Вирок

Іменем України

06.06.2025 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

з участю секретаря судових засідань: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

представника потерпілого - адвоката: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження №0001621 від 03.10.2023 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ковель Волинської області, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, офіційно не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , т.м. НОМЕР_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2, 3 ст.190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , маючи злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужими грошовими коштами шляхом обману, діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи, що Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» за №64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженого Законом України від 24.02.2022 року №2102-ІХ з подальшими змінами, в Україні введено воєнний стан, зареєструвавшись 17.08.2023 року на сайті безкоштовних інтернет-оголошень «http//www.olx.ua» під обліковим записом «DenParts» та вказавши контактний мобільний номер телефону НОМЕР_2 , 17.08.2023 року о 21 год. 47 хв. опублікував оголошення про продаж ним автомобільної запчастини до автомобіля «Buick Envision», не маючи при цьому у розпорядженні вказаних автозапчастин та не маючи реального наміру виконання умов оголошення. В подальшому 06.09.2023 року потерпілий ОСОБА_6 , бажаючи придбати автозапчастини до автомобіля «Buick», знайшов на сайті безкоштовних інтернет-оголошень «http//www.olx.ua» розміщене ОСОБА_4 оголошення та написав йому на мобільний месенджер «Viber» за вказаним в оголошенні мобільним номером телефону НОМЕР_2 , після чого повідомив ОСОБА_4 про свій намір придбати вищевказані запчастини.

В подальшому ОСОБА_4 , продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужими майном шляхом обману потерпілого ОСОБА_6 , підтвердив наявність у нього вказаного в оголошенні товару та під час спілкування через месенджер «Viber», під виглядом продажу автозапчастини, шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами потерпілого ОСОБА_6 в сумі 167086 (сто шістдесят сім тисяч вісімдесят шість) гривень, які останній в період часу з 07.09.2023 року до 11.09.2023 року перерахував на банківську картку № НОМЕР_3 , видану в АТ «ПУМБ», власником якої є ОСОБА_7 . Надалі ОСОБА_4 , маючи у розпорядженні картковий банківський рахунок, виданий у АТ «ПУМБ», власником якого є ОСОБА_7 , розпорядився грошовими коштами на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому значної матеріальної шкоди на загальну суму 167086 (сто шістдесят сім тисяч вісімдесят шість) гривень.

Окрім цього, ОСОБА_4 , маючи злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужими грошовими коштами шляхом обману, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, зареєструвавшись 17.08.2023 року на сайті безкоштовних інтернет- оголошень «http//www.olx.ua» під обліковим записом « ОСОБА_8 » та вказавши контактний номер телефону НОМЕР_4 , 22.08.2023 року о 12 год. 40 хв. опублікував оголошення про продаж ним мінітрактора марки «Bobcat», не маючи при цьому у розпорядженні вказаного майна та не маючи реального наміру виконання умов оголошення. В подальшому 13.09.2023 року потерпілий ОСОБА_9 , бажаючи придбати мінітрактор марки «Bobcat», знайшов на сайті безкоштовних інтернет-оголошень «http//www.olx.ua», розміщене ОСОБА_4 оголошення та написав йому на мобільний месенджер «Viber» за вказаним в оголошенні мобільним номером телефону НОМЕР_4 , після чого повідомив ОСОБА_4 про свій намір придбати вищевказаний товар.

В подальшому ОСОБА_4 , продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужими майном шляхом обману потерпілого ОСОБА_9 , підтвердив наявність у нього вказаного в оголошенні товару та під час спілкування через месенджер «Viber», під виглядом продажу вищевказаного товару, повторно, шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами потерпілого ОСОБА_9 в сумі 61000 (шістдесят одна тисяча) гривень, які останній в період часу з 15.09.2023 року до 18.09.2023 року перерахував на банківську картку № НОМЕР_3 , видану в АТ «ПУМБ», власником якої є ОСОБА_7 . Надалі ОСОБА_4 , маючи у розпорядженні картковий банківський рахунок, виданий в АТ «ПУМБ», власником якого с ОСОБА_7 , розпорядився грошовими коштами на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 61000 (шістдесят одна тисяча) гривень.

Таким чином, ОСОБА_4 скоїв заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), вчинене в умовах воєнного стану, що завдало значної шкоди потерпілому, тобто злочин, передбачений ч.3 ст.190 КК України, а також заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.190 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2, 3 ст.190 КК України, а також заявлений до нього потерпілим ОСОБА_6 цивільний позов у кримінальному провадженні про відшкодування майнової шкоди, завданої злочином, визнав повністю з урахуванням відшкодованої за час досудового розслідування і судового розгляду справи частини такої шкоди, надав детальні показання про мотиви та обставини вчинення кримінально-караних дій.

Так, будучи допитаним у суді, ОСОБА_4 пояснив, що станом на літо 2023 року він ніде не працював, водночас потребував коштів на прожиття. Тоді згадав, що декілька років до цього час від часу займався привезенням деталей із закордону. Відповідно, вирішив використати цю тему та у серпні 2023 року зареєстрував свій акаунт на сайті безкоштовних оголошень «OLX», щоб розмістити повідомлення про продаж автозапчастин та автотоварів. У розміщених повідомленнях вказував свій номер телефону, однак, спілкування з покупцями вів виключно через месенджер Viber. Дійсно розміщував оголошення про продаж запчастин до автомобіля «Buick» та мінітрактора марки «Bobcat», хоча в дійсності в наявності таких не мав. В подальшому потерпілі, як було з`ясовано ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , у вересні 2023 року переказували йому кошти на картковий рахунок, який він зазначав для оплати товарів. При цьому, для проведення розрахунків і зарахування коштів від потерпілих використовував банківську картку «ПУМБ» ОСОБА_7 , яку позичив в останнього для фінансового дроппінгу, замовивши через Інтернет та оплачуючи власнику картки по 300-500 грн. за кожну здійснену транзакцію. Коли клієнти здійснювали перекази на цю картку, то отримані грошові кошти знімав з банкоматів у м. Львові. Дійсно на час замовлення знав, що автозапчастин і мінітраткора в нього немає і не буде, клієнтам про це не казав, після отримання від потерпілих коштів повернути їх останнім не пропонував, водночас використав їх на свої потреби. Вказав, що у скоєному щиро кається, про те, що сталося, шкодує, просив врахувати, що потребував коштів, роботи, тому вдався до таких дій. Заподіяну потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду в розмірі 61000 грн. відшкодував в повному розмірі ще на стадії досудового розслідування, водночас потерпілому ОСОБА_6 за час досудового розслідування і судового розгляду справи провів відшкодування на загальну суму 80000 грн., решту коштів має намір погасити в подальшому, щодо задоволення цивільного позову потерпілого на суму зилишку невідшкодованої шкоди не заперечує, адже погасити одразу весь розмір заявленої майнової шкоди не може через скрутне матеріальне становище. Просив суворо його не карати, адже свою провину він усвідомив, із скоєного зробив для себе правильні висновки і вже змінив своє життя, привівши його в законне русло.

Потерпілий ОСОБА_9 в судове засідання не з`явився, водночас подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій одночасно висловив свою позицію стосовно того, що у призначенні покарання обвинуваченому покладається на розсуд суду.

З урахуванням поданої потерпілим заяви, положень ст.325 КПК України, думки учасників провадження, які вважають за можливе розгляд справи здійснювати за відсутності потерпілого ОСОБА_9 , який до суду не з`явився та у поданій заяві висловила свою позицію щодо розгляду справи без його участі, визнання обвинуваченим своєї вини у повному обсязі, суд ухвалив розгляд справи проводити без участі потерпілого ОСОБА_9 , оскільки це не перешкоджає встановленню обставин під час судового розгляду.

Потерпілий ОСОБА_6 на розгляд справи не прибув, водночас в межах кримінального провадження подав цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням. Представник потерпілого - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заявлений потерпілим цивільний позов підтримала, визнавши те, що на час розгляду справи обвинувачений частково відшкодував потерпілому ОСОБА_6 завдану шкоду на загальну суму 80000 грн. З урахуванням наведеного просила задоволити позов на суму залишку невідшкодованої шкоди, у призначенні покарання обвинуваченому поклалась на розсуд суду, не наполягаючи на суворому покаранні ОСОБА_4 .

З урахуванням того, що позиція потерпілого ОСОБА_6 , в тому числі щодо заявленого ним цивільного позову, в ході судового розгляду підтримується його представником - адвокатом ОСОБА_5 , суд з урахуванням положень ст.ст.325, 326 КПК України ухвалив розгляд справи здійснювати за відсутності потерпілого (цивільного позивача) ОСОБА_6 , оскільки його неявка не перешкоджає такому розгляду, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у скоєному та розмір заявлених до нього потерпілим вимог, з урахуванням уже відшкодованого, визнав.

Суд з`ясував, що обставини справи ніким із учасників судового провадження не оспорюються і кожен з них правильно розуміє зміст цих обставин. Суд також впевнився у добровільності їх позиції та роз`яснив їм процесуальні наслідки зазначених дій, передбачені ч.2 ст.394 КПК України. З урахуванням думки всіх учасників процесу та на підставі ч.3 ст.349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, і судовий розгляд було обмежено допитом обвинуваченого, дослідженням характеризуючих документів на особу обвинуваченого, а також даних, що стосуються речових доказів і заявленого у справі потерпілим ОСОБА_6 цивільного позову.

Отже, враховуючи пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення і повне визнання такого в пред`явлених межах обвинуваченим, про що останній надав детальні показання, суд вважає доведеним факт скоєння ОСОБА_4 заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайства), вчиненого в умовах воєнного стану, що завдало значної шкоди потерпілому, тобто злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України (по епізоду заволодіння грошовими коштами потерпілого ОСОБА_6 ), а також заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайства), вчиненого повторно, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України (по епізоду заволодіння грошовими коштами потерпілого ОСОБА_9 ).

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно із ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

З огляду на викладене при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, які з урахуванням положень ст.12 КК України відносяться до категорії нетяжких злочинів, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінальних правопорушень, кількість епізодів злочинної діяльності, корисливий мотив вчинення суспільно небезпечних діянь, а саме прагнення незаконно збагатитися шляхом протиправного заволодіння чужим майном, наявність пом`якшуючих обставин, якими суд визнає щире каяття обвинуваченого та активне сприяння ним розкриттю кримінальних правопорушень, відсутність обтяжуючих покарання обставин, особу ОСОБА_4 , який раніше не судимий, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, офіційно не працевлаштований, негативних характеристик не має.

Тому з урахуванням тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, характеру і ступеня їх суспільної небезпеки, наслідків вчинення суспільно небезпечних дій та розміру спричиненої потерпілим шкоди ОСОБА_4 слід призначити покарання у виді позбавлення волі. При цьому, з огляду на повне визнання обвинуваченим своєї вини, наявність пом`якшуючих покарання обставин, відсутність в ОСОБА_4 судимостей таке покарання суд вважає за можливе і доцільне призначити на рівні, ближчому до мінімальної межі, визначеної санкціями ч.ч.2, 3 ст.190 КК України для даного виду покарання.

При призначенні остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень суд застосовує положення ст.70 КК України та вважає за доцільне визначити таке за правилами поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Водночас відповідно до ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

У даному випадку, на переконання суду, до ОСОБА_4 можуть бути застосовані положення ст.75 КК України, оскільки встановлені в ході судового розгляду обставини, зокрема, усвідомлення обвинуваченим своєї провини, щире каяття останнього, публічне вибачення в судовому засідання за вчинене, готовність відповідати за скоєне, його позитивна посткримінальна поведінка, яка проявилася у дотриманні обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків та здійсненні відшкодування шкоди потерпілому ОСОБА_9 і часткового відшкодування шкоди потерпілому ОСОБА_6 , намір обвинуваченого на подальше здійснити відшкодування останньому шкоди в повному обсязі, позиція потерпілих, які не наполягають на суворому покаранні для обвинуваченого, а також думка прокурора про доцільність застосування до обвинуваченого положень ст.75 КК України, є достатніми для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання. Разом з тим, на ОСОБА_4 слід покласти обов`язки, визначені ст.76 КК України, які відповідатимуть завданням контролю за поведінкою засудженого з метою встановлення факту його виправлення.

За наведених обставин обрана судом міра покарання здатна сприяти досягненню завдань покарання для обвинуваченого ОСОБА_4 та виконувати функції як спеціальної, так і загальної превенції.

У цьому кримінальному провадженні до ОСОБА_4 запобіжний захід не застосовувався та потреби в обранні такого немає.

У справі потерпілим ОСОБА_6 заявлено цивільний позов про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.

Так, у вказаному позові потерпілий просить стягнути з ОСОБА_4 107086,00 грн. майнової шкоди. При цьому, потерпілий вказав, що із загальної майнової шкоди в розмірі 167086 грн., яка спричинена йому обвинуваченим внаслідок вчинення злочину, останнім на час пред`явлення позову відшкодована в сумі 60000 грн., у зв`язку з чим позовні вимоги до обвинуваченого заявлені на суму різниці заподіяної шкоди і здійсненого часткового відшкодування в розмірі власне 107086,00 грн.

Заявлений цивільний позов обвинувачений ОСОБА_4 визнав в розмірі залишку невиплаченого відшкодування, при цьому, в ході розгляду справи представив квитанції від 05.06.2025 року, які підтверджують здійснення додаткових переказів обвинуваченим на користь потерпілого ОСОБА_6 в сумі 20000 грн. В судовому засіданні представник потерпілого - адвокат ОСОБА_5 підтвердила, що такі кошти дійсно надійшли потерпілому ОСОБА_6 в рахунок часткового покриття заподіяної внаслідок злочину майнової шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

З урахуванням наведеного суд вважає, що із ОСОБА_4 слід стягнути на користь ОСОБА_6 майнову шкоду, завдану злочином, на суму, яка становить різницю між заявленими в цивільному позові вимогами та здійсненим в ході судового розгляду частковим відшкодуванням (107086,00 грн. - 20000,00 грн. = 87086,00 грн.), оскільки така підтверджується встановленими в ході розгляду справи обставинами та повністю визнана обвинуваченим.

У справі відсутні процесуальні витрати.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку, передбаченому ст.100 КПК України.

У кримінальному провадженні наявні підстави для застосування правових приписів ст.174 КПК України.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.349, 368-371, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2, 3 ст.190 КК України, та призначити йому покарання:

-за ч.2 ст.190 КК України - у виді 2 (двох) років позбавлення волі;

-за ч.3 ст.190 КК України - у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі положень ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, - задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_6 , м. Київ, вул. Електриків, 33) НОМЕР_7 (вісімдесят сім тисяч вісімдесят шість) грн. 00 коп. на відшкодування майнової шкоди, заподіяної злочином.

Скасувати арешти, накладені ухвалами слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 26.06.2024 року та 27.06.2024 року на тимчасово вилучене майно, а саме: мобільний телефон марки «Poco» в корпусі чорного кольору IMEI1: НОМЕР_8 , IMEI2: НОМЕР_9 , сім-карту мобільного оператора зв`язку «Vodafone Україна» із номером телефону НОМЕР_10 , мобільний телефон марки «Poco» в корпусі бірюзового кольору IMEI1: НОМЕР_11 , IMEI2: НОМЕР_12 , сім-карту мобільного оператора зв`язку «Vodafone Україна» із номером телефону НОМЕР_13 , мобільний телефон марки «Nokia» IMEI1: НОМЕР_14 , IMEI2: НОМЕР_15 , сім-карту мобільного оператора зв`язку «Vodafone Україна» із номером телефону НОМЕР_16 , сім-карту мобільного оператора зв`язку «Київстар» із номером телефону НОМЕР_17 , банківську карту АТ «Райффайзен банк» № НОМЕР_18 , банківську карту АТ «Універсал банк» № НОМЕР_19 , банківську карту АТ «ПУМБ» № НОМЕР_20 , блокнот із записами товару на платформі «ОЛХ», два блокноти із чорновими записами, коробку від мобільного телефону марки «Poco», готівкові кошти в сумі 300 доларів (2 купюри по 100 доларів, 2 купюри по 50 доларів), банківську карту АТ АКБ «Львів» № НОМЕР_21 , тримач для відновлення сім-карти PRST VF Україна з ідентифікатором НОМЕР_22 , блокнот в твердій обкладинці із рукописними записами, мобільний телефон марки «Samsung» моделі «Galaxy А34» IMEI1: НОМЕР_23 IMEI2: НОМЕР_24 , сім-карту мобільного оператора зв`язку «Lifecell» НОМЕР_25 , мобільний телефон марки «Xiaomi» моделі «Redmi 9c» IMEI1: НОМЕР_26 IMEI2: НОМЕР_27 , сім-карту мобільного оператора зв`язку «Vodafone» з номером телефону НОМЕР_28 , готівкові кошти в сумі 24 500 гривень (14 купюр по 1000 гривень, 21 купюра по 500 гривень).

Речові докази: 1) мобільний телефон марки «Samsung» моделі «Galaxy А34» (IMEI1: НОМЕР_23 , IMEI2: НОМЕР_24 ), сім-карту мобільного оператора зв`язку «Lifecell» НОМЕР_25 , мобільний телефон марки «Xiaomi» моделі «Redmi 9c» (IMEI1: НОМЕР_26 , IMEI2: НОМЕР_27 ), сім-карту мобільного оператора зв`язку «Vodafone» з номером телефону НОМЕР_28 , які як знаряддя вчинення злочину згідно квитанції №0011833 передані на зберігання до камери зберігання речових доказів ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області, - конфіскувати в дохід держави; 2) мобільний телефон марки «Poco» в корпусі чорного кольору (IMEI1: НОМЕР_8 , IMEI2: НОМЕР_9 ), сім-карту мобільного оператора зв`язку «Vodafone Україна» із номером телефону НОМЕР_10 , мобільний телефон марки «Poco» в корпусі бірюзового кольору (IMEI1: НОМЕР_11 , IMEI2: НОМЕР_12 ), сім-карту мобільного оператора зв`язку «Vodafone Україна» із номером телефону НОМЕР_13 , мобільний телефон марки «Nokia» (IMEI1: НОМЕР_14 , IMEI2: НОМЕР_15 ), сім-карту мобільного оператора зв`язку «Vodafone Україна» із номером телефону НОМЕР_16 , сім-карту мобільного оператора зв`язку «Київстар» із номером телефону НОМЕР_17 , банківську карту АТ «Райффайзен банк» № НОМЕР_18 , банківську карту АТ «Універсал банк» № НОМЕР_19 , банківську карту АТ «ПУМБ» № НОМЕР_20 , блокнот із записами товару на платформі «ОЛХ», два блокноти із чорновими записами, коробку від мобільного телефону марки «Poco», стосунку яких до кримінального провадження не встановлено та які згідно квитанції №0011833 передані на зберігання до камери зберігання речових доказів ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області, - повернути ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ; 3) банківську карту АТ АКБ «Львів» № НОМЕР_21 , тримач для відновлення сім-карти PRST VF Україна з ідентифікатором 954, блокнот в твердій обкладинці із рукописними записами, які згідно квитанції №0011833 передані на зберігання до камери зберігання речових доказів ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області, - знищити; 4) готівкові кошти в сумі 300 доларів США (2 купюри по 100 доларів, 2 купюри по 50 доларів), готівкові кошти в сумі 24 500 гривень (14 купюр по 1000 гривень, 21 купюра по 500 гривень), які були вилучені при проведенні обшуку, а в подальшому повернуті слідчим обвинуваченому як особисті речі, які не мають стосунку до кримінального провадження, - залишити у власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вирок може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Франківський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1