ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1974/25 Справа № 204/4314/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу Чечелівського районного суду м. Дніпра від 29 квітня 2025 року, якою залишено без задоволення заяву установи про припинення застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги з звичайним наглядом щодо ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И В:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Чечелівського районного суду м. Дніпра від 29 квітня 2025 року залишено без задоволення заяву представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» про припинення застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Мотивуючи прийняте рішення суд врахувавши висновок комісії лікарів психіатрів та вислухавши ОСОБА_8 , вказав, що його пояснення не відповідають висновку висновку комісії лікарів-психіатрів. Крім того, суд зазначив, що висновок комісії лікарів-психіатрів № 334 від 02 квітня 2025 року не містить підпису голови комісії лікарів-психіатрів, а замість підпису проставлено факсиміле, можливість використання якого не передбачено кримінальним процесуальним законодавством та законодавством у сфері охорони здоров`я, а відтак, оскільки суду не було надано жодних підтверджуючих документів, які б вказували на те, що ОСОБА_9 (носій підпису) доручив певній посадовій особі здійснювати факсимільне відтворення його підпису замість нього, та в судовому засіданні представник установи не зміг пояснити, яким саме чином та на яких підставах у офіційному медичному документі наявне факсимільне відтворення підпису голови комісії лікарів-психіатрів ОСОБА_9 , суд не сприйнявя такий вид підпису, як дійсне волевиявлення голови комісії лікарів-психіатрів ОСОБА_9 на погодження з результатами огляду пацієнта ОСОБА_8 .

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що висновок комісії лікарів-психіатрів № 334 від 02 квітня 2025 року в порушення вимог Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 104/о «Висновок комісії лікарів-психіатрів щодо особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру №____», затвердженої Наказом МОЗ України № 527 від 28 липня 2014 року, не було підписано власноруч головою комісії лікарів-психіатрів ОСОБА_9 , що свідчить про невідповідність зазначеного висновку комісії лікарів-психіатрів вимогам нормативно-правових актів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи яка її подала.

В апеляційній скарзі та доповнення до неї захисник просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву представника установи та припинити ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги захисник посилається на незаконність судового рішення через невідповідність висновків суду фактичним обставинам. Так захисник вказує, що суд відмовляючи в задоволені заяви установи належним чином не взяв до уваги висновок комісії лікарів-психіатрів №334від 02 квітня 2025 року, згідно з яким пацієнт не становить соціальної небезпеки, та у нього наявні підстави для припинення застосування примусових заходів медичного характеру. Крім того, захисник зазначає, що суд не надав належної оцінки тому, що в судовому засіданні ОСОБА_8 повідомляв, що він розуміє, що має психічний розлад, жалкує про вчинене, тобто має критичне ставлення до свого стану здоров`я та до скоєного, й всі учасники судового провадження підтримали заяву установи про припинення застосування примусових заходів медичного характеру.

Відтак, законних підстав для подальшого застосування примусових заходів медичного характеру неповнолітньому ОСОБА_8 не має.

Також, захисник звертає увагу на те, що Інструкція щодо заповнення форми первинної документації №104/о не містить заборони голові комісії підписувати висновок лікарів психіатрів шляхом поставлення факсимільє, при цьому ні допитаний в судовому засіданні лікар ОСОБА_10 , ні інші учасники судового провадження не заперечували дійсність підпису та волевиявлення ОСОБА_9 , а суд за наявності у нього таких сумнівів не витребував з медичного закладу відповідних документів на підтвердження права підписувати медичні висновки факсимільє.

Крім того, захисник звертає увагу на те, що згідно з відповіддю установи медичному директору ДУ ІСП СОЗ України ОСОБА_11 надано право проводити психіатричний огляд пацієнтів із застосуванням телемедицини та дозволено скріплювати форму первинної облікової документації 104/о факсимільним підписом.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні захисник підтримали вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити в повному обсязі.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, мотивуючи тим, що питання про припинення заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_8 вже вирішено ухвалою суду від 03.06.2025, й на цей час у розгляді апеляційної скарги захисника відпала потреба.

Мотиви апеляційного суду.

Згідно із ст. 404 КПК України, ухвала суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 17 Закону України Про психіатричну допомогу від 22.02.2000 року перебування особи в психіатричному закладі в примусовому порядку може здійснюватися лише протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію.

Відмовляючи в задоволенні заяви представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» про припинення застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом щодо ОСОБА_8 суд першої інстанції виходив з того, що висновок комісії лікарів-психіатрів № 334 від 02 квітня 2025 року не містить підпису голови комісії лікарів-психіатрів, а замість підпису проставлено факсиміле, що не передбачено Кримінальним процесуальним законодавством та законодавством у сфері охорони здоров`я, й суду не було надано жодних підтверджуючих документів, які б вказували на те, що ОСОБА_9 (носій підпису) доручив певній посадовій особі здійснювати факсимільне відтворення його підпису замість нього, та в судовому засіданні представник установи не зміг пояснити, яким саме чином та на яких підставах у офіційному медичному документі наявне факсимільне відтворення підпису голови комісії лікарів-психіатрів ОСОБА_9 , судом не може сприйматися такий вид підпису, як дійсне волевиявлення голови комісії лікарів-психіатрів ОСОБА_9 на погодження з результатами огляду пацієнта ОСОБА_8 .

Між тим, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, з огляну на таке.

Відповідно до ст. 95 КК України продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

Відповідно до ст. 514 КПК України продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється на підставі ухвали суду, в межах територіальної юрисдикції якого застосовується цей захід чи відбувається лікування.

Зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, видужала або якщо внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в раніше застосовуваних заходах медичного характеру.

Розгляд питання про продовження, зміну чи припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється за поданням представника медичного закладу (лікаря-психіатра), де тримається дана особа, у передбаченому ст.95 Кримінального кодексу України та ст.512 КПК України порядку.

До подання додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

Надання суду інших документів та матеріалів законом не передбачено.

В судовому засіданні суду першої інстанції від 29.04.2025 було поставлено на обговорення питання стосовно дійсності волевиявлення голови комісії ОСОБА_12 щодо підпису висновку комісії лікарів-психіатрів № 334 від 02 квітня 2025 року та можливості врахування вказаного висновку, на, що представником установи ОСОБА_13 суду повідомила, що фактично голова комісії лікарів-психіатрів ОСОБА_9 перебуває в м. Києві та приймає участь у проведені огляду пацієнтів за допомогою ведеоконференцзв`язку, що не заборонено чинним законодавством, й інші сторони судового провадження наголошуючи на тому, що вказаний висновок підписаний ще двома уповноваженими особами й скріплений печаткою закладу, не вбачали підстав для сумнівів у ньому.

Між тим, тим, суд за наявності сумнівів, не вжив заходів для їх усунення та не надавши учасникам судового провадження час для здійснення офіційних запитів та підтвердження волевиявлення голови комісії лікарів-психіатрів, чим залишив недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

В той же час, згідно з наданої захисником копії відповіді на запит ДУ «ІСП МОЗ України» медичному директору Інститут, голові комісії лікарів-психіатрів ДФ «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Інституту ОСОБА_11 , проводити психіатричний огляд пацієнтів із застосуванням телемедицини та дозволено скріплювати форму первинної облікової документації №104/о факсимільним підписом, що підтверджується наказом Генерального директора ДУ ІСП МОЗ України №76/1 від 14.09.2023 року.

Вказане спростовує твердження суду про те, що висновок комісії лікарів-психіатрів не було підписано власноруч головою комісії лікарів-психіатрів ОСОБА_9 .

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що з висновку комісії лікарів-психіатрів №334 від 02 квітня 2025 року видно, що в психічному стані ОСОБА_8 емоційно-вольових розладів не спостерігалось, поведінка носила зовні спокійний, впорядкований характер, спостерігалась стійка компенсація емоційних порушень, відсутність агресивних, конфліктних тенденцій, в нього сформоване вірне ставлення до свого стану та скоєного, він усвідомив негативний вплив алкоголю та наркотичних речовин на власний стан й сформував соціальні настанови на здоровий спосіб життя в майбутньому й на момент огляну він не становить соціальної небезпеки.

Відповідно до шкали HCR-20v3 ризик насильства у майбутньому та неминучого насильства низький та відповідно ОСОБА_14 на теперішній час суспільної небезпеки для оточуючих не становить., що є підставою для припинення застосування примусових заходів медичного характеру.

Зазначені вище обставини залишились без належної уваги та правової оцінки суду першої інстанції, що потягло невідповідність висновків суду першої інстанції, викладених у судовому рішення, фактичним обставинам справи.

Крім того, суд відмовляючи в задоволенні заяви послався на те, що пояснення ОСОБА_8 надані ним під час судового розгляду, в яких він вказав, що почувається добре та здоровий, що в свою чергу свідчить про відсутність у останнього розуміння свого психічного стану та критики до нього, при цьому враховуючи те, що він раніше неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні з приводу психічного розладу, що не відповідають висновкам, які були викладені у висновку комісії лікарів-психіатрів.

За змістом ст. 94 КК України визначено три критерії, які суд має враховувати при призначенні певного виду примусових заходів медичного характеру: медичний (характер і тяжкість захворювання), юридичний (тяжкість вчиненого діяння) та соціальний (ступінь небезпечності психічно хворого для себе чи інших осіб).

При цьому ступінь небезпечності психічно хворого містить оцінку: суспільної небезпеки вчиненого діяння, характеру вчиненого, можливих або тих, що настали, суспільно небезпечних наслідків та інших подібних обставин; психічного стану особи на момент розгляду справи судом і небезпечності цього хворого для оточуючих, що випливає з характеру захворювання.

Згідно з матеріалами справи, ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 03.12.2024 в діях неповнолітнього ОСОБА_8 було встановлено, ознаки суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), кваліфікуючими ознаками якого є «вчинена в умовах воєнного стану»

Отже, враховуючи загальний та психічний стан здоров`я ОСОБА_8 на час розгляду заяви, апеляційний суд доходить висновку, що твердження закладу охорони здоров`я про те, що на теперішній час він не становить особливу суспільну небезпеку та не потребує застосування примусових заходів медичного характеру є обґрунтованими.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що метою примусових заходів медичного характеру є не тільки обов`язкове лікування особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, але й запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь (ст. 92 КК України).

Колегія суддів, зауважує на тому, що відповідно до шкали HCR-20v3 ризик насильства у майбутньому та неминучого насильства низький та відповідно ОСОБА_8 на теперішній час суспільної небезпеки для оточуючих не становить, що підтверджується висновком лікарів-психіатрів. Окрім цього, апеляційний суд враховує, що ОСОБА_8 на час вчинення суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу України був неповнолітньою особою, обтяжливого анамнезу щодо психічних вад останній не має.

Тримання особи, яку вважають психічно хворою, під вартою має відповідати цілям пункту 1 статті 5 Конвенції, що полягає у запобіганні позбавлення осіб волі у свавільний спосіб, а також відповідати цілям обмеження, зазначеного у підпункті «е».

У зв`язку з останнім ЕСПЛ відповідно до його усталеної практики особа не може вважатися «психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов: по-перше, об`єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання (див. рішення від 24 жовтня 1979 року у справі «Вінтерверп проти Нідерландів» (Winterwerp v. the Netherlands), п. 39, Series А № 33; п.96, 97 рішення ЄСПЛ від 26.02.2015 у справі «Заїченко проти України №2).

Таким чином, враховуючи всі передбачені ст. 94 КК, критерії в їх сукупності, а саме тяжкість вчиненого злочину, його наслідки та рівень суспільної небезпеки, стан здоров`я ОСОБА_8 , відсутність відомостей про його агресивну поведінку, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що ОСОБА_8 за своїм психічним станом та характером вчиненого ним суспільно небезпечного діяння не становить особливої небезпеки для суспільства та відповідно примусові заходи медичного характеру стосовно останнього підлягають припиненню.

Доводи апеляційної скарги захисника про необґрунтованість оскарженої ухвали знайшли своє підтвердження в ході апеляційного провадження і підлягають задоволенню.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу.

Відповідно до п.п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 409 КПК підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Крім того, колегія суддів також враховує те, що згідно з повідомленням ДФ «СЗНПД» ДУ «ІСП МОЗ України» на виконання ухвали Чечелівського районного суду м. Дніпра від 03.06.2025 ОСОБА_8 припинено застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом та 12.06.2025 року його було виписано і останній у супроводі матері вибув за місцем реєстарації.

Враховуючи вище викладене, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а заява медичного закладу про припинення примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_8 підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 94, 95 КК, ст. 404, 405, 407, 514, 516 КПК, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну захисника ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Чечелівського районного суду м. Дніпра від 29 квітня 2025 року, якою залишено без задоволення заяву установи про припинення застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги з звичайним наглядом щодо ОСОБА_8 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою заяву представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» про припинення застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити.

Припинити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусовий захід медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4