Номер провадження 1-кп/754/656/25
Справа№754/2816/25
Вирок

Іменем України

20 серпня 2025 року

м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження №0002605 від 15.10.2024 року стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, із загальною середньою освітою, без постійного місця реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 22.12.2015 року Деснянським районним судом м. Києва за ч.1 ст. 121 КК України до покарання у вигляді 6 років позбавлення волі, звільнився з місць позбавлення волі 07.03.2019 року по відбуттю строку покарання;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України,

за участю сторони обвинувачення: прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілої: ОСОБА_6 ;

сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

І. ФОРМУЛЮВАННЯ ОБВИНУВАЧЕННЯ, ВИЗНАНОГО СУДОМ ДОВЕДЕНИМ (місце, час, спосіб вчинення та наслідки кримінальних правопорушень, форма вини і мотиви кримінальних правопорушень)

ОСОБА_3 15.10.2024 приблизно о 18 годині 30 хвилин, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, вступив у конфлікт із співмешканкою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якою проживають разом та пов`язані спільним побутом, у ході розвитку якого у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .

Так, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, утримуючи у руці предмет, якому притаманні колюче-ріжучі властивості, по типу клинка ножа (кухонний ніж), наніс вказаним предметом один удар в область грудної клітини потерпілої ОСОБА_6 , чим спричинив потерпілій тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки: рана на лівій заднє-боковій поверхні грудної клітки в проекції 4 міжребер`я, від якої відходить рановий канал направлений, який проникає в плевральну порожнину пересікаючи 4 ребро з наскрізним пораненням верхньої долі лівої легені, явищами гемопневмотораксу, яке відноситься до ТЯЖКОГО тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя.

ІІ. СТАТТІ (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Вищевказані протиправні дії ОСОБА_3 кваліфікуються судом за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

ІІІ. ПОЗИЦІЇ УЧАСНИКІВ КРИМІНАЛЬНОГО ПРОВАДЖЕННЯ

Доводи сторони обвинувачення

Загальна правова позиція сторони обвинувачення відображена в обвинувальному акті, що був складений 21 лютого 2025 року слідчим СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_8 та затверджений 21 лютого 2025 року прокурором Деснянської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_4 .

В судових дебатах прокурор вважав, що ним надано та судом досліджено достатньо доказів для встановлення відповідності викладених у обвинувальному акті обставин кримінального правопорушення, як зважаючи на окремі докази, так і в їх сукупності, а тому просив суд визнати ОСОБА_3 винуватим у пред`явленому обвинуваченні та остаточно призначити йому покарання у вигляді 6 років позбавлення волі.

Доводи сторони захисту

Захисник ОСОБА_7 зауважила, що не погоджується з інкримінованим її підзахисному правопорушенням та вважає, що достатніх належних та допустимих доказів на підтвердження інкримінованих діянь сторона обвинувачення до суду не надала. Захисник вважає, що дії її підзахисного необхідно кваліфікувати за ст. 128 КК України, як необережне тяжке тілесне ушкодження.

Так, на думку захисника, у справі відсутні прямі докази, які б вказували на вину її підзахисного в умисному завданні потерпілій тяжких тілесних ушкоджень. Вказувала, що показання потерпілої не можуть братися до уваги, оскільки вона перебувала у стані сп`яніння та чітко не пам`ятає обставин події. У момент події жодних свідків на кухні не було, а тому показання свідка ОСОБА_9 також жодним чином не підтверджують пред`явлене обвинувачення, оскільки вона не бачила механізму спричинення ушкоджень потерпілій.

ІV. ПОКАЗАННЯ ОБВИНУВАЧЕНОГО

Обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не визнав. Стверджував, що подія сталася випадково і є нещасним випадком.

Пояснив суду, що 15.10.2025, приблизно о 14 годині 00 хвилин, вони разом з потерпілою ОСОБА_6 повернулися додому від знайомого, який мешкає в їхньому будинку, де спільно вживали алкогольні напої (горілку) та відпочивали.

Повернувшись додому, потерпіла пішла спати, а він перебував у кімнаті. Потім, приблизно о 16:30 годині він пішов на кухню, щоб приготувати щось поїсти. Узяв ніж, щоб нарізати хліб, однак не зміг цього зробити, бо мав травмовану руку. Далі на кухню зайшла потерпіла ОСОБА_6 , яка запропонувала допомогти. Узяла ніж, відрізала три шматочки хліба. Далі, ймовірно (але обвинувачений не впевнений), переклала ніж у свою ліву руку. Тим часом, обвинувачений хотів дістати сардельки, щоб приготувати з них бутерброди, однак, не знайшов їх у каструлі, так як ОСОБА_6 ще зранку віддала їх собаці. Обвинувачений (дослівно) «псіханув» та згріб усе правою рукою з кухонного столу на підлогу, тримаючи при цьому потерпілу лівою рукою за талію. Потім ОСОБА_3 нахилився, узяв шматок хліба та викинув його у вікно, узяв кухонну дощечку та піднявшись виявив, що у животі потерпілої ОСОБА_6 стирчить ніж. Отже, на переконання ОСОБА_3 , потерпіла сама собі випадково завдала поранення ножем, який тримала у руці. Обвинувачений дістав ніж з тіла потерпілої та поклав її на підлогу. Потім покликав ОСОБА_9 - матір потерпілої, та наказав викликати швидку допомогу. Після цього, обвинувачений узяв потерпілу на руки та відніс до кімнати, де поклав на ліжко та затиснув рану, щоб зупинити кров, де й перебував до приїзду медиків та працівників поліції.

V. ДОКАЗИ НА ПІДТВЕРДЖЕННЯ ОБСТАВИН, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ

Відповідно до положень ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Тобто, докази - це єдність фактичних даних (даних про факти) та їх процесуальних джерел.

Фактичні дані - це не факти об`єктивної дійсності, а відомості про них, що утворюють зміст доказів, за допомогою яких встановлюються факти і обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 28 березня 2019 року у справі №154/3213/16).

У той час, як процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч.2 ст.84 КПК України).

В цій справі з`ясовано, що фактичні обставини цього кримінального провадження є дійсними з огляду на сукупність таких доказів з числа регламентованих ст.84 КПК України, як-то:

1. ПОКАЗАННЯ

Відповідно до ч.1 ст.95 КПК України показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

В цій справі, особи, вказані в ч.1 ст.95 КПК України, щодо обставин кримінального провадження навели такі відомості, як-то:

1.1.Показання потерпілої

Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 повідомила, що проживає разом з ОСОБА_3 приблизно 5-6 років. Проживали утрьох, разом із її мамою, за адресою: АДРЕСА_1 .

Увечері 15.10.2024 вони разом з обвинуваченим повернулись додому від спільного товариша, де разом відпочивали, у т.ч. вживали алкогольні напої (горілку), кількість випитого не пам`ятає. Вдома була мама потерпілої - ОСОБА_9 , яка знаходилась у своїй кімнаті. Прийшовши додому, почали сваритися з обвинуваченим, через що - вже не пам`ятає. Повідомила, що сварились вони часто, здебільшого перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, іноді ОСОБА_3 застосовував до потерпілої фізичну силу - бив її (здебільшого по обличчю), а також погрожував розправою. Ножем ніколи не погрожував.

Після сварки вони розійшлися по кімнатам. Обвинувачений пішов на кухню, потерпіла прибрала сміття в коридорі і зайшла на кухню, щоб його викинути. У цей час ОСОБА_3 стояв біля плити і щось нарізав ножем. Більше нікого на кухні не було. Потерпіла повернулась до сміттєвого відра, щоб викинути сміття, далі нічого не пам`ятає - прийшла до тями у лікарні в палаті інтенсивної терапії (реанімації), де лікар повідомив їй, що у неї ножове поранення. Заяву про кримінальне правопорушення працівники поліції відбирали у потерпілої в лікарні.

ОСОБА_6 також повідомила, що обвинувачений жодного разу не попросив у неї вибачення, а також не відшкодував витрати на лікування.

1.2.Показання свідків сторони обвинувачення

Будучи допитаними у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст.352 КПК України та попередженими про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідки вказали наступне:

- свідок ОСОБА_9 повідомила суду, що є мамою потерпілої ОСОБА_6 . Разом з ними у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , проживав також ОСОБА_3 . Відносини з обвинуваченим у свідка були погані, тому що він не працював, бив доньку, пив, а іноді бив і свідка ОСОБА_9 . Сама свідок раніше зловживала алкогольними напоями, проте зараз не п`є.

15.10.2024 свідок була твереза і перебувала вдома у своїй кімнаті. Під вечір додому повернулась її донька та ОСОБА_3 . Свідок була у своїй кімнаті і не виходила, але чула, як обвинувачений почав скандалити, бити на кухні посуд. Конфлікт тривав приблизно 5 хвилин.

Потім свідок ОСОБА_9 почула крик дочки, забігши на кухню, свідок побачила, що потерпіла ОСОБА_6 лежить на спині на підлозі, а над нею, схилившись, сидів ОСОБА_3 , який наказав свідкові викликати швидку медичну допомогу і поліцію, бо він «підрізав ОСОБА_6».

Ніж свідок побачила згодом - він лежав на столі.

Викликавши швидку, свідок вийшла на вулицю, щоб зустріти лікарів і провести їх до квартири. Коли повернулась до квартири, потерпіла вже лежала на ліжку у кімнаті, була без свідомості, обвинувачений знаходився поруч з потерпілою, на думку свідка - це саме він відніс ОСОБА_6 до кімнати і поклав на ліжко.

2. ДОКУМЕНТИ, ВИСНОВКИ ЕКСПЕРТІВ

Згідно зі ст.99 КПК України документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

До документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть належати: 1) матеріали фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі комп`ютерні дані); 2) матеріали, отримані внаслідок здійснення під час кримінального провадження заходів, передбачених чинними міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України; 3) складені в порядку, передбаченому цим Кодексом, протоколи процесуальних дій та додатки до них, а також носії інформації, на яких за допомогою технічних засобів зафіксовано процесуальні дії . Матеріали, в яких зафіксовано фактичні дані про протиправні діяння окремих осіб та груп осіб, зібрані оперативними підрозділами з дотриманням вимог Закону України "Про оперативно-розшукову діяльність", за умови відповідності вимогам цієї статті, є документами та можуть використовуватися в кримінальному провадженні як докази.

Відповідно до ст. 101 КПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.

Висновок експерта не є обов`язковим для особи або органу, яка здійснює провадження, але незгода з висновком експерта повинна бути вмотивована у відповідних постанові, ухвалі, вироку.

В ході судового розгляду даного кримінального провадження судом досліджено наступні документи, у розумінні ст.99 КПК України, та висновки експерта, у розумінні ст. 101 КПК України, а саме:

Рапорт чергового про отримання 15 жовтня 2024 року о 19 год. 37 хв. повідомлення зі служби 102 про те, що за адресою: АДРЕСА_1 , о 18:20 співмешканець наніс ножове поранення у груди ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , заявник - лікар бригади № НОМЕР_1 ОСОБА_15 (Т.1 а.с. 93,94).

Довідка КНП «КМКЛ ШМД» від 15.10.2024, видана ОСОБА_6 про те, що вона перебуває у даному закладі з діагнозом проникаюче колото різане поранення грудної клітки зліва з пересіченням ребра, наскрізне поранення верхньої долі лівої легені, лівобічний гемопневмоторакс (Т.1 а.с. 95).

Протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або іншу подію від 16.10.2024, відповідно до якого слідчий СВ Деснянського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_8 прийняв усну заяву від ОСОБА_6 про те, що 15.10.2024, близько 18 години за адресою проживання: АДРЕСА_1 , цивільний чоловік потерпілої - ОСОБА_3 наніс їй тілесні ушкодження (Т.1 а.с. 96,97).

Заява ОСОБА_9 від 15.10.2024 про надання добровільної згоди на огляд місця події у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 (Т.1 а.с.102).

Протокол огляду від 15.10.2024 місця події у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , проведеного слідчим СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_10 у присутності двох понятих та за участю ОСОБА_9 , диск з відеозаписом огляду та ілюстративну таблицю до протоколу огляду місця події. Відповідно до протоколу на момент огляду вхідні двері до квартири відчинені. У квартирі ліворуч - ванна кімната, де стоїть пральна машина, на якій виявлено жіночу майку рожевого кольору зі слідами темно-червоної речовини, ззовні схожої на кров, яку вилучено та поміщено до паперового конверту.

У приміщенні кухні виявлено сліди боротьби (розбита банка, розкидані пляшки з-під горілки). На підлозі - килим, з якого на стерильний ватний аплікатор знято змив речовини темно-бурого кольору, ззовні схожої на кров, який поміщено до паперового конверту. На кухонному столі, ближче до газової плити, лежить ніж довжиною 31 см з коричневою рукояткою, лезо 19 см, на якому містяться нашарування речовини червоного кольору, який вилучено і поміщено до картонної коробки, яку обмотано клейкою стрічкою та биркою з пояснювальними написами та підписами учасників.

У кімнаті спальні № 2, що розташована праворуч від входу до квартири, на стіні, що розташована прямо від входу, над ліжком виявлено пляму червоного кольору неправильної форми, з якої на стерильний аплікатор зроблено змив, який поміщено до паперового конверту. З ліжка здійснено зріз фрагменту з речовиною бурого кольору з ковдри, який поміщено до паперового конверту (Т.1 а.с. 103-113).

Протокол проведення слідчого експерименту від 05.12.2024 та флеш носій з відеозаписом слідчого експерименту, відповідно до якого слідчий СВ Деснянського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_8 за участю підозрюваного ОСОБА_3 та захисника ОСОБА_11 у присутності двох понятих провів слідчий експеримент у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , з метою перевірки і уточнення відомостей щодо нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 .

Слідчим експериментом встановлено, що ОСОБА_3 розповів, що 15.10.2024 перебував у зазначеній квартирі, на кухні різав хліб правою рукою, через те, що рука травмована він не міг порізати хліб та тримати ніж. Через це до нього ззаду підійшла потерпіла впритул. ОСОБА_3 кинув ніж на стіл і, тримаючи потерпілу лівою рукою за талію, правою - різким рухом все, що знаходилось на столі, скинув на землю. Потім нахилився, щоб підняти дощечку, а коли піднявся, побачив, що у тілі ОСОБА_6 стирчить ніж. На думку ОСОБА_3 , через його різкий рух рукою ніж впав зі столу та встряв у живіт потерпілої, також ОСОБА_3 повідомив, що відчув, як ніж пройшов назовні та порізав йому ліву руку. Далі, за допомогою статиста, ОСОБА_3 продемонстрував сказане (Т.1 а.с. 123-129).

Протокол огляду від 16.10.2024 з ілюстративною таблицею, проведеного слідчим Деснянського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_13 за участю спеціаліста та власника приміщення, об`єктом огляду є приміщення гардеробу, яке розташоване на першому поверсі КНП «КМКЛ ШМД», за адресою: м. Київ, вул. Братиславська, 3, де на кушетці зеленого кольору виявлено жіночі колготи чорного кольору, шкарпетки чорно-білого кольору та жіноча спідня білизна рожевого кольору, які належать ОСОБА_6 . Під час огляду нічого не вилучалось (Т.1 а.с. 131-136).

Протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 16.10.2024 з ілюстративною таблицею, складений слідчим СВ Деснянського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_8 , відповідно до якого ОСОБА_3 о 21 годині 30 хвилин 15.10.2024 у присутності захисника ОСОБА_11 та двох понятих було затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за адресою: м. Київ, вул. Р.Рейгана, 9-Б. Під час затримання проведено обшук затриманого та вилучено: штани темного кольору, кофту темного кольору, на яких є нашарування речовини бурого кольору, які поміщено до паперового пакету з підписами учасників; мобільний телефон та картківницю, які поміщено до паперового пакету з підписами учасників (Т.1 а.с. 147-153).

Акт огляду особи, з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння від 16.10.2024 та роздруківка з приладу Drager ARJL-0314, згідно з яким у ОСОБА_3 виявлено ознаки алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, нечітка мова), проведено огляд за допомогою приладу газоаналізатора Drager ARJL-0314, результат огляду - 1,38 проміле (Т.1 а.с. 154,155).

Картка виклику швидкої медичної допомоги від 15.10.2024 № ЕЗ та диск з аудіофайлом, що містить інформацію про виклик, відповідно до якої 15.10.2024 о 18 годині 30 хвилин було здійснено виклик швидкої медичної допомоги ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , привід виклику: травма кримінальна Т.1 а.с. 166-168).

Протокол огляду предмета від 18.02.2025, здійсненого слідчим СВ Деснянського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_8 , відповідно до якого предметом огляду є оптичний носій CD-R диск, на якому міститься файл з аудіозаписом інформації про виклик ОСОБА_9 бригади швидкої медичної допомоги по спецлінії «103». Зазначену інформацію методом стенографії зафіксовано у протоколі (Т.1 а.с. 169,170).

Висновок експерта від 18.12.2024 № 081-515-2024 та таблиця результатів виявлення групових факторів системи АВО в слідах на предметах дослідження за проведеною експертизою джемпера та джинсових брюк, вилучених під час затримання ОСОБА_3 , відповідно до якої на наданих на дослідження джемпері (об.№№1-8) та джинсових брюках (об.№№9-12) виявлена кров людини. При визначенні групової належності крові в об. №№1-12 виявлений антиген В, окрім того, в об. №№7,9,10 виявлений ізогемаглютинін анти-А, що не виключає можливості походження цієї крові від ОСОБА_6 . В об.№13 на джинсових брюках кров методом висхідної тонкошарової хроматографії не виявлена (Т.1 а.с. 172-176).

Висновок експерта від 02.01.2025 № 091-345-2024 та таблиця встановлення групової належності слідів крові на клинку кухонного ножа по системі АВО за проведеною експертизою кухонного ножа, відповідно до якої при судово-цитологічному дослідженні кухонного ножа на клинку (об.1) виявлена кров особи жіночої генетичної статі, при визначенні групової належності якої виявлений антиген В та додатково ізогемаглютинін анти-А ізосерологічної системи АВО, що не виключає можливості походження цієї крові від ОСОБА_6 . Клітини з ядрами в об.1 не знайдені. На рукоятці (об.2) даного ножа кров та клітини з ядрами не знайдені (Т.1 а.с. 177-181).

Висновок експерта від 02.01.2025 № 091-343-2024 за проведеною експертизою піднігтьового вмісту рук підозрюваного ОСОБА_3 , відповідно до якої при судово-цитологічному дослідженні піднігтьового вмісту правої (об.1) та лівої (об.2) рук підозрюваного ОСОБА_3 кров та клітини з ядрами не знайдені (Т.1 а.с. 182-184).

Висновок експерта від 13.12.2024 № 081-516-2024 та таблиця результатів виявлення групових факторів системи АВО в слідах на предметах дослідження за проведеною експертизою змивів з підлоги кухні та стіни в кімнаті № 2, вилучених під час огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до якої в наданих на дослідження двох змивах з підлоги кухні (об.№1) та зі стіни в кімнаті № 2 (об.№2) виявлена кров людини. При визначенні групової належності крові в об. №№1,2 виявлений антиген В, що не виключає можливості походження цієї крові від ОСОБА_6 (Т.1 а.с. 185-188).

Висновок експерта від 02.01.2025 № 091-344-2024 та таблиця виявлених антигенів А і В в слідах крові в змиві з правої руки підозрюваного ОСОБА_3 по системі АВО, за проведеною експертизою змивів з рук підозрюваного ОСОБА_3 , відповідно до якої при судово-цитологічному дослідженні змивів з правої (об.1) та лівої (об.2) рук підозрюваного ОСОБА_3 в об.1 виявлена кров людини, статева належність якої на визначена через відсутність ядер лейкоцитів. При визначенні групової належності крові в об.1 виявлений антиген В ізосерологічної системи АВО, що не виключає можливості походження цієї крові від ОСОБА_6 . Кров в об.2 та клітини з ядрами в об.1,2 не знайдені (Т.1 а.с. 189-193).

Висновок експерта від 03.01.2025 № 042-1991-2024 за проведеною експертизою з метою встановлення ступеня тяжкості, давності, механізму утворення та локалізації ушкоджень потерпілої ОСОБА_6 (Т.1 а.с.194-199), відповідно до підсумків якої:

дані наданої медичної документації на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідчать про те, що під час звернення за медичною допомогою 15.102024 о 18:30, у неї мало місце тілесне ушкодження:

а) проникаюче колото-різане поранення грудної клітки: рана на лівій заднє-боковій поверхні грудної клітки (по задній аксілярній лінії) в проекції в проекції 4 міжреберія, від якої відходить рановий канал, направлений ззовні-досередини, ззаду-наперед, зліва-направо, зверху-вниз, проникає в плевральну порожнину пересікаючи 4 ребро з наскрізним пораненням верхньої долі лівої легені, явищами гемопневмотораксу (наявність в плевральній порожнині близько 1000 мл крові та повітря).

При цьому, експерт загострив увагу на наступному:

- п. 1.2 „Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених Наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995, погоджених з Міністерством внутрішніх справ України, Генеральною прокуратурою України, Верховним судом України, Службою безпеки України (далі по тексту «Правила») надано вичерпне визначення терміну ушкодження - «з медичної точки зору, тілесні ушкодження - це порушення анатомічної цілості тканин, органів та їх функцій, що виникає як наслідок дії одного чи кількох зовнішніх ушкоджуючи факторів - фізичних, хімічних, біологічних, психічних»;

-п. 4.6. «Правил» визначає таке: «судово-медичний експерт, оцінюючи строки порушення анатомічної цілості тканин і органів та їх функцій, виходить із звичайної їх тривалості, навіть у тих випадках, коли потерпілий не звертався за медичною допомогою. Якщо тривалість цього порушення, що зазначена в наявних медичних документах, не відповідає характеру тілесного ушкодження і не підтверджується об`єктивними відомостями, судово-медичний експерт відзначає цю обставину і встановлює ступінь тяжкості, виходячи із звичних термінів»;

-у п. 2.1.2 та п. 2.1.3/й "Правил" визначено таке: "2.1.2. Небезпечними для життя є ушкодження, що в момент заподіяння (завдання) чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища (див. п.2.1.3.о) і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчитися смертю. Запобігання смерті, що обумовлене наданням медичної допомоги, не повинно братися до уваги при оцінюванні загрози для життя таких ушкоджень. Загрозливий для життя стан, який розвивається в клінічному перебігу ушкоджень, незалежно від проміжку часу, що минув після його заподіяння, повинен перебувати з ним у прямому причинно-наслідковому зв`язку;

-2.1.3. До ушкоджень, що небезпечні для життя, належать: й) поранення грудної клітки, котрі проникли в плевральну порожнину, порожнину перикарду чи клітковину середостіння, у тому числі і без ушкодження внутрішніх органів".

Критерієм судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесного ушкодження, вказаного у п. а) даних Підсумків, є критерій небезпеки для життя, тому, відповідно п. п. 2.1.2. та 2.1.3/й "Правил", виявлене тілесне ушкодження (вказане у п. а) даних Підсумків), відноситься до ТЯЖКОГО тілесного ушкодження;

Характер та морфологія виявленого ушкодження свідчать про те, що воно утворилось внаслідок однієї травматичної дії гострого предмету, (якому притаманні колюче-ріжучі властивості, по типу клинка ножа) могли утворитись при умовах, зазначених в постанові.

Часові дані, наведені в медичній документації, свідчать про те, що тілесне ушкодження, було спричинено до 18:30 15.10.2024.

Враховуючи локалізацію та характер виявленого ушкодження у ОСОБА_6 , можливість його утворення при падінні потерпілої з вертикального чи близького до вертикального положення тіла на поверхню, виключається.

Враховуючи локалізацію і характер виявленого тілесного ушкодження у ОСОБА_6 , дані протоколу проведення слідчого експерименту за участі підозрюваного ОСОБА_3 , можна заключити, що дане тілесне ушкодження ( у ОСОБА_6 ) не могло утворитись при умовах та у спосіб, на який вказує підозрюваний ОСОБА_3 .

Крім того в ході судового розгляду вказаного кримінального провадження були досліджені процесуальні документи, складені під час проведення досудового розслідування, що підтверджують законність вчинення процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень у даному кримінальному провадженні.

При вирішенні питання про належність та допустимість доказів у даному кримінальному провадженні суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Зокрема, згідно ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ст. 94 КПК України суд оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно ч. 1 ст. 86 КК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Наведені вище докази, в їх сукупності, суд визнає належними та допустимими та жодної із передбачених КПК України обставин для визнання вказаних доказів недопустимими судом не встановлено, як і істотних порушень прав і свобод обвинуваченої, гарантованих Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, при проведенні досудового розслідування.

На переконання суду вина ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю доведена зібраними стороною обвинувачення доказами, які були досліджені у судовому засіданні та оцінені судом з дотриманням вимог ст.94 КПК України.

Показання обвинуваченого, в яких він заперечує свою причетність до вказаного правопорушення, а також його твердження, що це був нещасний випадок і потерпіла, нібито, сама себе поранила, суд оцінює критично, оскільки така позиція повністю спростовується дослідженими доказами, зокрема, показаннями потерпілої, відповідно до яких, після сварки з обвинуваченим вона зайшла на кухню, щоб викинути сміття, в той час обвинувачений стояв біля плити і щось нарізав кухонним ножем. Далі потерпіла втратила свідомість. Твердження, що потерпіла, нібито, нарізала хліб і тримала ніж у руці, показаннями ОСОБА_6 не підтверджуються.

Суд також звертає увагу, що обвинувачений постійно змінює показання, плутаючись у деталях. Єдине, що є спільним в озвучених обвинуваченим версіях події, - це його непричетність до скоєного, а також те, що мав місце нещасний випадок. Так, повідомлена ним інформація під час допиту у суді, що ОСОБА_6 , нібито, тримаючи ніж, сама випадково себе поранила, не відповідає інформації, яку він повідомив під час слідчого експерименту, а саме, що ніж сам встряв у тіло потерпілої при падінні, після того, як ОСОБА_3 різким рухом правої руки скинув усе зі столу, у тому числі й ніж.

Означеної версії подій ОСОБА_3 знову дотримувався вже й у судових дебатах.

Разом з тим, зазначені твердження також спростовуються дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема, висновком експерта від 03.01.2025 № 042-1991-2024 за проведеною експертизою з метою встановлення ступеня тяжкості, давності, механізму утворення та локалізації ушкоджень потерпілої ОСОБА_6 , відповідно до підсумків якої :

дані наданої медичної документації на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідчать про те, що під час звернення за медичною допомогою 15.102024 о 18:30, у неї мало місце тілесне ушкодження: проникаюче колото-різане поранення грудної клітки: рана на лівій заднє-боковій поверхні грудної клітки (по задній аксілярній лінії) в проекції в проекції 4 міжреберія, від якої відходить рановий канал, направлений ззовні-досередини, ззаду-наперед, зліва-направо, зверху-вниз, проникає в плевральну порожнину пересікаючи 4 ребро з наскрізним пораненням верхньої долі лівої легені, явищами гемопневмотораксу (наявність в плевральній порожнині близько 1000 мл крові та повітря).

виявлене тілесне ушкодження відноситься до ТЯЖКОГО тілесного ушкодження;

характер та морфологія виявленого ушкодження свідчать про те, що воно утворилось внаслідок однієї травматичної дії гострого предмету, (якому притаманні колюче-ріжучі властивості, по типу клинка ножа) могли утворитись при умовах, зазначених в постанові.

Враховуючи локалізацію та характер виявленого ушкодження у ОСОБА_6 , можливість його утворення при падінні потерпілої з вертикального чи близького до вертикального положення тіла на поверхню, виключається.

Враховуючи локалізацію і характер виявленого тілесного ушкодження у ОСОБА_6 , дані протоколу проведення слідчого експерименту за участі підозрюваного ОСОБА_3 , можна заключити, що дане тілесне ушкодження ( у ОСОБА_6 ) не могло утворитись при умовах та у спосіб, на який вказує підозрюваний ОСОБА_3 .

Таким чином, суд розцінює позицію обвинуваченого, як спробу уникнути кримінальної відповідальності за скоєне, а також, як тактику захисту.

З цих же міркувань суд відкидає і доводи захисника ОСОБА_7 про невинуватість ОСОБА_3 в умисному спричиненню потерпілій ОСОБА_6 тяжкого тілесного ушкодження. Показання потерпілої суд визнав логічними і послідовними. Потерпіла в деталях розповіла все, що сталося до того моменту, як вона повернулась до відра, щоб викинути сміття. Та обставина, що потерпіла не пам`ятає, що відбулось після цього, пояснюється завданням їй поранення та втратою свідомості через це.

Щодо неможливості потерпілої пам`ятати обставини події через, нібито, її перебування в стані алкогольного сп`яніння на момент події не підтверджені жодними доказами, як і ступінь такого сп`яніння, а є лише припущенням сторони захисту.

Законодавець в ст.94 КПК України вказує, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке є основою для прийняття процесуальних рішень у кримінальному провадженні.

Оцінка доказів за внутрішнім переконанням віддзеркалює незалежність суду у здійсненні процесуальних функцій, оскільки за своїм змістом є впевненістю в тому, що судом надано правильну оцінку процесуальним джерелам доказів, засобам доказування і встановленим фактам, і що ухвалений із дотриманням правил ст.94 КПК України висновок щодо питань, які поставлені перед судом в кримінальному провадженні його учасниками, є правильним в контексті стандарту доведення поза розумним сумнівом винуватості (невинуватості) особи у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Такий стандарт доказування передбачає, що сумнів не повинен бути суто умоглядним, а має ґрунтуватися на недоведеності важливих для справи обставин або певних установлених судом обставинах, що дає підстави припускати такий розвиток подій, який суперечить версії обвинувачення.

З іншого боку, для дотримання цього стандарту недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту.

Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.

На думку суду, в даному випадку, у порядку ч.1 ст.92 КПК України, прокурор, за наслідками розгляду провадження, довів обставини, визначені ч.1 ст.91 цього Кодексу.

В тому числі такі висновки слідують саме з сукупності досліджених доказів судом, в т.ч. сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.

При формуванні такого підходу суд враховує, що в постанові від 07 грудня 2020 року в справі №728/578/19 Верховний Суд указав, що КПК України не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.

Навпаки, як засвідчує судова практика, доказування тих чи інших обставин злочину досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх, у тому числі непрямих доказів, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) факту вчинення злочину конкретною особою, та що власне має місце у цій справі щодо обвинуваченого.

З огляду на викладене, відсутність безпосередніх свідків події не свідчить про автоматичну відсутність доказів вчинення обвинуваченим даного правопорушення, оскільки воно підтверджується непрямими доказами, такими як показання потерпілої, свідка, висновками експертиз тощо, які досліджені та описані судом вище у вироку та у своїй сукупності доводять вину ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, поза розумним сумнівом.

За таких обставин, враховуючи зазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у порядку ст.94 КПК України, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 та наявність в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за обставин, встановлених судом.

VІ. КВАЛІФІКАЦІЯ ДІЙ

Згідно зі ст.ст. 2, 11 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом, вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Суд ураховує, що кваліфікація кримінального правопорушення - це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу кримінального правопорушення, передбаченому КК України, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин:

1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності;

2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України.

(1) Диспозиція ч. 1 ст. 121 КК України передбачає відповідальність за умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, чи таке, що спричинило втрату будь-якого органу або його функцій, каліцтво статевих органів, психічну хворобу або інший розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину, або переривання вагітності чи непоправне знівечення обличчя.

Об`єктом зазначеного злочину є здоров`я особи. Обов`язковою ознакою злочину є потерпілий.

Об`єктивна сторона зазначеного злочину у даному випадку проявляється в діянні, яким заподіяно тяжке тілесне ушкодження іншій особі; наслідках у вигляді такого ушкодження та причиновий зв`язок між зазначеним діянням і наслідками.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується умислом до діяння і наслідків.

Суб`єкт злочину - осудна особа, яка досягла 14-річного віку на момент вчинення злочину.

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Заразом, суд не вбачає підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого на ст. 128 КК України, оскільки судом встановлено саме наявність у обвинуваченого умислу на спричинення тяжкого тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_6

VІІ. ПОКАРАННЯ

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Так, санкцією ч.1 ст.121 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна.

Відповідно до встановлених обставин, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, яке за класифікацією, визначеною ст. 12 КК України, є тяжким злочином.

У відповідності до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Суд враховує, що юридична відповідальність особи, відповідно до ч.2 ст. 61 Конституції України, має індивідуальний характер.

Конституційний Суд України в Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004, досліджуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності, зазначив таке: […] призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.

Згідно з принципом індивідуалізації юридичної відповідальності при призначенні покарання суд має враховувати обставини справи (як ті, що обтяжують, так і ті, що пом`якшують покарання) щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого злочину […] (абзаци сьомий, восьмий підпункту 4.2 пункту 4 мотивувальної частини).

В рішенні від 15 червня 2022 № 4-р(II)/2022 року Конституційний Суд України зазначає, що принцип індивідуалізації юридичної відповідальності […] має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди, […].

Отже, принцип домірності зобов`язує суд у кожному конкретному випадку домірно застосовувати види покарання та (або) інші заходи кримінально-правового характеру з огляду на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та низку інших фактів і обставин (п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2022 року № 1-р/2022).

Відповідно покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації, адже застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч.1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.

Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства (див. постанову Верховного Суду від 10 червня 2020 року в справі № 161/7253/18).

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставинами, що обтяжують покарання, судом визнано рецидив злочинів; вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння; вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах.

Так, вирішуючи питання про наявність обставин, що обтяжують покарання суд враховує, що:

- ОСОБА_3 має судимість за умисний злочин: - 22.12.2015 року Деснянським районним судом м. Києва за ч.1 ст. 121 КК України до покарання у вигляді 6 років позбавлення волі, звільнився з місць позбавлення волі 07.03.2019 року по відбуттю строку покарання; маючи непогашену судимість вчинив новий умисний злочин, в якому обвинувачується;

- на момент вчинення злочину перебував у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується Актом огляду особи, з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння від 16.10.2024 з доданою до нього роздруківкою з приладу Drager Alcotest 6820, відповідно до яких кількісний показник алкоголю у повітрі, що видихається обвинуваченим становив 1,38 проміле (Т.1 а.с. 154,155);

- на момент вчинення злочину тривалий час проживав разом з потерпілою у її квартирі; вони вели спільне господарство та їх відносини мали характер сімейних, що підтверджується як показаннями потерпілої і свідка, так і показаннями самого ОСОБА_3 .

Відповідно до даних про особу обвинуваченого ОСОБА_3 : він раніше судимий за кримінальні правопорушення, пов`язані із завданням тяжких тілесних ушкоджень (22.12.2015 року Деснянським районним судом м. Києва за ч.1 ст. 121 КК України до покарання у вигляді 6 років позбавлення волі, звільнився з місць позбавлення волі 07.03.2019 року по відбуттю строку покарання) (Т.1 а.с. 227, 228), на шлях виправлення не став, висновків для себе не зробив та вчинив нове кримінальне правопорушення проти життя і здоров`я особи; не працює; офіційно не одружений; малолітніх чи неповнолітніх дітей на утриманні не має; на обліках у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває (том 1 а.с. 224, 225); за місцем проживання характеризується посередньо: конфліктний, може зловживати алкогольними напоями, періодично порушує громадський порядок (том 1 а.с. 226).

Згідно з Висновком судово-психіатричного експерта № 96 від 21.01.2025 (Т.1 а.с. 213-222) психологічний аналіз поведінки підекспертного в період правопорушення дозволяє встановити відсутність ознак, притаманних вираженим афективним станам (однократне ушкодження, відсутність неконтрольованої рухової активності та постафективної астенії, інтенсивних емоційних відчуттів). Сам підекспертний трактує свої дії як випадкові з необережності. Стан алкогольного сп`яніння виключає можливість кваліфікації будь-яких фізіологічно-нормальних емоційних станів. Стан сп`яніння змінює нормальне протікання психофізіологічних процесів, підвищує емоційність сприйняття та імпульсивність реагування, полегшує реалізацію асоціальних форм поведінки. У період правопорушення підекспертний не знаходився у будь-якому вираженому та фізіологічно-нормальному емоційному стані, в т.ч., у стані фізіологічного афекту.

В частині відповідей, наданих судово-психіатричним експертом ОСОБА_14 , (23. Відповіді на поставлені питання (зазначені у пункті 17)): ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, в період часу, відповідний до інкримінованого кримінального правопорушення, виявляв ознаки Психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю, епізодичне вживання. Стан простого алкогольного сп`яніння (згідно МКХ-10, шифр Р 10.25); за психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними; на теперішній час ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, виявляє ознаки Психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю, епізодичне вживання (згідно МКХ-10, шифр ПО.25); на теперішній час за психічним станом може усвідомлювати свої дії та керувати ними; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, за психічним станом надання психіатричної допомоги не потребує.

З урахуванням наведеного, а також того, що обвинувачений вчинив правопорушення, спрямоване проти життя і здоров`я особи, що свідчить про його антисоціальну поведінку та небезпечність для суспільства, свою вину не визнав, не розкаявся, у потерпілої вибачення не попросив, витрати на лікування не відшкодував, - суд вважає за можливе призначити ОСОБА_3 покарання, яке необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів у виді позбавлення волі, в межах встановлених у санкції відповідної статті особливої частини КК України.

Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, адже втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, в той час, як покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами, зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду, з урахуванням того, що оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого (див. постанову ВС від 10 червня 2020 року в справі № 161/7253/18).

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст.75 КК України, або ж застосування ст.69 КК України чи норм ст.69-1 КК України до обвинуваченого ОСОБА_3 суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми можуть бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України, визначена даним вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

На переконання суду, призначення будь-якого іншого виду покарання не сприятиме досягненню мети, визначеної ст. 50 КК України, та не відповідатиме засадам, регламентованим ст. 65 цього кодексу.

VІІІ. МОТИВИ УХВАЛЕННЯ ІНШИХ РІШЕНЬ

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся.

Питання з речовими доказами суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

Щодо заходів забезпечення кримінального провадження

Запобіжний захід

Відповідно до ст.1 Закону України від 30 червня 1993 року №3352-XII «Про попереднє ув`язнення» таке ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених КПК України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Згідно з ч.5 ст.72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Згідно з протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 16.10.2024 року ОСОБА_3 було затримано 15.10.2024 року о 21:30 годині (Т.1 а.с. 147-153).

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 17.10.2024 відносно ОСОБА_3 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому було неодноразово продовжено слідчим суддею.

За результатами проведення підготовчого судового засідання ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 04.03.2025 року обвинуваченому ОСОБА_3 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому було неодноразово продовжено судом, востаннє - ухвалою суду від 12.08.2025 року продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 на строк, що не може перевищувати двох місяців, тобто до 10 жовтня 2025 року.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне зарахувати обвинуваченому ОСОБА_3 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення, а саме з 15.10.2024 року по дату набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Арешт на майно, накладний ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 17.10.2024 підлягає скасуванню.

Процесуальні витрати відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368, 370, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Призначити ОСОБА_3 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з 15.10.2024 року, зарахувавши у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою залишити без змін, продовживши тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Скасувати арешт на майно, накладний ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 17.10.2024 у кримінальному провадженні №0002605 від 15.10.2024 року.

Речові докази:

- жіночу бавовняну майку рожевого кольору зі слідами темно-червоної речовини зовні схожу на кров; ніж, довжиною 31 см, з коричневою рукояткою, лезом довжиною 19см з нашаруваннями речовини бурого кольору; штани темного кольору з нашаруваннями речовини бурого кольору; кофту темного кольору з нашаруваннями речовини бурого кольору; один змив речовини бурого кольору з підлоги кухні; змив речовини бурого кольору зі стіни кімнати № 2; зріз фрагменту ковдри з речовиною бурого кольору; один стерильний аплікатор з вільним зразком з кімнати № 2 - знищити;

- мобільний телефон, картківницю, які були вилучені у ОСОБА_3 та передані на зберігання ОСОБА_6 , - повернути ОСОБА_3 ;

- оптичний носій CD-R диск, на якому містяться наступні написи виконані друкованими англійськими літерами: «CD-R, 52х, 700 МВ Data, 80 min Music» - зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Деснянський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий: ОСОБА_1