ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/7552/24 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/1125/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст. 405 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілого - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 лютого 2025 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 405 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001673 від 26.03.2024, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 лютого 2025 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стільсько Миколаївського району Львівської області, громадянина України, з вищою освітою, розлучений, має на утриманні малолітню дитину 2011 року, який проходить службу за призовом під час мобілізації на посаді кулеметника стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , має звання «солдат», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , який в силу статті 89 раніше судимим не був, визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 405 КК України та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Згідно вироку, ОСОБА_8 визнано винним у тому, що 09.03.2024, орієнтовно о 13 год. 30 хв., між підлеглим- кулеметником стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти солдатом ОСОБА_8 , та його начальником заступником командира стрілецької роти з морально-психологічного забезпечення молодшим лейтенантом ОСОБА_7 , біля розташування командно-спостережного пункту стрілецької роти, виник словесний конфлікт, а саме з приводу раніше оголошеного дисціплінарного стягнення у вигляді усного зауваження за порушення розкладу дня, зробленого солдату ОСОБА_8 молодшим лейтенантом ОСОБА_7 .

При цьому, солдат ОСОБА_8 , достав з кишені ручну осколкову гранату Ф-1, витягнув чеку тим самим привевши її до бойового застосування, та погрожував утримувавши гранату в руці на важелі запобіжника, будучи вкрай невдоволений розвитком подій та словами заступника командира стрілецької роти з морально-психологічного забезпечення молодшим лейтенантом ОСОБА_7 та у порушення норм Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та інших керівних нормативно - правових актів, виказував свої словесні претензії у зв`язку з виконанням молодшим лейтенантом ОСОБА_7 обов?язків з військової служби, а саме, з приводу раніше оголошеного дисціплінарного стягнення у вигляді усного зауваження за порушення розкладу дня.

Солдат ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, зняв з запобіжника ручну осколкову гранату Ф-1, та продемонстрував її молодшому лейтенанту ОСОБА_7 , який перебував, на відстані орієнтовно 1 (один) метр від нього, без зброї та засобів індивідуального захисту.

Вищевказані дії солдата ОСОБА_8 супроводжувались словесними погрозами, вираженими у нецензурній лексиці, щодо вбивства молодшого лейтенанта ОСОБА_7 .

ОСОБА_7 побачивши в руках ОСОБА_8 ручну осколкову гранату Ф-1 приведену до бою, шляхом вилучення з неї запобіжної чеки, відчув реальну загрозу своєму життю та здоров?ю, що його об?єктивно налякало та миттєво наказав своєму підлеглому солдату ОСОБА_8 , вийти з приміщення командно-спостережного пункту роти на вулицю, та повернути запобіжну чеку на місце, тим самим привевши ручну осколкову гранату до стану її безпечного зберігання.

Після чого солдат ОСОБА_8 та молодший лейтенант ОСОБА_7 вийшли на вулицю, де ОСОБА_8 продовжував погрожувати застосуванням ручної осколкової гранати Ф-1, та вбивством молодшому лейтенанту ОСОБА_7 .

Конфлікт, який тривав не менше 5 хвилин, завершився тим що молодший лейтенант ОСОБА_7 вмовив солдата ОСОБА_8 заспокоїтись, повернути запобіжну чеку на місце, та згодом вилучив в нього ручну осколкову гранату Ф-1.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 4 статті 405 КК України, тобто погроза вбивством начальникові, у зв?язку з виконанням ним обов?язків з військової служби, із застосуванням зброї, вчинене в умовах воєнного стану.

Не погодившись із зазначеним вироком, захисником обвинуваченого ОСОБА_8 адвокатом ОСОБА_9 подана апеляційна скарга, в якій він просить вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 лютого 2025 року змінити, відповідно до статті 66 КК України, визнати пом`якшуючою обставиною вини ОСОБА_8 його щире каяття.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину, не оспорював фактичних обставин справи та пояснив обставини так, як вони викладені в обвинувальному акті, при цьому розкаюється у вчиненому злочині, усвідомлює, що вчинив неправильно, шкодує про це, бажає продовжувати виконувати військовий обов`язок та готовий понести заслужене покарання, однак, на думку захисника, судом першої інстанції не враховано зазначені обставини та вказано у вироку про те, що обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого не встановлено.

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно не визнав щире каяття обвинуваченого, як пом`якшуючу обставину, та жодним чином не мотивував таке рішення.

Захисник ОСОБА_9 будучи належним чином повідомленим про дату та час судового розгляду, в судове засідання не прибув, надав суду апеляційної інстанції заяву про розгляд поданої ним апеляційної скарги за його відсутності.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_8 не заперечував проти розгляду апеляційної скарги без участі захисника, колегія суддів вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд у його відсутність.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу, та просив її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, потерпілого, який вважав, що обвинувачений повинен понести покарання за скоєний злочин, дослідивши матеріали судового провадження, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Дії обвинуваченого кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких, відповідно до вимог частини 3 статті 349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі частини 2 статті 394, частини 1 статті 404 КПК України, не перевіряє.

Згідно вимог статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Враховуючи, що встановлені судом першої інстанції обставини вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, його кваліфікація за частиною 5 статті 405 КК України та призначений вид та міра покарання ніким з учасників судового розгляду не оскаржується, суд апеляційної інстанції перевіряє оскаржуваний вирок лише в межах апеляційних доводів захисника щодо визнання щирого каяття - обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 , які на думку колегії суддів є безпідставними, з огляду на наступне.

Згідно з усталеної практики Великої Палати Верховного суду, а саме висновків суду касаційної інстанції, які містяться у численних рішеннях від 27.11.2019 року № 629/847/15-к; №759/7784/15-к від 22.03.2018року; № 756/4830/17-к від 09.10.2018 року, №343/1858/22 від 21.12.2023 року, 506/176/21 від 10.07.2024 року, щире каяття - це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування завданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, відверту негативну оцінку своєї злочинної поведінки, визнання тих обставин, які ставляться в провину, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, органом досудового розслідування, відповідно до статті 66 КК України, обставини які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 не встановлені.

В суді першої інстанції, обвинувачений хоча і визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, однак перед потерпілим не вибачився та не виявив бажання виправити наслідки вчиненого.

Під час апеляційного розгляду, обвинувачений заначив, що визнає вину у скоєному, шкодує про скоєно, та вважав, що навіть якщо він вибачиться перед потерпілим ОСОБА_7 , останній його не пробачить.

Враховуючи, що сам факт визнання вини не свідчить про щире каяття, відповідно до зазначеної правової природи такої обставини, а така процесуальна поведінка є обов`язком обвинуваченого, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відсутні правові підстави для зміни оскаржуваного вироку, шляхом врахування обставиною що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 його щире каяття.

У зв`язку із наведеним, колегія суддів вважає за необхідне, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 лютого 2025 року без змін.

Керуючись статтями 404, 405, 407 КПК України,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 лютого 2025 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: