ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2025 року м. Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0000941 та № 0001460, за апеляційною скаргою заступника керівника Донецької обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської від 28 березня 2025 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Дружківка Донецької області, громадянина України, який має середню освіту, який не має зареєстрованого місця мешкання та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-26.04.2024 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 3000 (трьох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000,00 (п`ятдесят одна тисяча) гривень,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України, та призначено покарання за ч. 2 ст. 309 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі; за ч. 2 ст. 307 КК України у виді 6 (шести) років позбавлення волі з конфіскацією майна, належного на праві власності. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, за сукупністю злочинів визначено ОСОБА_8 покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі з конфіскацією майна належного на праві власності.

Вирішено питання про судові витрати, речові докази та арешт майна, -

в с т а н о в и л а :

вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської від 28 березня 2025 року ОСОБА_8 визнано винним в тому, що він 28.05.2024 приблизно о 17 годині 30 хвилин будучи особою, протягом року засудженою за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 309 КК України, знаходився за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , де у останнього виник злочинний умисел, спрямований на придбання психотропної речовини - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он) для особистого вживання без мети збуту. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 замовив через інтернет-канал «SMILE-SHOP» в мережі «Telegram», у невстановленої в ході досудового розслідування особи, психотропну речовину PVP, для особистого вживання без мети збуту.

Цього ж дня, 28.05.2024 приблизно о 20 годині 10 хвилин, ОСОБА_8 , прибув за вказаною йому у повідомленні в мессенджері «Telegram» адресою по координатах, розташованих у лісосмузі, яка прилягає до вул. Харківська в м. Краматорськ, Донецької області, де в землі біля одного з кущів, забрав у «закладці» психотропну речовину - PVP, яка містилася в поліетиленовому зіп-пакеті перемотаному ізоляційною стрічкою синього кольору, будучи особою, яка вживає психотропні речовини, за візуальними ознаками зрозумів, що вказана речовина кристалічного походження білого кольору дійсно є особливо небезпечною психотропною речовиною - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), обіг якої заборонено.

Після чого ОСОБА_8 , діючи умисно, всупереч вимоги Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 року, та Постанови Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 року № 770 «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів», з метою незаконного придбання та зберігання психотропної речовини, не переслідуючи мети збуту, знайдений ним ZIP-пакет з психотропною речовиною, обіг якої заборонено PVP, поклав до зовнішньої лівої кишені штанів, в які був одягнений, тим самим незаконно придбав та почав незаконно зберігати психотропну речовину PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он).

28.05.2024 року приблизно о 20:30 годині ОСОБА_8 вийшов з вищевказаної лісосмуги та почав пересуватись по вул. Харківській м. Краматорська, маючи при собі незаконно придбану особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVР (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он) та незаконно її зберігаючи, на підставі ст. ст. 31, 32 Закону України «Про Національну поліцію» був зупинений співробітниками поліції Краматорського РУП біля буд. №63 по вул. Харківській в м. Краматорську для проведення перевірки документів. В ході перевірки документів було встановлено, що ОСОБА_8 зберігає при собі психотропну речовину, після чого співробітниками поліції Краматорського РУП було викликано СОГ Краматорського РУП для проведення огляду та вилучення психотропної речовини.

В подальшому 28.05.2024 в період часу з 21 години 50 хвилин до 22 годин 09 хвилин, під час проведення огляду місця події, а саме ділянки місцевості за адресою: Донецька область, м. Краматорськ, вулиця Харківська біля будинку №63 у ОСОБА_8 було виявлено і вилучено у зовнішній лівій кишені штанів поліетиленовий ZIP-пакет перемотаний ізоляційною стрічкою синього кольору з речовиною кристалічного походження, що відповідно до висновку судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів № СЕ-19/113-24/3116-НЗПРАП від 04.06.2024 містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), маса якої складає 0,5913г, яку ОСОБА_8 , будучи особою, протягом року засудженою за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 309 КК України, умисно незаконно всупереч вимогам Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини та прекурсори» від 15.02.1995, Порядку провадження діяльності, пов`язаної з обігом наркотичних засобів, психотропних речовини і прекурсорів та контролю за їх обігом, затвердженого постановою КМУ № 770 від 06.05.2000 придбав та незаконно зберігав для особистого вживання без мети збуту.

Окрім того, 03.10.2024 року о 11 годині 59 хвилин, перебуваючи в салоні транспортного засобу Dacia Logan д.н.з. НОМЕР_1 на ділянці місцевості яка розташована біля приміщення магазину «Лавка», який розташований за адресою м. Краматорськ, вул. Михайла Петренка (попередня назва вулиця Героїв Союзу) буд. 77 реалізував за грошові кошти в сумі 1200 гривень, тобто незаконно, умисно збув покупцеві оперативної закупки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка діяла під контролем правоохоронних органів кристалічну речовину масою 0,5002 г, яка містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), маса PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-ону) становить 0,4081 г.

Крім того, ОСОБА_8 будучи особою яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст. 309 КК України, завідомо знаючи, що операції з наркотичними засобами та психотропними речовинами є незаконними, зберігаючи при собі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), рухаючись за кермом транспортного засобу Dacia Logan д.н.з. НОМЕР_1 , тобто здійснюючи перевезення психотропної речовини, реалізуючи свій злочинний умисел, посягаючи на встановлені законодавством України суспільні відносини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, суспільні відносини, що охороняють здоров`я населення України, в порушення вимог ст. ст.7,12,17,25 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 № 60/95-ВР, Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, та зловживанню ними» від 15.02.1995, № 62/95-ВР, наказу Міністерства охорони здоров`я України № 188 від 01.08.2000, постанови Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000 з наступними змінами та доповненнями до наведених нормативних актів, переслідуючи корисливі мотиви, 29.10.2024 року о 13 годині 17 хвилин, перебуваючи в салоні транспортного засобу Dacia Logan д.н.з. НОМЕР_1 на ділянці місцевості, яка розташована біля приміщення магазину «Лавка» який розташовано за адресою м. Краматорськ, вул. Михайла Петренка (попередня назва вулиця Героїв Союзу) буд. 77 реалізував за грошові кошти в сумі 1200 гривень, тобто незаконно, умисно, повторно збув покупцеві оперативної закупки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка діяла під контролем правоохоронних органів кристалічну речовину масою 0,3267 г. яка містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), маса PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-ону) становить 0,2645 г.

На вказане рішення місцевого суду заступник прокурора Донецької обласної прокуратури ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та вирішення долі речових доказів (грошових коштів), через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Ухвалити новий вирок, яким призначити покарання за ч.2 ст.309 КК України у виді 1 року позбавлення волі, за ч. 2 ст. 307 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, остаточно призначити 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю.

На підставі ч. 1 ст. 71, ч. 3 ст. 72 КК України шляхом повного приєднання до призначеного за цим вироком покарання невідбутого за попереднім вироком та остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю, та штрафу у розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 гривень, який виконувати самостійно.

Грошові кошти 2 банкноти номіналом 500 гривень кожна серії ЗБ 2243863 і ЄВ 4231239 та 1 банкноту номіналом 200 гривень серії ЄГ 7152871 повернути власнику Головному управлінню НП в Донецькій області.

На обґрунтування своїх вимог вказує, що ОСОБА_8 засуджено вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26.04.2024 року до покарання у виді штрафу, яке ОСОБА_8 на момент ухвалення оскаржуваного вироку, не сплатив. По даному кримінальному провадженню ОСОБА_8 вчинив кримінальні правопорушення 28.05.2024 року, 03.10.2024 року та 29.10.2024 року, після ухвалення попереднього вироку. Отже, суд мав визначити остаточне покарання ОСОБА_11 із застосуванням ст. 71 КК України, яке мало бути більшим від покарання за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком, та ухвали самостійне виконання відповідно до вимог ст. 72 КК України. Вказані вимоги судом першої інстанції не виконані, що привело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Наголошує, що під час ухвалення вироку, судом першої інстанції неправильно вирішено питання щодо долі речових доказів, а саме грошових банкнот, оскільки вказані кошти виділені зі спеціального фонду Державної казначейської служби України, які в подальшому використані для проведення оперативної закупівлі. Отже, вказані грошові кошти, в сумі 1200 гривень підлягають поверненню власнику, тобто Головному управлінню НП в Донецькій області.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу заступника керівника Донецької обласної прокуратури ОСОБА_9 , захисника адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , який частково заперечував щодо апеляційної скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_8 , який підтримав думку свого захисника, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні матеріали кримінального провадження, суд апеляційної інстанції дійшов до таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаним вимогам вирок суду першої інстанції відповідає не в повній мірі.

Правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 та доведеність його вини у вчинені кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України, в апеляційній скарзі прокурора не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.

Так, апеляційним судом встановлено, що місцевий суд призначаючи покарання ОСОБА_8 , врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який раніше судимий, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, задовільну характеристику за місцем мешкання. Крім того, обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав щиросердне каяття, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

На думку колегії суддів, рішення суду першої інстанції щодо призначення основного виду покарання ОСОБА_8 , є справедливим та достатнім для досягнення мети покарання, таким, що відповідає принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Крім того, призначене основне покарання за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України, учасниками кримінального провадження не оскаржується.

Разом з цим, доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягає застосуванню -ст.71 КК України, є обґрунтованими.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 засуджений вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26.04.2024 року за ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 3000 (трьох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000,00 (п`ятдесят одна тисяча) гривень.

Кримінальні правопорушення за оскаржуваним вироком ОСОБА_8 вчинені 28.05.2024 року за правовою кваліфікацією ч. 2 ст. 309 КК України, 03.10.2024 року та 29.10.2024 року за правовою кваліфікацією ч. 2 ст. 307 КК України.

Тобто вказані кримінальні правопорушення ОСОБА_12 скоєні після ухвалення попереднього вирку від 26.04.2024 року. При цьому, матеріали кримінального провадження не містять відомостей щодо повної або часткової сплати штрафу, призначеного за попереднім вироком.

Відповідно до ст. 71 КК України та п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, то суд на підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Суд першої інстанції вищенаведених вимог закону України не врахував, у зв`язку з чим безпідставно не застосовував положення ст. 71 КК України, що призвело до невідповідності призначеного остаточного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

У зв`язку з незастосуванням судом першої інстанції вимог закону, який підлягав застосуванню, оскаржений вирок в частині призначення остаточного покарання підлягає скасуванню.

Водночас колегія суддів враховує, що відповідно до ч. 3 ст. 72 КК основне покарання у виді штрафу при призначенні його за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає і виконується самостійно. Тобто, суд визначає остаточне покарання у виді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання за новим вироком, ухваливши рішення про їх самостійне виконання.

Вказана правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 17.08.2021 року (справа № 185/10985/19) та постанові Обєднаної палати Верховного Суду від 06.12.2021 року у справі N 243/7758/20 (провадження № 51-113кмо21).

Оскільки, застосування положень ст. 71 КК України тягне за собою необхідність застосування більш суворого покарання, то відповідно до вимог ст. 420 КПК України скасовуючи оскаржений вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання, апеляційний суд вважає за необхідне в цій частині ухвали свій вирок.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_8 покарання скасувати на підставі п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 409, п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, незастосування судом закону, який підлягає застосуванню, як наслідок невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і відповідно до вимог, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 остаточне покарання із застосуванням положень ст. 71 КК України.

Крім того, колегія суддів вважає слушними апеляційні вимоги прокурора, які стосуються вирішення питання про речові докази у даному провадженні, зокрема щодо грошових коштів - три банкноти загальною сумою 1200 гривень, а саме дві банкноти номіналом по 500 гривень кожна, серія та номер ЄВ 4231239, 3Б 2243863, одна банкнота номіналом 200 гривень, серія та номер ЄГ7152871, які судом ухвалено залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Так, як вбачається з платіжної інструкції №4597 від 04.09.2024 року, Державною казначейською службою України з рахунку ГУНП в Донецькій області, з коштів спеціального фонду, видано 2400 гривень у кримінальному провадженні №0001460, які у подальшому використано для проведення оперативної закупівлі.

Відповідно до ст. 98 ч. 1 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або тримані юридичною особою внаслідок кримінального правопорушення.

Згідно ст. 100 п. 9 КПК України питання долі речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому, відповідно до припису ч. 9 п. 5 цієї статті гроші, цінності та інше майно, що були предметом кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю), а якщо його не встановлено - переходять у власність держави в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Отже, визнані речовими доказами - грошові кошти в сумі 1200 грн., відповідно до ст. 100 КПК України, підлягали поверненню за належністю ГУНП в Донецькій області, проте судом першої інстанції під час ухваленні вироку помилково ухвалено про залишення вказаних коштів в матеріалах кримінального провадження.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу прокурора, в цій частині слід задовольнити частково, а вирок суду змінити в частині вирішення долі речових доказів, зокрема грошових коштів, які видавались цільовим призначенням для здійснення закупівлі.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 409, 414, 420, 424, 532, ч. 15 ст. 615 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу заступника керівника Донецької обласної прокуратури ОСОБА_9 , задовольнити.

Вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської від 28 березня 2025 року щодо ОСОБА_8 , - скасувати в частині призначення покарання.

Вважати ОСОБА_8 засудженим:

- за ч. 2 ст. 309 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

- за ч. 2 ст. 307 КК України у виді 6 (шести) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, за сукупністю кримінальних правопорушень визначити ОСОБА_8 покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 72 КК України, до призначеного покарання за цим вироком повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26.04.2024 року та остаточно за сукупністю вироків призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років з конфіскацією всього належного йому майна та штрафу в розмірі 3000 (трьох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000,00 (п`ятдесят одна тисяча) гривень, який виконувати самостійно.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 , обчислювати з 26 червня 2025 року.

Зарахувати ОСОБА_8 , у строк відбуття покарання за правилами ст. 72 КК України строк його попереднього ув`язнення в період з 29 жовтня 2024 року по 26 червня 2025 року, тобто з моменту затримання, згідно протоколу затримання та до ухвалення вироку апеляційним судом.

Вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської від 28 березня 2025 року щодо ОСОБА_8 , - змінити в частині вирішення питання щодо речових доказів, грошових коштів.

Речові докази по кримінальному провадженню № 0000941 та № 0001460: три банкноти загальною сумою 1200 гривень, а саме дві банкноти номіналом по 500 гривень кожна, серія та номер ЄВ 4231239, 3Б 2243863, одна банкнота номіналом 200 гривень, серія та номер ЄГ7152871 повернути законному володільцю ГУНП в Донецькій області.

В решті вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської від 28 березня 2025 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, і може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: