Справа № 451/2004/13-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/295/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції матеріали провадженняза апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_6 , захисника обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_9 представника потерпілого ОСОБА_10 на ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 13 вересня 2024 року, -

встановила:

ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 13 вересня 2024 року, задоволено частково клопотання адвоката ОСОБА_9 в інтересах потерпілого ОСОБА_10 .

Стягнуто з ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_10 ( АДРЕСА_3 ) процесуальні витрати, пов`язані з наданням правової допомоги з кожного по 20 000 (двадцять тисяч) гривень.

В решті вимог відмовлено.

На ухвалу суду адвокат ОСОБА_6 , захисник обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, просить ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 13 вересня 2024 року скасувати, ухвалити нову, якою в задоволенні клопотання про стягнення процесуальних витрат відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, зокрема, вказує, що потерпілим до закінчення судового розгляду кримінального провадження не підтверджено документально процесуальні витрати на правову допомогу та не долучено до матеріалів кримінального провадження необхідних документів, питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу у вироку суду від 13 вересня 2024 року не було вирішено.

На ухвалу суду адвокат ОСОБА_9 представник потерпілого ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, просить ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 13 вересня 2024 року змінити. Задовольнити клопотання та стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в рівних частках на користь ОСОБА_10 процесуальні витрати у кримінальному провадженні № 0000077, а саме витрати на правову допомогу в сумі 135 000 гривень.

Звертає увагу, що судом встановлено і не заперечувалось учасниками справи, що адвокат ОСОБА_9 надавав правову допомогу в якості представництва потерпілого ОСОБА_10 у даному кримінальному провадженні саме в такому обсязі на саме таку суму.

Стверджує, що стороною потерпілого доведено правомірність, об`єм і розмір наданих правових послуг, а також повну їх оплату потерпілим ОСОБА_10 .

На думку апелянта, судом не взято до уваги правові висновки, які зазначені у постанові Великої палати у справі № 910/12876/19, де суд зауважив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Зазначає, що ні засуджені ні їх захисник не подавали суду будь яких доказів щодо не співмірності витрат які були понесені потерпілим, а згідно ст. 137 ЦПК України цей обов`язок покладається саме на них, оскільки вони заперечували щодо відшкодування потерпілому процесуальних витрат і саме в такому розмірі, а відтак суд безпідставно втрутився у гонорарні відносини потерпілого і представника.

Зауважує, що оскільки представник потерпілого адвокат ОСОБА_9 здійснює адвокатську діяльність у м. Луцьк, то він витрачав на кожне судове засідання на паливо до Кам`янка-Бузького районного суду по 218 км щоразу, до Львівського апеляційного суду по 300 км та до Червоноградського міського суду по 210 км щоразу. Дані кошти на витрачений час на дорогу включалися до загальних витрат, які входили в суму гонорару. Також до вартості правової допомоги включалися податки та обов`язкові платежі, які повинен був сплатити адвокат, витрати на оренду робочого місця, канцелярські витрати, витрати на оплату помічника, тощо, а згідно ст. 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність гонорар є єдиною формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Вважає, що ухвала Червоноградського міського суду Львівської області від 13 вересня 2024 року підлягає зміні в частині задоволеного розміру відшкодування процесуальних витрат, які поніс потерпілий під час судового розгляду.

На апеляційний розгляд прокурор, обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , потерпілий ОСОБА_10 , не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, представник потерпілого, адвокат ОСОБА_9 подав заяву в якій просив проводити апеляційний розгляд без його участі та участі потерпілого, а тому їх неявка у відповідності до ч.4 ст. 405 КПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення захисника ОСОБА_11 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу, а апеляційну скаргу представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 заперечив, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як встановлено апеляційним судом, вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 02.11.2023 року ОСОБА_7 було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначено йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі. На підставі п. 3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, ОСОБА_7 звільнено від призначеного покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України. ОСОБА_8 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначено йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі. На підставі п. 3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, ОСОБА_8 звільнено від призначеного покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 25.03.2024, вирок Червоноградського міського суду від 02.11.2023 відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 13.02.2025 вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 02 листопада 2023 року й ухвалу Львівського апеляційного суду від 25 березня 2024 року щодо ОСОБА_7 і ОСОБА_8 залишено без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_12 без задоволення.

Оскарженою ухвалою задоволено частково клопотання адвоката ОСОБА_9 в інтересах потерпілого ОСОБА_10 . Стягнуто з ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_10 ( АДРЕСА_3 ) процесуальні витрати, пов`язані з наданням правової допомоги з кожного по 20 000 (двадцять тисяч) гривень. В решті вимог відмовлено.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України до процесуальних витрат, в тому числі, належать витрати на правничу допомогу.

Згідно ч. 2 ст. 120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

За змістом ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

За висновком, викладеним у п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України»).

Потерпілий може звернутися з клопотанням про розподіл судових витрат до суду першої інстанції з метою вирішення питання про розподіл процесуальних витрат у кримінальному провадженні. Таке право залишається у потерпілого незалежно від того, чи розгляд кримінального провадження завершено винесенням обвинувального акту або ж ухвали про закриття кримінального провадження.

Що узгоджується з правовим висновком ВП ВС, висловленим у Постанові від 17.06.2020 року у справі №598/1781/17, в якому зазначено, що КПК України не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат, у тому числі витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком.

При цьому, згідно зазначеної Постанови, ВП ВС вважає, що потерпілий може повторно звернутися із відповідним клопотанням до суду першої інстанції з метою вирішення питання про розподіл процесуальних витрат, які мали бути вирішені судом під час прийняття остаточного рішення у кримінальному провадженні.

З клопотання вбачається, що представником потерпілого - адвокатом ОСОБА_9 на підтвердження розміру витрат на правову допомогу надано: договір про надання правової допомоги від 08.04.2014, додатковий договір №1 від 21.03.2016 до Договору про надання правової допомоги №08/04/14 від 08.04.2014, додатковий договір №2 від 21.01.2017 до Договору про надання правової допомоги №08/04/14 від 08.04.2014, додатковий договір №3 від 20.02.2018 до Договору про надання правової допомоги №08/04/14 від 08.04.2014, додатковий договір №4 від 20.11.2018 до Договору про надання правової допомоги №08/04/14 від 08.04.2014, додатковий договір №5 від 10.01.2024 до Договору про надання правової допомоги №08/04/14 від 08.04.2014, акт прийому наданої правової допомоги від 02.11.2023 згідно Договору №08//04/14 від 08.04.2014, акт прийому наданої правової допомоги від 29.03.2024 згідно Договору №08//04/14 від 08.04.2014, квитанції до прибуткових касових ордерів від 08.04.2014, 21.03.2016, 21.01.2017, 20.02.2018, 20.11.2018, 10.01.2024, детальний опис професійної правничої допомоги адвокатом ОСОБА_9 з представництва потерпілого ОСОБА_10 у кримінальному провадженні №00000077 від 26.12.2012 (справа №451/2004/13-к) від 29.04.2024. Розмір наданих послуг за цим договорами встановлений у сумі 135 000 грн, які були сплачені потерпілим.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про те, що слід стягнути з ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_10 ( АДРЕСА_3 ) процесуальні витрати, пов`язані з наданням правової допомоги з кожного по 20 000 (двадцять тисяч) гривень, враховуючи особливості розгляду справи її значення для учасників, беручи до уваги клопотання захисника про зменшення розміру витрат на правову допомогу, виходячи з критеріїв їх виправданості, розумності їх розміру, співмірності та складністю справи про вчинення кримінального правопорушення.

Доводи викладені в апеляційних скаргах правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Таким чином, апеляційні скарги адвоката ОСОБА_6 , захисника обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_9 представника потерпілого ОСОБА_10 слід залишити без задоволення, а ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 13 вересня 2024 року без змін.

Керуючись ст.ст. 395, 405,407, 408, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 13 вересня 2024 року залишити без змін,апеляційні скарги адвоката ОСОБА_6 , захисника обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_9 представника потерпілого ОСОБА_10 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4