Справа № 159/2148/25
Провадження № 1-кп/159/395/25
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2025 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000079 від 10.03.2025про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Тур Ковельського району Волинської області, громадянина України, з вищою освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кінці 2021 року, перебуваючи у Республіці Польща (більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено), діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на підроблення офіційного документу а саме посвідчення водія категорії «В», в порушення вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 340 від 08 травня 1993 року «Про затвердження положення про порядок видачі посвідчення водія та допуск громадян до керування транспортним засобом», а саме п.п. 16,18 (якими визначено, що посвідчення водія видається особі, яка пройшла медичний огляд у порядку, установленому МОЗ, а також підготовку або перепідготовку відповідно до встановлених планів і програм та склала теоретичний, практичний іспити у територіальному сервісному центрі МВС; посвідчення водія на право керування транспортними засобами категорій «В» видаються особам, які склали в територіальному сервісному центрі МВС теоретичний, практичний іспити), усвідомлюючи, що він не проходив установленого законом порядку отримання посвідчення водія вказаних категорій, надав (повідомив) невстановленій досудовим розслідуванням особі, (матеріали відносно якої виділені в окреме провадження), свої анкетні дані, які необхідно було зазначити при підробленні документа та надав свою фотокартку для подальшого їх використання під час виготовлення підробленого документу, вступивши таким чином з вказаною особою у злочинну змову, з якою заздалегідь домовився про виготовлення підробленого посвідчення водія, яке надасть йому право керування транспортними засобами категорії «В».

Продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на підроблення офіційного документу, ОСОБА_4 , діючи умисно, за попередньою змовою із вказаною невстановленою на час досудовим розслідуванням особою, попередньо узгодивши зміст виконуваних функцій кожного, обговоривши деталі виготовлення підробленого посвідчення водія та суму винагороди, безпосередньо виконав об`єктивну сторону кримінально-караного діяння, пов`язаного із підробленням офіційних документів, а саме надав (повідомив) невстановленій досудовим розслідуванням особі свої анкетні дані, які необхідно було зазначити при підробленні документа та надав свою фотокартку. Після цього, невстановленою на цей час досудовим розслідуванням особою, у невстановлений час невстановленому місці, виконано іншу частину об`єктивної сторони кримінально-караного діяння, пов`язаного із підробленням офіційних документів, а саме: із використанням отриманої від ОСОБА_4 інформації, виготовлено (підроблено) бланк офіційного документа - посвідчення водія, в яке внесені завідомо неправдиві відомості щодо: серії та номеру документу НОМЕР_1 ; органу видачі - ТСЦ 3541; дати видачі - 04.01.2022; наявності у ОСОБА_4 права керування транспортними засобами категорії «В», а також анкетні дані та фотокартку, надані ОСОБА_4 .

Тобто, дії як ОСОБА_4 , так і невстановленої досудовим розслідуванням особи були охоплені спільним умислом спрямованим на виготовлення підробленого офіційного документу з метою подальшого його використання.

Отже, у вказаних діях ОСОБА_4 міститься склад кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України, який полягає у підробленні офіційного документа, який видається установою, яка має право видавати такий документ і який надає право керування транспортним засобом, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Крім того, ОСОБА_4 , 10 березня 2024 року, близько 07.36 год, керуючи транспортним засобом, а саме легковим автомобілем «Фольцваген Тоуран», д.н.з. НОМЕР_2 , по вулиці Ковельській у с. Дубове, Ковельського району, Волинської області, був зупинений працівниками поліції. Тоді ж, під час перевірки документів працівниками поліції, ОСОБА_4 виконуючи їх законну вимогу щодо пред`явлення документів на транспортний засіб та посвідчення водія, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, використав, шляхом пред`явлення та надання для перевірки працівникам поліції, завідомо для нього підроблений офіційний документ посвідчення водія, в яке внесені завідомо неправдиві відомості щодо: серії документу ВХМ 850438, органу видачі - ТСЦ 3541; дати видачі - 04.01.2022; наявності у ОСОБА_4 права керування транспортними засобами категорій «В» із його анкетними даними та фотокарткою.

Отже, у вказаних діях ОСОБА_4 міститься склад кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, який полягає у використанні завідомо підробленого документа.

Під час допиту у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 підтвердив фактичні обставини вчиненого діяння за обставин вказаних в обвинувальному акті, повідомив, що перебуваючи в Республіці Польща в кінці 2021 року передав свої анкетні дані та фотокартку невідомій йому особі для виготовлення посвідчення водія категорії «В». На початку 2022 року прибувши в Україну у поштовому відділенні отримав підроблене посвідчення водія категорії «В». Після початку повномасштабного вторгнення Російської Федерації мобілізувався у лави Збройних Сил України. Під час виконання бойових завдань отримав поранення, що призвели до 2 групи інвалідності, а тому звільнився зі служби. 10.03.2025 керуючи автомобілем його зупинили поліцейські, яким він пред`явив підроблене посвідчення водія. Повідомив суду що навчання для отримання посвідчення він не проходив, усвідомлював, що посвідчення водія категорії «В» було підробленим. Повідомив суду, що зараз не працевлаштований, проходить лікування від поранень. Визнав вину, шкодує про вчинене, зробив для себе відповідні висновки про недопустимість подібної поведінки в майбутньому, готовий понести покарання за вчинене.

Зважаючи на те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при обставинах, викладених у обвинувальному акті, беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і суд встановив, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які просили розглядати кримінальне провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

З урахуванням наведеного, вивчивши обвинувальний акт, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, та стосуються речових доказів і процесуальних витрат, суд вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, які полягали у підробленні офіційного документа (посвідчення водія категорії «В»), який видається установою, яка має право видавати такі документи і який надає право керування транспортним засобом, вчиненому за попередньою змовою групою осіб та використання цього завідомо підробленого документа, за обставин, викладених в обвинувальному акті.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд, відповідно до вимог статей 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

Діяння, які вчинив обвинувачений, відповідно до ст. 12 КК України, є кримінальним проступком (ч. 4 ст. 358 КК України) та нетяжким злочином (ч. 3 ст. 358 КК України).

Обставинами, які пом`якшують покарання суд визнає щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, визнання вини.

Обставини які обтяжують покарання в обвинувальному акті не встановлені.

Також, обираючи обвинуваченому ОСОБА_4 вид та міру покарання, суд виходить із характеру діянь, обстановки, способу, місця і часу вчинення кримінального правопорушення, враховує форму та ступень його вини яка полягає в прямому умислі, мету і мотиви вчиненого; обставини, які характеризують поведінку обвинуваченого до вчинення, а також, які безпосередньо пов`язані із вчиненням кримінального правопорушення, а також обставини, які характеризують поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, який повідомив всі відомі йому обставини вчинення кримінальних правопорушень; враховує дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, не одружений, за місцем проживання характеризується позитивно.

Обставин, які б унеможливлювали понесення обвинуваченим покарання та застосування ст. 69 КК України суд не встановив.

Також суд враховує, що обвинувачений не працевлаштований, проходить лікування від отриманих поранень, має інвалідність 2 групи (посвідчення №078232 від 29.07.2024), яка відповідно до вимог п. 3 Постанови КМУ № 1338 від 15.11.2024 вважається продовженою до 01.07.2025, а тому суд позбавлений можливості призначити покарання у виді обмеження волі (ч. 3 ст. 67 КК України).

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 02.11.2004 у справі № 1-33/2004 зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».

Прокурор просив суд призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки за вчинення злочину передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України та покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за вчинення проступку передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України. Обвинувачений з прокурором погодився, готовий понести покарання.

З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання:

- за проступок передбачений ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в межах санкції статті.

- за нетяжкий злочин передбачений ч. 3 ст. 358 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції статті, ближче до нижньої межі.

На переконання суду таке покарання відповідатиме принципам законності, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, буде справедливим і співмірним вчиненому, достатнім та необхідним для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а також не є надто суворим чи м`яким.

Водночас, враховуючи тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, усвідомлення обвинуваченим неприйнятності вчинених ним діянь, особу обвинуваченого, який проходив військову службу захищаючи Україну від агресії Російської Федерації, отримав порання, що стало причиною встановлення йому інвалідності 2 групи, те що він є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням УБД від 11.01.2024, характеризується позитивно за місцем проживання як привітний, товариський, відсутність у нього судимостей та, наявність двох обставин які пом`якшують покарання: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, суд дійшов висновку, що обвинувачений не становить небезпеки для суспільства і його виправлення можливе без ізоляції від суспільства та відбування ним покарання.

На підставі наведеного суд застосовує положення ч. 1 ст. 75 КК України із покладенням на обвинуваченого обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

Суд вважає, що у цьому випадку буде досягнуто належного балансу між суспільними інтересами та захистом основоположних прав людини, а також ураховано інтереси всіх сторін кримінально-правових відносин.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку встановленому ч. 9 ст. 100 КПК України.

Сейф-пакет №5631045 з посвідченням водія, який не відповідає за способом друку та спеціальним елементам захисту встановленому зразку аналогічного бланку посвідчення водія, що перебуває в офіційному обігу на території України, та перебуває на зберіганні в камері схову Ковельського РУП (ID 708493) та оптичний DVD диск з одним відеозаписом з бодікамер за 10.03.2025 у с. Дубове, вул. Ковельська у Волинській області під час зупинення нарядом поліції транспортного засобу - належить зберігати в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Арешт речових доказів, накладений ухвалою слідчого судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17.03.2025, необхідно скасувати.

На підставі ст.ст. 118, 124 КПК України з обвинуваченого необхідно стягнути процесуальні витрати в розмірі 2785,65 грн за проведення судової технічної експертизи документів (висновок експерта СЕ-19/103-25/3348-ДД від 21.03.2025).

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 334, 368, 370, 374, 376, 532 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358 КК України, ч. 4 ст. 358 КК України і призначити йому покарання:

- за ч. 3 ст. 358 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік;

- за ч. 4 ст. 358 КК України, у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ч. 1 ст. 70, ч. 3 ст. 72 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік та штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, кожне з яких виконувати самостійно.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України, під час іспитового строку, покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Початок іспитового строку обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Речові докази у справі:

Сейф-пакет №5631045 з посвідченням водія, який не відповідає за способом друку та спеціальним елементам захисту встановленому зразку аналогічного бланку посвідчення водія, що перебуває в офіційному обігу на території України, та перебуває на зберіганні в камері схову Ковельського РУП (ID 708493); оптичний DVD диск з одним відеозаписом з бодікамер за 10.03.2025 у с. Дубове, вул. Ковельська у Волинській області під час зупинення нарядом поліції транспортного засобу - належить зберігати в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Скасувати арешт речових доказів, накладений ухвалою слідчого судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17.03.2025.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь держави процесуальні витрати в розмірі 2785,65 грн за проведення судової технічної експертизи документів (висновок експерта СЕ-19/103-25/3348-ДД від 21.03.2025).

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

З інших підстав вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Ковельський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий:ОСОБА_1