інший термін не подавали, відомостей про поважність причин їхньої неявки не надали. При цьому, прокурор та захисник не заперечували щодо проведення судового засідання без участі обвинуваченого та потерпілої сторони. Між тим, у поданому ОСОБА_8 клопотанні про звільнення від кримінальної відповідальності міститься прохання про розгляд такого клопотання без його участі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника-адвоката ОСОБА_6 , яка підтримала подані клопотання про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження за спливом строків давності, думку прокурора ОСОБА_5 , яка не заперечила проти звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за строками давності, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності слід задовольнити, з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Пунктом 1 частини 2 статті 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

-4-

За змістом зазначеної норми звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є обов`язковим і застосовується за таких умов: 1) вчинення особою кримінального правопорушення; 2) з дня вчинення кримінального правопорушення до набрання вироком законної сили минули визначені ч. 1 ст. 49 КК України строки давності; 3) особа не ухиляється від досудового слідства або суду; 4) особа до закінчення зазначених у ч. 1 ст. 49 КК України строків не вчинила нового злочину певного ступеня тяжкості.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 19.11.2019 у справі № 345/2618/16-к, звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.

Відтак, суд повинен невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час судового розгляду провадження, що надійшло до суду з обвинувальним актом, одна із сторін цього провадження звернеться до суду з таким клопотанням. При цьому, суд має з`ясувати думку сторін щодо закриття кримінального провадження за такою підставою, у разі згоди обвинуваченого (засудженого) розглянути питання про звільнення останнього від кримінальної відповідальності.

Суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження - досудове розслідування, підготовче засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження у суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 309/1201/15-к).

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним судом, вчинене ОСОБА_8 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 129 КК України мало місце 30.03.2022.

Санкцією ч. 1 ст. 129 КК України передбачено покарання у виді пробаційного нагляду на строк до двох років або обмеження волі на той самий строк.

Указане свідчить про те, що на день розгляду апеляційної скарги минуло понад три роки з дня вчинення ОСОБА_8 указаного кримінального проступку.

Також відсутні відомості про те, що ОСОБА_8 у період з 30.03.2022 по 30.04.2025 вчинив інше кримінальне правопорушення, не надані такі відомісті й суду апеляційної інстанції, а тому перебіг строків давності не переривався.

Відсутні будь-які відомості про зупинення досудового чи судового провадження, у зв`язку з ухиленням ОСОБА_8 від досудового розслідування або суду.

Тому, підстав уважати, що строки давності були зупинені чи переривалися немає.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, захисник-адвокат ОСОБА_6 указала на те, що ОСОБА_8 вину у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 129 КК України не визнає, однак не заперечує проти закриття відносно нього кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України зі звільненням його від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі ст. 49 КК України.

Будь-яких заперечень з боку обвинуваченого щодо звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку зі спливом строків давності не надходило, натомість подано клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності за вказаних обставин.

-5-

За змістом ст. 284-288 КПК України, підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 08.11.2018 у справі № 425/4506/15-к, дотримання умов, передбачених ч. 1-3 ст. 49 КК України, є безумовною й обов`язковою підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності. Вимоги цієї статті не передбачають обов`язкове визнання вини особою, котра подала клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Відповідно до ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності, тому вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а клопотання про закриття кримінального провадження, у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності за спливом строків давності задовольнити, вирок суду першої інстанції скасувати та звільнити обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, а кримінальне провадження щодо нього, відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 284, ст. 417 КПК України закрити.

Керуючись ст. 284, 404, 405, 407, 417, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 04.10.2022, щодо ОСОБА_13 скасувати.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника-адвоката ОСОБА_6 про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності задовольнити.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_13 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 129 КК України, а кримінальне провадження щодо нього, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284, ст. 417 КПК України закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді