У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за 0004312, за апеляційною скаргою прокурора Інгульського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №2 Миколаївської області ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 лютого 2020 року відносно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Баланово Очаківського району Миколаївської області, проживає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурори ОСОБА_8 , ОСОБА_9

обвинувачений ОСОБА_7 ,

захисник ОСОБА_10 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 лютого 2020 року ОСОБА_7 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та виправдано за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Вирішено питання стосовно речових доказів та розподілу процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.

Під час апеляційного розгляду повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження:

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Прокурор вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неповнотою судового розгляду, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло безпідставне виправдання обвинуваченого.

Зауважує, що в порушення вимог ст. 94 КПК України, суд оцінив докази без належного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності, не навів у вироку переконливих мотивів, з яких він відкинув докази обвинувачення, побудував своє рішення, перерахувавши зібрані у справі докази, однак не дав їм належної правової оцінки.

На думку прокурора, протокол обшуку, є законним, як і сама слідча дія, з огляду на те, що обшук в домоволодінні АДРЕСА_1 , проведений відповідно до вимог ст. 107, ч. 10 ст. 236 КПК України на підставі ухвали слідчого судді від 28.01.2020 р. Хід і результати проведення обшуку здійснено відповідно до вимог ст. ст. 104, 223, 236 КПК України, зауваження і доповнення до письмового протоколу з боку учасників процесуальної дії не надходило. Здійснений під час проведення слідчим обшуку відеозапис, був долучений до протоколу обшуку, та був досліджений в ході судового розгляду справи, на якому чітко відслідковується послідовність проведення дій, а у протоколі зафіксовано важливі для цього кримінального провадження відомості.

Вважає, що судом не надано належну оцінку доказам сторони обвинувачення, а саме: допиту обвинуваченого ОСОБА_7 , який в суді не тільки повністю визнавав свою вину, а й чітко та послідовно надав суду показання про фактичні обставини вчинення ним злочину, даним протоколу обшуку від 02.09.2019 р., відеозапису проведення обшуку від 02.09.2019 р., висновку експерта № 194 від 11.02.2019 р. та постанови про визнання речовим доказом від 18.02.2019 р.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

В кінці вересня 2018 р., в другій половині дня, ОСОБА_7 , знаходячись на узбіччі проїзної частини вул. Троїцької, 117/1 в м. Миколаєві, незаконно придбав особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований, масою, в перерахунку на суху речовину, 0,2031 г., без мети збуту, перемістив, за місцем свого проживання, до приміщення кухні будинку АДРЕСА_1 та став незаконно зберігати, без мети збуту, до проведення 02.02.2019 р. близько 07.00 год. санкціонованого обшуку, в ході якого було вилучено вищевказаний наркотичний засіб.

Вказані дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 309 КК України, як незаконне придбання та зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу, без мети збуту.

Виправдовуючи ОСОБА_7 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, суд першої інстанції зазначив, що доказів, які б вказували на будь-яку причетність обвинуваченого до придбання та зберігання виявленого наркотичного засобу, та які б поза розумним сумнівом доводили б його вину у вчиненні цього злочину, суду не надано.

З протоколу обшуку від 02.02.2019 р., дослідженого судом та з висновку експерта, вбачається, що за адресою АДРЕСА_1 виявлено особливо небезпечний наркотичний засіб.

Однак, вказаний обшук був проведений з порушенням порядку, встановленому КПК України.

Так, судом першої інстанції встановлено, що на початку проведення обшуку ухвала слідчого судді про проведення обшуку була зачитана та копію ухвали вручено ОСОБА_11 , яка пояснювала, що вона не власниця будинку та проживає у вказаному домоволодінні близько року. Встановлено, що під час проведення обшуку у приміщенні кухні, обшук одночасно проводило не менше двох осіб, та одним із працівників поліції біля столу оглядався гаманець та його дії фіксувались на камеру.

Між тим, одночасно іншим працівником поліції оглядалась нижня шафа, і дії цього працівника поліції на камеру не фіксувалися, після чого ним було виявлено пляшку коричневого кольору з рідиною, але сам процес виявлення зазначеної пляшки не був зафіксований камерою. ОСОБА_11 заперечила належність їй знайденої пляшки з рідиною. Після чого обшук проводився у коридорі, двох спальнях, в ході якого не було вилучено ніяких предметів та речовин.

Також встановлено, що обшук приміщення даху будинку відбувався за відсутності понятих, захисника та власника домоволодіння, які знаходились у будинку, в середині відносно темного приміщення на даху був безлад, багато сміття та відсутні ознаки належного прибирання приміщення, особа, що здійснювала відео фіксацію процесу обшуку під час знімання не записувала тих осіб, які безпосередньо здійснювали обшук, в ході якого також не було вилучено ніяких предметів та речовин.

Таким чином, як встановлено судом першої інстанції, у протоколі обшуку від 02.02.2019, який був покладений в основу обвинувачення ОСОБА_12 , як доказ, не зазначено наступне:

копія ухвали була вручена ОСОБА_7 як особі, що володіє житлом;

зазначені відомості про осіб, що були присутні під час проведення обшуку, однак такі обставини не були зафіксовані у відеозаписі проведення обшуку;

не зазначена послідовність проведення слідчих дій, оскільки обшук проводився не лише у приміщенні кухні домоволодіння;

на оглянутому відеозаписі проведення обшуку, який є невід`ємним додатком до протоколу, відсутнє зазначення дати та часу проведення цієї слідчої дії;

відеокамерою не зафіксовано місце виявлення та сам процес виявлення пляшки з рідиною.

З огляду на ці порушення встановленого порядку проведення такої дії, суд першої інстанції визнав протокол обшуку недопустимим доказом.

Інших доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, стороною обвинувачення не надано, клопотань про допит свідків та дослідження інших доказів сторона обвинувачення не заявляла.

За такого, суд першої інстанції дійшов висновку про виправдання ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 309 КК України за недоведеністю вчинення вказаного кримінального правопорушення.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 10.02.2022 р. вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 лютого 2020 року відносно ОСОБА_7 залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Постановою Верховного суду від 24.08.2022 р. ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 10.02.2022 р. відносно ОСОБА_7 скасовано і призначено новий судовий розгляд у суді апеляційної інстанції.

18.06.2025 р., під час апеляційного розгляду, апеляційний суд повідомив обвинуваченого ОСОБА_7 про закінчення, на даний час, строку притягнення його до кримінальної відповідальності та про можливість заявити суду клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 заявив клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності, яке підтримала захисник ОСОБА_10 .

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який не заперечував проти задоволення клопотання обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Апеляційним судом визнано доведеним, що ОСОБА_7 в кінці вересня 2018 року, у другій половині дня, знаходячись на узбіччі проїзної частини вул. Троїцької, 117/1 у м. Миколаєві, незаконно придбав (знайшов) особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований, масою, в перерахунку на суху речовину, 0,2031 г., без мети збуту, та перемістив його, за місцем свого проживання, до приміщення кухні будинку АДРЕСА_1 , де незаконно зберігав, без мети збуту, до проведення 02.02.2019 р. близько 07.00 год. санкціонованого обшуку, в ході якого було вилучено вищевказаний наркотичний засіб.

Вказані обставини підтверджуються зібраними в ході досудового розслідування доказами, зокрема даними:

- протоколу обшуку від 02.01.2019 р., за змістом якого, в ході обшуку домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , за місцем мешкання ОСОБА_11 , в період часу з 06.12 до 08.08 годин, в присутності понятих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , виявлено та вилучено: медичну пляшку коричневого кольору з рідиною з характерним запахом сухофруктів та оцту, схожою на опій ацетильований.

- висновку експерта № 194 від 11.02.2019 р., відповідно якому у складі представленої на експертизу рідини коричневого кольору в скляній пляшці, яка вилучена 02.02.2019 р. в ході обшуку за адресою м. Миколаїв, вул. Троїцька, 117/1, виявлено опій ацетильований, який відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено, масою, в перерахунку на суху речовину, 0,2031 г.

Дії ОСОБА_7 апеляційним судом кваліфікуються за ч. 1 ст. 309 КК України, як незаконне придбання та зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу, без мети збуту.

З огляду на наявність клопотання сторони захисту про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, на підставі ст. 49 КК України, яке підлягає невідкладному розгляду, апеляційний суд вважає за необхідне припинити апеляційний розгляд у зв`язку з наявністю підстав для закриття провадження, оскільки закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності через закінчення строків давності є обов`язком, а не правом суду.

Під час розгляду клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про його звільнення від кримінальної відповідальності на стадії апеляційного розгляду, у зв`язку із закінченням строків давності, встановлених п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, обвинувачений ОСОБА_7 надав свою згоду на закриття кримінального провадження щодо нього з цієї підстави, погодився та не заперечував, що вказана підстава для закриття кримінального провадження не є реабілітуючою.

Відповідно до вимог, передбачених ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує вирок і закриває кримінальне провадження.

Згідно з приписами, передбаченими п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Як прямо передбачено ч. 1 ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки, зокрема: три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що інкриміноване ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК України, є триваючим злочином (злочин, який полягає в тривалому утриманні забороненого стану, що почався з моменту незаконного придбання і триває доти, поки особа не буде позбавлена можливості зберігати наркотичний засіб) розпочатий наприкінці вересня 2018 року (придбання наркотичного засобу) та закінчений 02.02.2019 р. (вилучення наркотичного засобу правоохоронними органами).

Санкцією ч. 1 ст. 309 КПК України (в редакції станом на 02.02.2019 р.), передбачено покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, або позбавленням волі на той самий строк.

Санкцією ч. 1 ст. 309 КК України (в редакції станом на 18.06.2025 р.), передбачено покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або пробаційним наглядом на строк до п`яти років, або обмеженням волі на той самий строк.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 5 КК України, якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

В даному випадку, апеляційний суд, на підставі ч. 4 ст. 5 КК України, враховує санкцію кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України в редакції станом на 18.06.2025 р., за яким передбачено найсуворіше покарання у виді обмеженням волі на строк до 5 років.

Тобто, з дня вчинення інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення і до дня ухвалення вироку Ленінським районним судом м. Миколаєва від 28.02.2020 р., який ще не набрав законної сили, через його оскарження в апеляційному порядку, минули строки притягнення до кримінальної відповідальності, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку з чим ОСОБА_7 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, оскільки заявив клопотання про його звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, яке, відповідно до вимог ч. 4 ст. 286 КПК України, має бути розглянуто невідкладно.

Будь-яких обставин, які б свідчили про наявність підстав для зупинення перебігу строку давності, зокрема даних про вчинення ОСОБА_7 нового кримінального правопорушення чи вчинення умисних дій, направлених на ухилення від досудового розслідування або суду, апеляційним судом не встановлено.

Отже, клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про звільнення від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності та закриття, з цих підстав, кримінального провадження підлягає задоволенню, оскільки воно ґрунтується на вимогах закону та не суперечить даним, які наявні у матеріалах кримінального провадження № 0004312 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

У зв`язку з цим, апеляційна скарга заступника прокурора Інгульського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 2 Миколаївської області ОСОБА_6 підлягає задоволенню частково, як така що містила вимогу про скасування вироку суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу прокурора Інгульського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №2 Миколаївської області ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 лютого 2020 року відносно ОСОБА_7 скасувати.

Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0004312 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, закрити, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3