Провадження № 1-кп/202/572/2025
УХВАЛА

Іменем України

17 червня 2025 року суддя Індустріального районного суду міста Дніпра ОСОБА_1 , розглянувши заяву обвинуваченого ОСОБА_2 про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001368 від 24 вересня 2019 рокуза обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 366 ч.1, 368 ч.3 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Індустріального районного суду міста Дніпра перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 366 ч.1, 368 ч.3 КК України.

16 червня 2025 року обвинувачений ОСОБА_2 подав заяву через систему «Електронний суд», в якій просив застосувати до нього заходи безпеки у вказаному кримінальному провадженні.

В обґрунтування вимог заяви зазначається, що однією із підстав, які змусили ОСОБА_2 покинути територію міста Слов`янська Донецької області, а в подальшому територію України, стали погрози йому та його сім`ї з боку колишніх працівників правоохоронних органів України, частина з яких зараз працюють в силових правоохоронних структурах самопроголошеної «днр». Після повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, протягом лютого- серпня та листопада 2022 року невідомі особи, із застосуванням психологічного впливу та тиску, погрожуючи фізичною розправою йому та його родині, а також матері, яка проживає у тимчасово окупованому місті Макіївці Донецької області, примушували його до співпраці та надання інформації про розміщення військових об`єктів, військовослужбовців України, тощо. Недосконалість інституту забезпечення захисту прав і свобод людини і громадянина в Україні спонукала його виїхати за межі держави та отримати захисту Німеччині, де він на теперішній час перебуває у безпеці, а тому обвинувачений ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою посилаючись на ст.ст. 7, 8, 20 Закону України « Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві»

Вивчивши заяву обвинуваченого та викладені у ній доводи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до п. 12 ч. 3 ст .42 КПК України обвинувачений має право заявляти клопотання у тому числі про забезпечення безпеки щодо себе, членів своєї сім`ї, близьких родичів, майна, житла тощо.

Частиною 2 статті 22 Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві» орган, який здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, дізнавач, прокурор, слідчий суддя, суд, одержавши заяву або повідомлення про загрозу безпеці особи, зазначеної у статті 2 цього Закону, зобов`язані перевірити цю заяву (повідомлення) і в строк не більше трьох діб, а у невідкладних випадках - негайно прийняти рішення про застосування або про відмову у застосуванні заходів безпеки. На своє рішення вони приймають мотивовану постанову чи ухвалу і передають її для виконання органу, на який покладено здійснення заходів безпеки. Ця постанова чи ухвала є обов`язковою для виконання вказаними органами.

Питання застосування заходів безпеки до учасника кримінального процесу вирішується відповідно до вимог Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві».

Відповідно дост. 1 Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві»забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві, тобто у виявленні, попередженні, припиненні, розкритті або розслідуванні кримінальних правопорушень, а також у судовому розгляді кримінальних проваджень, - це здійснення правоохоронними органами правових, організаційно-технічних та інших заходів, спрямованих на захист життя, житла, здоров`я та майна цих осіб від протиправних посягань, з метою створення необхідних умов для належного відправлення правосуддя.

Згідно з п. «в»ст. 2 Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві»право на забезпечення безпеки шляхом застосування заходів, зазначених у статях 1 і 7, за наявності відповідних підстав мають у тому числі підозрюваний, обвинувачений, захисники і законні представники.

За змістом ч. 3 Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві»рішення про застосування заходів безпеки приймається слідчим, дізнавачем, прокурором, судом, у провадженні яких знаходяться кримінальні провадження щодо кримінальних правопорушень, у розслідуванні чи судовому розгляді яких брали або беруть участь особи, зазначені устатті 2 цього Закону, а також органом (підрозділом), що здійснює оперативно-розшукову діяльність, щодо осіб, які брали участь або сприяли виявленню, попередженню, припиненню кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві» підставою для вжиття заходів забезпечення безпеки осіб, зазначених устатті 2 цього Закону, є дані, що свідчать про наявність реальної загрози їх життю, здоров`ю, житлу і майну.

Згідно з ч. 2 ст. 20 Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві»приводом для вжиття заходів забезпечення безпеки учасників кримінального судочинства, членів їх сімей та близьких родичів може бути: заява учасника кримінального судочинства, члена його сім`ї або близького родича; звернення керівника відповідного державного органу; отримання оперативної та іншої інформації про наявність загрози життю, здоров`ю, житлу і майну зазначених осіб; отримання прохання Міжнародного кримінального суду про вжиття заходів забезпечення безпеки.

Положеннями ч. 1 ст. 22 Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві» заходи щодо безпеки осіб, взятих під захист, застосовуються тільки за наявності підстав, зазначених устатті 20 цього Закону. Порядок здійснення заходів безпеки визначається цим Законом, іншими актами законодавства України.

Приводом для розгляду судом питання про вжиття заходів забезпечення безпеки у вказаному кримінальному провадженні є заява обвинуваченого ОСОБА_2 .

Разом із тим, ознайомившись зі змістом заяви обвинуваченого ОСОБА_2 про застосування щодо нього заходів безпеки, суд дійшов висновку, що із зазначених у заяві відомостей неможливо дійти чіткого переконання у тому, що на даний час наявна реальна загроза життю та здоров`ю обвинуваченого ОСОБА_2 або членам його родини, крім того, що можливі зазначені погрози пов`язані з його статусом обвинуваченого у даному кримінальному провадженні. До того ж ОСОБА_2 , не надано доказів звернення до правоохоронних органів з приводу погроз йому та його сім`ї з боку колишніх працівників правоохоронних органів України, також не надано доказів звернення до правоохоронних органів за приводу застосуванням психологічного впливу та тиску, з погрозами фізичної розправи йому та його родині, а також матері, яка проживає у тимчасово окупованому місті Макіївці Донецької області, з метою примушування його до співпраці та надання інформації про розміщення військових об`єктів, військовослужбовців України.

Окрім того, у своїй заяві обвинувачений ОСОБА_2 не посилається на конкретні обставини, які б свідчили про наявність існуючої реальної загрози та були підставою для вжиття заходів безпеки, а також не додано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження таких обставин. У даному випадку побоювання обвинуваченого за своє життя та здоров`я та безпеку своєї родини, не ґрунтуються на конкретних фактах, не дають підстав вважати що характер загрози є достатнім для застосування заходів безпеки.

За таких обставин, у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_2 слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.42,350,370-372,376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви обвинуваченого ОСОБА_2 про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні - відмовити.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя ОСОБА_1