УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2025 року

м. Київ

справа № 161/15295/24

провадження № 51 - 3130 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

вивчивши матеріали касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Волинського апеляційного суду від 06 травня

2025 року,

установив:

Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 січня 2025 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі - КК) та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 4000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 68000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 06 травня 2025 року відмовлено засудженому в поновленні строку на апеляційне оскарження вироку, апеляційну скаргу повернуто.

У касаційній скарзі засуджений просить скасувати ухвалу апеляційного суду з підстави істотного порушення вимог кримінального процесуального закону

та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

На обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд апеляційної інстанції відмовляючи у поновлені строку на апеляційне оскарження вироку безпідставно не визнав причини пропуску строку на апеляційне оскарження поважними. Зокрема,

у клопотанні про поновлення строку апеляційного оскарження засуджений указував на те, що він не отримував копії вироку, як після його проголошення, так і на свою поштову адресу, а отримав лише в березні 2025 року після звернення

до канцелярії місцевого суду. До того ж, він є юридично необізнаною особою,

у зв`язку з чим звернувся за наданням безоплатної правничої допомоги, на отримання якої знадобилося багато часу через велику кількість документів, яку необхідно було надати на підтвердження наявності у нього права на отримання такої допомоги. Водночас робоча адреса захисника, якого його призначили, знаходиться у м. Луцьку, що створило проблеми з комунікацією.

Колегія суддів (далі - Суд), перевіривши доводи касаційної скарги, та долучену до неї копію судового рішення, дійшла висновку про таке.

Приписами ст. 370 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Умотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави для його ухвалення.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 2 ст. 395 КПК апеляційна скарга може бути подана на вирок суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Відповідно до ч. 3 цієї статті для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

За правилами п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою такої особи не знайде підстав для його поновлення.

Частиною 1 ст. 117 КПК встановлено, що пропущений із поважних причин строк має бути поновлено за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду. Поняття поважних причин пропуску строку є оціночним, а питання його поновлення покладається на розсуд суду. Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.

Відповідно до змісту оскарженої ухвали, засуджений поза межами строку на апеляційне оскарження подав апеляційну скаргу до якої долучив клопотання про поновлення строку на оскарження вироку.

На обґрунтування свого клопотання про поважність причини пропуску цього строку засуджений указував на те, що 30 січня 2025 року було проголошено оскаржуваний вирок, копію якого йому не було вручено, при цьому секретар судового засідання повідомила, що рішення буде надіслано поштовим зв`язком. Разом із тим, орієнтовано через місяць, оскільки вирок так і не надійшов, ОСОБА_4 звернувся в канцелярію суду із заявою про видачу копії рішення, яку він отримав 06 березня 2025 року, а тому вважав, що строк пропущений з поважних причин.

За наслідками розгляду клопотання апеляційний суд ухвалою від 06 травня

2025 року відмовив у його задоволенні.

Приймаючи таке рішення апеляційний суд виходив із того, що вирок був проголошений 30 січня 2025 року в присутності засудженого, копію вироку він отримав у той же день, що підтверджується розпискою, яка міститься

в матеріалах провадження. Також 31 січня 2025 року рішення суду першої інстанції було направлено на електронну адресу ОСОБА_4 і в цей же день було ним отримано, про що свідчить довідка про доставку електронного листа. Окрім цього, копію вироку було направлено і на поштову адресу засудженого. Відтак твердження засудженого про отримання ним копії вироку лише 06 березня

2025 року були спростовані матеріалами кримінального провадження. Інших поважних причин для задоволення клопотання засуджений у ньому не навів, як і не вказав під час розгляду в суді апеляційної інстанції.

У кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_4 не обирався запобіжний захід у виді тримання під вартою, а отже, з урахуванням положень п. 1 ч. 2 ст. 395 КПК останнім днем подачі апеляційної скарги для нього було 03 березня 2025 року, водночас апеляційну скаргу останній подав лише 02 квітня 2025 року з пропуском визначеного законом строку.

З урахуванням цих обставин апеляційний суд дійшов правильного висновку, що в своєму клопотанні засуджений не навів переконливих доводів щодо наявності у нього поважних причин для пропуску цього строку.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові

від 27 березня 2019 року в справі № 127/17092/18, особа, яка бажає подати апеляційну скаргу, має діяти сумлінно для того, щоб ефективно реалізувати своє право. Хоча ст. 117 КПК містить норму щодо поновлення пропущеного строку, але це можливо лише в разі наявності поважних причин пропуску такого строку. Тому при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку, у тому числі й строку на апеляційне оскарження, до уваги мають братися: тривалість самого процесуального строку; час, який минув з дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право (повноваження) в межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску) та інші доречні обставини.

У касаційній скарзі засуджений зазначає, щовін є юридично необізнаною особою,

у зв`язку з чим йому потрібна була правнича допомога для складання тексту апеляційної скарги, а тому він звернувся до відповідного місцевого центру

з надання безоплатної вторинної правової допомоги, де йому повідомили про необхідність надання значної кількості документів, збір яких зайняв значний час, на підтвердження наявності у нього права на отримання такої допомоги, що, на думку засудженого також свідчить про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Разом із тим, засуджений у касаційній скарзі не зазначає обставин, які об`єктивно перешкоджали йому реалізувати своє право в межах визначеного процесуального строку та через місяць після закінчення такого, щоб укласти договір про надання правничої допомоги із захисником, як і не вказує обставин, які йому перешкодили упродовж 2 місяців зібрати необхідний пакет документів, про які він зазначає у касаційній скарзі, для отримання безоплатної правничої допомоги з огляду на те, що він був присутнім під час проголошення вироку місцевого суду та був обізнаним з рішенням яке цей суд ухвалив.

Більше того, згідно даних у Єдиному державному реєстрі судових рішень, копія повного тексту вироку суду була надіслана до реєстру 31 січня 2025 року, зареєстрована - 31 січня 2025 року і щодо нього забезпечено надання загального доступу з 03 лютого 2025 року.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд мав обґрунтовані підстави для відмови засудженому в задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку.

Наведені в касаційній скарзі засудженого доводи не спростовують правильність висновків викладених в оскаржуваній ухвалі і не ставлять під сумнів законність цього рішення.

Ухвала апеляційного суду є належним чином обґрунтованою та вмотивованою

і за змістом відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.

Зважаючи на викладене, підстав для задоволення касаційної скарги Суд не вбачає.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428, ст. 441 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Волинського апеляційного суду від 06 травня 2025 року через відсутність підстав для її задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3