Провадження № 1-кп/211/1596/25
У Х В А Л А

31 липня 2025 року Довгинцівський районний суд міста Кривого рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000513 від 29.09.2021 року відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України

ВСТАНОВИВ:

На підставі рішення Вищої ради правосуддя від 19 грудня 2024 року №3707/0/15-24 «Про зміну територіальної підсудності судових справ Дружківського міського суду Донецької області, Артемівського міськрайонного суду Донецької області» до Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з Дружківського міського суду Донецької області надійшло кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000513 від 29.09.2021 року відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.

За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями на підставі протоколу це кримінальне провадження було передано у провадження судді ОСОБА_1 19.06.2025 року.

Ухвалою суду від 04.07.2025 року призначено підготовче судове засідання на 10 год. 20 хв. 31.07.2025 року.

Судом у підготовчому судовому засіданні поставлено на обговорення питання про направлення справи до апеляційного суду з метою визначення підсудності, оскільки кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_4 , вчинене в с. Михайлівка Миколаївської області.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні уважав, що це кримінальне провадження підсудне Довгинцівському районному суду міста Кривого рогу Дніпропетровської області.

Обвинувачений у підготовче судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі.

Суд, вислухавши думку прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, дійшов до наступного висновку.

Згідно із ч. 1 ст. 32 КПК України кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право направити обвинувальний акт до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження.

Згідно з п. 6 ч. 2 ст. 412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо порушено правила підсудності.

З обвинувального акту вбачається, що 28.07.2021 року у ранковий час, солдат ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, реалізуючи свій злочинний намір, діючи умисно, з метою ухилитися від виконання обов`язків військової служби, в умовах особливого періоду, самовільно залишив місце несення служби, а саме територію базового табору військової частини НОМЕР_1 на той період часу тимчасово дислокувалась у АДРЕСА_1 . Усвідомивши протиправний характер своїх дій солдат ОСОБА_4 29.09.2021 року добровільно та з власної ініціативи прибув до Донецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфер об`єднаних, чим припинив вчиняти триваючий злочин.

Визначаючи місце вчинення кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому ОСОБА_4 , суд зазначає наступне.

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду, під час розгляду справи № 752/4349/23 за обвинуваченням особи у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 5 ст. 407 КК України, у судовому рішенні від 26.04.2023, визначаючи підсудність справи, дійшла до висновку про те, що на противагу кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 407 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, не є продовжуваним, і є закінченим з моменту самовільного залишення військової частини або місця служби, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем саме в умовах воєнного стану.

Крім того, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду в ухвалі від 11.05.2021, під час розгляду справи № 234/11862/20 за обвинуваченням особи за ч. 3 ст. 408 КК (дезертирство), висловив думку щодо моменту закінчення злочину, а саме злочин є закінченим з моменту, коли особа (суб`єкт злочину), не з`явився в частину (до місця служби) в установлений строк.

Суд зауважує, що ст. 407 КК України (самовільне залишення військової частини або місця служби) відрізняється від ст. 408 КК України (дезертирство) лише за своєю суб`єктивною стороною, а саме при дезертирстві особа має намір ухилитися від служби взагалі, назавжди, а самовільне залишення військової частини триває тимчасово. При цьому самовільне залишення військової частини залежно від строку не повернення у військову частину може перерости у дезертирство.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Дніпровського апеляційного суду у судовому рішенні від 30.03.2023, справа № 216/6065/22, під час розгляду подання щодо визначення підсудності кримінального провадження зробила наступні висновки. Виходячи зі змісту диспозиції частина 5 статті 407 КК України, з об`єктивної сторони містить два склади злочину: 1) самовільне залишення військової частини або місця служби; 2) нез`явлення вчасно без поважних причин на службу. При цьому умисел спрямований саме на самовільне залишення або нез`явлення військовослужбовця до певного місця дислокації військової частини, а з`явлення до військової комендатури, військового комісаріату, військової прокуратури тощо не охоплюється умислом спрямованим на вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 407 КК України. Окрім того, злочинний результат у вигляді відсутності військовослужбовця настає саме за місцем дислокації військової частини або несення служби. Таким чином, місцем вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України є місце розташування військової частини або місця служби.

Отже, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що місцем вчинення кримінального правопорушення є місце розташування військової частини, яка на момент вчинення кримінального правопорушення дислокувалася за адресою: с. Михайлівка Миколаївської області, що підпадає під юрисдикцію Миколаївського районного суду Миколаївської області.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 34 КПК України кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду, якщо до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил підсудності. Питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції вирішується колегією суддів відповідного суду апеляційної інстанції за поданням місцевого суду або за клопотанням сторін чи потерпілого не пізніше п`яти днів з дня внесення такого подання чи клопотання, про що постановляється вмотивована ухвала.

Таким чином, з метою недопущення порушення територіальної підсудності кримінального провадження, з урахуванням вимог ст.ст. 32, 34 КПК України, суд вважає, що є достатні підстави для направлення кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000513 від 29.09.2021 року відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України до Дніпровського апеляційного суду для вирішення питання про визначення підсудності.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32, 34, 314, 369-372, 376 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000513 від 29.09.2021 року відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України - направити до Дніпровського апеляційного суду для вирішення питання про визначення підсудності.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1