провадження № 1-кп/208/1448/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2025 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Кам`янського у складі: головуючого, судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

у підготовчому судовому засіданні, призначеного 12.09.2025 року по справі кримінального провадження № 0000164, яке надійшло 12.09.2025 року з Дніпровського апеляційного суду за визначеною підсудністю, відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ст. ст. 308 ч.1, 307 ч.2 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Заводського районного суду м. Дніпродзержинська надійшло вищезазначене кримінальне провадження.

Враховуючи, що в день надходження справи до суду спливає строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а адвокат обвинуваченого зайнятий в іншому процесі, судом, для вчинення окремої процесуальної дії розгляду клопотання прокурора про продовження запобіжно заходу, залучено адвоката ОСОБА_5 .

Вислухавши думку учасників судового засідання, судом визнано неможливим проведення підготовчого судового засідання по суті за відсутністю основного адвоката.

Прокурором заявлено клопотання про продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке обґрунтовано тим, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, та може переховуватись від суду з огляду на суворість передбаченого покарання. Знаходячись на свободі, обвинувачений може незаконно впливати на та свідків, перешкоджати провадженню іншим чином.

Захисник ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора. Вважає наведені ризики об`єктивно не підтвердженими. Забіяка має міцні соціальні зв`язки, тяжко хворіє, на підтвердження чого суду надані відповідні документи. На її думку, належну процесуальну поведінку підзахисного цілком можливо забезпечити шляхом обрання запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання. Якщо суд прийде до висновку про неможливість зміни запобіжного заходу, просила визначити мінімальний розмір застави, так як раніше визначений є непомірним для родини обвинуваченого.

Обвинувачений підтримав думку адвоката. Він має чисельні тяжкі захворювання, перебіг яких ускладнюється перебуванням в умовах СІЗО. Просив змінити запобіжний захід на не пов`язаний з триманням під вартою.

Суд розглянувши клопотання, вислухав учасників судового засідання, встановив наступне.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання неможливості виконання завдань кримінального провадження.

При вирішенні питання про доцільність продовження запобіжного заходу, суд враховує вимоги статті 29 Конституції України, статті 9 Загальної Декларації прав людини, статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і статті 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Відповідно до сформованої практики ЄСПЛ, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Суд у справі «Летельє проти Франції», вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

У рішенні по справі «W. проти Швейцарії» ЄСПЛ зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

ЄСПЛ у справах «Ілійков проти Болгарії», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

З матеріалів справи вбачається, що Забіяка обґрунтовано, в достатній мірі для розгляду клопотання прокурора, обвинувачується у вчиненні тяжких умисних кримінальних правопорушень, за один з яких передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років, з конфіскацією майна.

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи. Тобто, у випадку вирішення питання про застосування заходу забезпечення кримінального провадження причетність особи до вчинення кримінального правопорушення не повинна мати категоричного висновку, а свідчити лише про її можливість.

Суд вважає про доведеність існування ризику переховування Забіяка від суду, з огляду на безальтернативно сувору міру покарання, яка йому загрожує у разі визнання винним.

Також, суд погоджується з доводами прокурора щодо наявного ризику незаконного впливу обвинуваченого на свідків. При встановленні наявності ризику впливу на зазначених осіб, суд враховує встановлену КПК України процедуру отримання від них показань у кримінальному провадженні, згідно якої після направлення обвинувального акта до суду, на стадії судового розгляду, вони допитуються в судовому засіданні. При цьому, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання.

Забіяка є раніше не судимою особою, кримінальне провадження надіслано до суду, що свідчить про вчинення досудовим розслідуванням всіх необхідних процесуальних дій. Враховуючи наведене, суд вважає ризик перешкоджання провадженню іншим чином мінімальним та не враховує його при вирішенні клопотання.

КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу поза всяким сумнівом порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена п. п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, однак потребує встановлення реальної можливості допустити це в майбутньому.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

Суд вважає необґрунтованими твердження сторони захисту про можливість забезпечення належної поведінки обвинуваченого шляхом обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, та вони не можуть бути прийняті судом до уваги, виходячи з конкретних обставин даного кримінального провадження та особи обвинуваченого.

Наявність на утриманні неповнолітньої дитини, інших соціальних зв`язків, само по собі не є достатнім фактором стримування порушення процесуальних обов`язків.

Клопотання сторони захисту про зменшення розміру застави, на даний час не може бути задоволено. Зазначене рішення приймається на підставі висунутого обвинувачення у вчиненні двох умисних тяжких злочинах, раніше визначеної застави в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Ніяких даних про доходи родини обвинуваченого, що надавало б можливість визначити достатньо розумну суму застави, суду не надавалось.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 181-184, 314-316, 331 КПК України, суд

у х в а л и в :

Проведення підготовчого судового засідання по суті, відкласти.

Клопотання прокурора задовольнити.

Строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити до 09.11.2025 року.

У разі внесення на рахунок Заводського районного суду міста Кам`янського 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 121 120 гривень, вважати, що до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді застави та в цьому випадку покласти на обвинуваченого наступні обов`язки передбачені ст. 194 КПК України: прибувати до суду за першим викликом; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з свідками по справі поза межами судового засідання, здати на зберігання до уповноважених органів свої документи, які дають право на в`їзд/виїзд з України.

В задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 на не пов`язаний з триманням під вартою, про зменшення розміру застави, відмовити.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала суду, в частині продовження запобіжного заходу, може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду, протягом 5-ти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1