Провадження № 1-кс/509/452/25
Справа № 509/7128/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2025 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с-щі. Овідіополь, клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000143 від 11.12.2024 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

06 травня 2025 року адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області з клопотанням в якому просив суд скасувати арешт в рамках кримінального провадження № 0000143 від 11.12.2024 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, накладеного відповідно до ухвал Овідіопольського районного суду Одеської області від 12.12.2024 року по справі № 509/7128/24 та від 13.12.2024 року по справі № 509/7157/24, а саме на: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 ; автомобіль марки «Форд Фокус», д.н.з. НОМЕР_2 синього кольору, 1999 року випуску, а також ключі від нього із брелоком чорного кольору; зобов`язати уповноважену особу сектору дізнання ВП № 1 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області безкоштовно повернути ОСОБА_4 , тобто особі у якій було вилучено речі, наступне майно: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 ; автомобіль марки «Форд Фокус», д.н.з. НОМЕР_2 синього кольору, 1999 року випуску, а також ключі від нього із брелоком чорного кольору.

Клопотання обґрунтовано тим, що вказаний арешт на зазначене майно накладено необґрунтовано, на даний час така потреба (в наявності арешту) вже відпала, враховуючи проведення експертиз з боку судових експертів ОНДЕКЦб а також фактом повної безпідставності органу досудового розслідування впродовж останніх двох місяців по вказаному кримінальному провадженню № 0000143 від 11.12.2024 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Дізнавач надав заперечення щодо скасування арешту майна.

Адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 в судовому засіданні клопотання підтримав в повному обсязі, з підстав, викладених у клопотанні, а також з врахуванням висновків експерта № СЕ-19/116-24/26535-ДД від 20.12.2024 року та № СЕ-19/116-25/2646-КДТЗ від 26.02.2025 року.

Дослідивши матеріали клопотання та додані до нього додаткові письмові докази, вважаю клопотання таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Статтями 7,16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з ч.1, 2 ст.22КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», а саме: частиною 3 пункту 1 зазначено, що за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174,539 Кримінального процесуального кодексу України до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

При вирішенні питання про арешт майна або його скасування для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст.94,132,173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч.3 ст.28 КПК України, однак вони мають бути об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз,як підстави для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Відповідно до ч. 1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, підставою для скасування арешту в порядку ст.174КПК України є відсутність потреби в подальшому застосуванні цього заходу забезпечення або необґрунтованість його застосування, при цьому, з урахуванням вимог ст. 22 КПК України, доведення цих обставин покладається на особу, яка звернулася із клопотанням про скасування арешту майна.

Виходячи із аналізу викладеного, вказана норма пов`язує право слідчого судді, суду на скасування арешту майна, із можливістю надання учасникам процесу, доказів та відомостей, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба та доведеності перед слідчим суддею, судом їх законності та переконливості.

Так, згідно з п. 3 ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально - правового характеру щодо юридичної особи.

У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна (ч.5 ст.170 КПК України).

При цьому, згідно п. 4 ч. 2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ст. 61 КПК України, цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов. Права та обов`язки цивільного позивача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду. Цивільний позивач має права та обов`язки, передбачені цим Кодексом для потерпілого, в частині, що стосуються цивільного позову, а також має право підтримувати цивільний позов або відмовитися від нього до видалення суду в нарадчу кімнату для ухвалення судового рішення. Цивільний позивач повідомляється про прийняті процесуальні рішення в кримінальному провадженні, що стосуються цивільного позову, та отримує їх копії у випадках та в порядку, встановлених цим Кодексом для інформування та надіслання копій процесуальних рішень потерпілому.

Крім того ст. 98 КПК України передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів, а також умов, за котрих жодна особа не була б підданою необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя, відповідно до вимог ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, що отримана юридичною особою; розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Аналізуючи положення кримінально процесуального законодавства з приводу накладення арешту на майно особи, обов`язковою передумовою, яка обґрунтовує необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, є наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину, наявність обґрунтованої підозри, підставу для арешту майна; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, що визначено положенням ч. 2 ст. 173КПК України.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що слід врахувати необхідність забезпечення справедливого балансу між конкуруючими інтересами відповідної особи і суспільства в цілому. Необхідно зважати й на те, що цілі, згадані в цьому положенні можуть мати певне значення при визначені того, чи забезпечено баланс між вимогами відповідних суспільних інтересів і основоположним правом заявника на власність. В обох контекстах держава користується певним полем розсуду при визначені заходів, які необхідно вжити для забезпечення дотримання Конвенції. Рішення «Sargsyan v. Azerbaijan», n.220.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Нормою ст. 41Конституції України встановлюється непорушність права особи на володіння, користування і розпорядження своєю власністю.

Згідно ч. 8 ст. 170 КПК України, вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України цієї статті - заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. Однак, таких обґрунтованих підстав не наведено.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп.69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n.50, Series A № 98).

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області по справі № 509/7128/24 від 12.12.2024 року накладено арешт на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 видане 19.06.2008 року Сімферопольським ВРЕР при УДАІ ГУ МВС України в АРК, яке вилучено і поміщено до сейф-пакету № ICR0135219.

Також судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області по справі № 509/7157/24 від 13.12.2024 року накладено арешт на автомобіль марки «Форд Фокус», д.н.з. НОМЕР_2 синього кольору, 1999 року випуску, а також ключі від нього із брелоком чорного кольору.

Згідно висновку експерта № СЕ-19/116-24/26535-ДД від 20.12.2025 року вбачається, що:

1.У свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу серійним номером НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_5 , всі фонові зображення нанесено плоским друком, вихідні дані підприємства виробника нанесено лазерним гравіюванням, друкований текст (персональні дані) та серійний номер, яким заповнено картку з лицевої та зворотної сторін, нанесено термосублімаційним способом друку.

2.Відповісти на питання: «Чи відповідає бланк свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 виданого 19.06.2008 року Сімферопольським ВРЕР при УДАІ ГУ МВС України в АРК на ім`я ОСОБА_5 , яке було вилучено і поміщено до сейф-пакету № ICR0135219, аналогічним документам, які знаходились в офіційному обігу на території України», не видалось за можливе, у зв`язку із встановленням збіжних та розбіжної ознаки.

3.Питання «Чи співпадають серія ЄДАПС та серія і номер свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 виданого 19.06.2008 року Сімферопольським ВРЕР при УДАІ ГУ МВС України в АРК на ім`я ОСОБА_5 , яке було вилучено і поміщено до сейф-пакету №ICR0135219» не вирішувалось, оскільки дане питання не потребує спеціальних знань в галузі технічної експертизи документів.

Згідно висновку експерта № СЕ-19/116-25/2646-КДТЗ від 26.02.2025 року вбачається, що:

1.Ідентифікаційні номери складових частин транспортного засобу, а саме автомобіля марки «Ford Focus», синього кольору у кузові універсал, 1999 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 піддавались зміною маркування номера двигуна « НОМЕР_3 » яким укомплектовано досліджуваний автомобіль «Ford Focus», не змінювалось.

2.Ідентифікаційні номери складових частин транспортного засобу, а саме автомобіля марки «Ford Focus», синього кольору у кузові універсал, 1999 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , змінювались шляхом видалення табличок виробника та фрагмента номерного майданчика з номером кузова не в заводських умовах (кустарно). Маркування номер двигуна « НОМЕР_3 », яким укомплектовано досліджуваний автомобіль «Ford Focus», змінам не піддавалось.

3.На досліджуваному автомобілі «Ford Focus», синього кольору у кузові універсал, 1999 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , дослідженням встановлено первинний ідентифікаційний номер кузова « НОМЕР_4 ». Маркування номера двигуна, яким укомплектовано досліджуваний автомобіль «С9DC YR59036» є первинним, змінам не піддавалось.

Окрім того, судом встановлено, що згідно відповіді Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях Головного сервісного центру МВС вих. № 31/30/2025 на виконання ухвали суду від 27.07.2025 року вбачається, що:

-згідно відомостей Єдиного державного реєстру транспортних засобів інформація про реєстрацію автомобіля марки Форд модель Фокус, синього кольору, 1999 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_5 (або інший власник), а також щодо видачі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 від 19.06.2008 року інформація відсутня;

-відомості щодо реєстрації транспортних засобів, які містилися в наявних на той час архівних регіональних базах даних МВС, було конвертовано до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а зазначеним відомостям було надано статус «міграція»;

-згідно відомостей Єдиного державного реєстру транспортних засобів інформація про реєстрацію запитуваного автомобіля, зі статусом «міграція» - також відсутня;

-згідно визначених повноважень Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Одеській області, Миколаївській та Херсонських областях не може підтвердити чи спростувати факт державної реєстрації транспортного засобу марки Форд модель Фокус, синього кольору, 1999 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_5 (або інший власник) Сімферопольським ВРЕР при УДАЇ ГУ МВС України в АРК у 2008 році та видачі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 від 19.06.2008 року, а також надати інформацію про підстави відсутності зазначених відомостей у Єдиному державному реєстрі транспортних засобів.

Таким чином, у справі відсутні обставини, за якими закон пов`язує необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, оскільки відповідно до висновків експерта, наявних в матеріалах справи, відсутнє втручання у номери складових частин кузова, та не вбачається можливості встановити у зв`язку із встановленням збіжних та розбіжних ознак, та не заявлено відповідний цивільний позов. Саме тому необхідність в арешті відпала, що вказує на відсутність підстав, викладених у ст.170 КПК України, у зв`язку з чим суд вважає клопотання обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 174 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000143 від 11.12.2024 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, - задовольнити.

Скасувати арешт в рамках кримінального провадження № 0000143 від 11.12.2024 року за ознаками кримінального проступку передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, накладеного відповідно до ухвал Овідіопольського районного суду Одеської області від 12.12.2024 року по справі № 509/7128/24 та від 13.12.2024 року по справі № 509/7157/24, а саме на:

-свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 ;

-автомобіль марки «Форд Фокус», д.н.з. НОМЕР_2 синього кольору, 1999 року випуску, а також ключі від нього із брелоком чорного кольору.

Зобов`язати уповноважену особу сектору дізнання ВП № 1 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області безкоштовно повернути ОСОБА_4 , тобто особі, у якій було вилучено речі, наступне майно:

-свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 ;

-автомобіль марки «Форд Фокус», д.н.з. НОМЕР_2 синього кольору, 1999 року випуску, а також ключі від нього із брелоком чорного кольору.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1