У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2025 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, клопотання прокурора Спеціалізованої екологічної прокуратури (на правах відділу) Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0000021 від 29.01.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 240 КК України про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Спеціалізованої екологічної прокуратури (на правах відділу) Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, із клопотанням у кримінальному провадженні №0000021 від 29.01.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 240 КК України про арешт майна.

В обґрунтування клопотання зазначено, що СУ ГУНП Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000021 від 29.01.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 240 КК України.

У ході досудового розслідування встановлено, що на території Закарпатської області, з 2018 року по теперішній час діє злочинна група, яка на околицях міста Виноградів та села Дротинці Берегівського району, в районі русла річки Тиса, у самовільно визначених місцях, без спеціального дозволу на використання надр, незаконно здійснює видобування корисних копалин загальнодержавного значення (з проведенням днопоглиблювальних робіт), які в свою чергу за готівкові кошти реалізовують (легалізовують) мешканцям Берегівського району.

У клопотанні вказано на те, що також встановлено, що до складу вищезазначеної групи входять: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (організатор злочинної діяльності); ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .

29 липня 2025 року на підставі ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області №308/9901/25 проведено обшук транспортного засобу марки КАМАЗ 55111 номерний знак НОМЕР_1 , який у відповідності до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході якого виявлено та вилучено: транспортний засіб марки КАМАЗ 55111 номерний знак НОМЕР_1 із ключем запалювання та залишками сипкої суміші зовні схожої на піщано-гравійну у кузові; взірець сипкої суміші зовні схожої на піщано-гравійну, який упаковано в пакет №PSP2282606.

У клопотанні міститься покликання на ч. 2 ст. 170, п.1 ч. 2 ст. 170, ст. 98, ч.ч. 10, 11 ст. 170, п. п. 1, 4 ч. 2 ст. 170, ч. 2 ст. 173 КПК України.

Прокурор зазначає, що на даний час органом досудового розслідування, за наслідками проведення слідчих (розшукових) дій встановлено, що вилучені 29.07.2025 у ході обшуку речі, предмети, документи мають значення речового доказу для кримінального провадження, зберегли на собі сліди злочину та є необхідний для проведення у подальшому ряду судових експертиз та проведення процесуальних дій.

Як вказує прокурор, враховуючи викладене, є обґрунтована необхідність застосування на цій стадії досудового розслідування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт. Накладення арешту на вказане майно викликано необхідністю запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, у тому числі як речових доказів.

На підставі викладеного, відповідно до вимог ст. ст. 40, 98, 131, 132, 170, 171 КПК України, прокурор просить: накласти арешт у вигляді заборони відчуження, розпорядження на майно, яке тимчасово вилучене 29 липня 2025 року у ході обшуку, проведеного на підставі ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області №308/9901/25 транспортного засобу марки КАМАЗ 55111 номерний знак НОМЕР_1 , який у відповідності до свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме транспортний засіб марки КАМАЗ 55111 номерний знак НОМЕР_1 із ключем запалювання та залишками сипкої суміші зовні схожої на піщано-гравійну у кузові, взірець сипкої суміші зовні схожої на піщано-гравійну, який упаковано в пакет № PSP2282606.

Від представника власника майна ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_13 через канцелярію суду надійшли письмові заперечення. Адвокат вважає що клопотання про накладення арешту на майно транспортний засіб марки КАМАЗ 55111, д.н.з. НОМЕР_1 та свідоцтва про реєстрацію т.з. не підлягають задоволенню.

Адвокат зазначає, що як вбачається із матеріалів клопотання, до клопотання не долучені документи, якими слідчий, прокурор обґрунтовують доводи клопотання, зокрема, не містять доказів, які б свідчили, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, відповідає ознакам речового доказу, а саме, що воно є об`єктом злочинних посягань, предметом злочину, знаряддям вчинення злочину, здобуто злочинним шляхом, тощо. Натомість, долучені до матеріалів клопотання копії документів, не можуть бути належними доказами в розумінні глави 4 КПК України в контексті доказів обґрунтування поданого слідчим клопотання про арешт майна.

Відомості того, що транспортний засіб може зберегти на собі якісь сліди злочину, також відсутні.

При цьому, вважаю, що оскільки даний транспортний засіб не був затриманий ні з гравійною сумішю, ні у безпосередній близькості до місця видобутку, то він не може бути вилученим, оскільки не підпадає під ознаки, визначені ст. 98 КПК України, тобто таке не було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберегло на собі його сліди, не містить інших відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, не є об`єктом кримінально протиправних дій та не набуте кримінально протиправним шляхом. Матеріали справи не містять доказів про те, що вищевказане майно набуте кримінально-протиправним шляхом, зокрема внаслідок неправомірних дій ОСОБА_4 .

Навпаки, ОСОБА_4 є зареєстрованою фізичною особою-підприємцем, його діяльність охоплює як пасажирські так і вантажні перевезення. Реальність його господарських операцій з використання даного транспортного засобу, підтверджується зокрема вилученими та приєднаними до даного копотаннями видатковими накладними.

З ФОП ОСОБА_4 у трудових відносинах перебуває 10 осіб, за яких щомісячно сплачується податок на доходи фізичних осіб та єдиний соціальний внесок.

При цьому, з доданих до клопотання матеріалів не вбачається вчинення саме ним злочину передбаченого ст. 240 КК України.

Адвокат вважає, що вилучення даного транспортного засобу фактично призведе до зупинення господарської діяльності ОСОБА_4 який не є підозрюваним або обвинуваченим, а також подальшого звільнення його працівників.

В зв`язку з вищенаведеним, керуючись ст. 170-173 КПК України, адвокат просить у задоволенні клопотання прокурора Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_14 про накладення арешту на майно ОСОБА_4 транспортний засіб з з КАМАЗ 55111, д.н.з. НОМЕР_1 та свідоцтва про реєстрацію т.з. в межах КП 0000021 від 29.01.2025 р.- відмовити.

Прокурор, в судове засіданні не з`явився, разом із тим через канцелярію суду подала заяву, в якій просила розгляд клопотання проводити за її відсутності, а також долучила до заяви копію підтвердження права власності на ТЗ.

Власник вилученого майна в судове засідання не з`явився про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином. Разом із тим, представник власника майна ОСОБА_13 , подав через канцелярію суду заяву про розгляд клопотання без участі представника власника майна.

Слідчий суддя дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, приходить до наступного висновку.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

За змістом ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. За змістом ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів.

Згідно ч. 3 вказаної норми, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу….

Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу….

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч. 11 вказаної норми заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Під час розгляду клопотання слідчий суддя встановив, що СУ ГУНП Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000021 від 29.01.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 240 КК України.

Як вбачається з матеріалів клопотання у ході досудового розслідування встановлено, що на території Закарпатської області, з 2018 року по теперішній час діє злочинна група, яка на околицях міста Виноградів та села Дротинці Берегівського району, в районі русла річки Тиса, у самовільно визначених місцях, без спеціального дозволу на використання надр, незаконно здійснює видобування корисних копалин загальнодержавного значення (з проведенням днопоглиблювальних робіт), які в свою чергу за готівкові кошти реалізовують (легалізовують) мешканцям Берегівського району.

При цьому також в ході досудового розслідування встановлено, що до складу вищезазначеної групи входять: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (організатор злочинної діяльності); ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Згідно протоколу обшуку (копія наявна в матеріалах клопотання) 29 липня 2025 року на підставі ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області №308/9901/25 проведено обшук транспортного засобу марки КАМАЗ 55111 номерний знак НОМЕР_1 , який у відповідності до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході якого виявлено та вилучено: транспортний засіб марки КАМАЗ 55111 номерний знак НОМЕР_1 із ключем запалювання та залишками сипкої суміші зовні схожої на піщано-гравійну у кузові; взірець сипкої суміші зовні схожої на піщано-гравійну, який упаковано в пакет №PSP2282606.

29.07.2025 у кримінальному провадженні винесено постанову про визнання речовими доказами вилученого під час проведення обшуків та оглядів майна

На підтвердження права власності на транспортний засіб до матеріалів клопотання додано відомості про реєстрацію транспортного засобу за ОСОБА_4 ..

До матеріалів клопотання додана розписка про отримання на відповідальне зберігання вказаного транспортного засобу на території ВМУВГ (м.Виноградів, вул. Франка, 10) до вирішення по суті.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 липня 2025 року по справі №308/9901/25 було надано дозвіл стороні кримінального провадження - групі слідчих та групі прокурорів у кримінальному провадженні №0000021 на проведення обшуку вказаного автомобіля з метою відшукання та вилучення речових доказів та будь яких ознак і слідів вчинення кримінального правопорушення, а саме фіктивних документів, щодо видобування та перевезення піщано-гравійної суміші чи річкових наносів, чорнових записів, щодо видобування та реалізації піщано-гравійної суміші чи річкових наносів, мобільних телефонів та слідів злочину.

Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст. 64-2 КПК України, третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи.

Третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, має права та обов`язки, передбачені цим Кодексом для підозрюваного, обвинуваченого, в частині, що стосуються арешту майна. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, повідомляється про прийняті процесуальні рішення в кримінальному провадженні, що стосуються арешту майна, та отримує їх копії у випадках та в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Слідчий суддя вважає, що прокурором доведено необхідність накладення арешту на вилучену в ході обшуку автомобіля майно, оскільки зазначені вилучені предмети відповідають критеріям визначеним ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами у кримінальному провадженні та будуть використані органом досудового розслідування для доказування обставин даного кримінального правопорушення.

Крім цього в цій частині заперечень від власника майна не надходило.

Поряд з цим, слідчий суддя вважає, що на підставі вищевикладеного з метою збереження речових доказів та враховуючи, що вище вказаний транспортний засіб, предмети та документи свідчать про можливе вчинення злочину, могли зберегти на собі сліди злочинної діяльності, у той же час транспортний засіб може бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення, тому є достатні підстави вважати, що такий відповідає критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України, а отже, у відповідності до ч.2 ст. 170 КПК України, підлягає арешту.

Так, згідно матеріалів клопотання вбачається, що до складу злочинної групи що діє на території Закарпатської області, з 2018 року по теперішній, яка на околицях міста Виноградів та села Дротинці Берегівського району, в районі русла річки Тиса, у самовільно визначених місцях, без спеціального дозволу на використання надр, незаконно здійснює видобування корисних копалин загальнодержавного значення (з проведенням днопоглиблювальних робіт), які в свою чергу за готівкові кошти реалізовують (легалізовують) мешканцям Берегівського району, входять: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (організатор злочинної діяльності); ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є власником транспортного засобу марки КАМАЗ 55111 номерний знак НОМЕР_1 , в кузові якого були залишки сипкої суміші зовні схожої на піщано-гравійну.

Слідчий суддя вважає, що матеріалами клопотання доведено наявність достатніх підстав вважати, що вилучений в ході обшуку автомобіль (майно), відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, а тому на даному етапі досудового розслідування, вказаного кримінального провадження, існує об`єктивна необхідність у накладенні арешту вказане у клопотанні майно.

Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя вважає, що прокурором доведено необхідність накладення арешту на вилучений в ході обшуку автомобіль, оскільки зазначений транспортний засіб відповідає критеріям визначеним ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами у кримінальному провадженні та може бути використаний органом досудового розслідування для доказування обставин даного кримінального правопорушення.

На переконання слідчого судді органом досудового розслідування, прокурором доведено наявність об`єктивних обставин, що свідчать про можливе використання даного автомобіля за обставин які розслідуються в межах даного кримінального провадження, не виключено особами, що входять до складу групи, яка на околицях міста Виноградів та села Дротинці Берегівського району, в районі русла річки Тиса, у самовільно визначених місцях, без спеціального дозволу на використання надр, незаконно здійснює видобування корисних копалин загальнодержавного значення (з проведенням днопоглиблювальних робіт), які в свою чергу за готівкові кошти реалізовують (легалізовують) мешканцям Берегівського району.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчий суддя, вважає за необхідне вказати на те, що при вирішенні питання про арешт майна, було досліджено усі матеріали, що мають значення для вирішення питання про накладення арешту, враховано правову підставу для накладення арешту, достатність доказів, що вказують на скоєння кримінального правопорушення, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, тому необхідність накладення арешту на вказане майно, як захід забезпечення кримінального провадження, є обґрунтована та доцільна.

На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України прокурор довів слідчому судді необхідність арешту майна з метою збереження речових доказів, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.

Слідчий суддя вважає, що наявні достатні правові підстави для арешту майна, оскільки враховує можливість використання його як речового доказу у даному кримінальному провадженні, необхідність проведення слідчих, розшукових дій, експертного дослідження, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

За таких обставин слідчий суддя при розгляді даного клопотання вбачає потенційну загрозу та шкоду для кримінального провадження в разі відмови у накладенні арешту вилученого майна, та таке є необхіднім у зв`язку із забезпеченням проведення у рамках даного кримінального провадження слідчих дій, експертних досліджень, які в свою є необхідними для встановлення всіх обставин кримінального правопорушення.

Така шкода може виразитись у втраті речового доказу стороною обвинувачення та унеможливить подальше провадження досудового розслідування, проведення відповідних судових експертиз, встановлення осіб винних у вчиненні кримінального правопорушення, та встановленню істини у справі, що очевидно переважає над відсутністю в даний час повідомленої підозри винуватій у вчиненні злочинів особі, а також неможливістю власником (володільцем) тимчасово розпоряджатися вказаним майном.

Слідчий суддя вважає доведеним, що зазначене тимчасово вилучене майно, саме по собі та в сукупності з іншими, зібраними в ході досудового розслідування доказами, має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, а саме для з`ясування всіх обставин щодо права видобування корисних копалин загальнодержавного значення та наявності передбачених на те дозволів, перевезення корисних копалин загальнодержавного значення, реалізації таких, а тому, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, як тимчасово вилучення майна та його арешт.

Таким чином доводи представника власника майна, що сам по собі факт реєстрації фізичної особи-підприємцем ОСОБА_4 та що його діяльність охоплює як пасажирські так і вантажні перевезення, не може бути підставою для відмови у задоволенні даного клопотання.

Слідчий суддя переконаний, що на даному етапі досудового розслідування його потреби виправдовують втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги, що завданням кримінального судочинства є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінального правопорушення тощо, а також зважаючи на те, що вилучені вищевказані предмети мають значення речових доказів у кримінальному провадженні, та незастосування арешту щодо цього майна може призвести до зникнення, втрати або його пошкодження або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, слідчий суддя вважає що клопотання слідчого про арешт майна є обґрунтованим та підлягає задоволенню у вказаній частині.

При цьому слідчий суддя вважає за необхідне вказати на те, що відповідно до ч. 1 ст. 16 КПК України закріплено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге - п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Критерії розумності та співрозмірності обмеження права власності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчої судді. Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Рішення ЄСПЛ від 05.01.2000 у справі «Беєлер проти Італії», заява № 33202/96, параграф 107). При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (Рішення ЄСПЛ у справі Джеймс та інші проти Сполученого Королівства від 21.02.1986, заява № 8793/79, параграф 50).

Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Слідчий суддя враховуючи наведене, вважає, що на даному етапі досудового розслідування вказаного кримінального провадження, існує сукупність підстав, що підтверджують відповідність майна, а саме транспортного засобу , що належить ОСОБА_4 , критеріям речових доказів.

Як слідує з долучених до заперечення матеріалів ОСОБА_4 є зареєстрованою фізичною особою-підприємцем, його діяльність охоплює зокрема як пасажирські так і вантажні перевезення, надання в оренду автомобілів, легкових автотранспортних засобів, будівельних машин і устаткування. Реальність його господарських операцій з використання даного транспортного засобу, підтверджується зокрема приєднаними до клопотання видатковими накладними.

Слідчий суддя враховує те, що ОСОБА_4 , який є власником транспортного засобу, не має статусу підозрюваного у вказаному кримінальному провадженні.

Разом із тим, з огляду на положення ч.4 ст.173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

З огляду на вказане, слідчий суддя вважає, що накладення арешту на вказаний транспортний засіб, без заборони користування та розпорядження таким, з урахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення буде доцільним та найменш обтяжливий способом арешту майна.

При цьому, з метою забезпечення можливості органам досудового розслідування провести необхідний комплекс розшукових, слідчих та процесуальних дій, з метою виконання завдань кримінального провадження, передбачених ч. 2 ст. КПК України, враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для власників або володільців осіб, та враховуючи потреби досудового розслідування щодо втручання у права та інтереси власників майна на даному етапі досудового розслідування кримінального провадження, слідчий суддя вважає вірним застосовувати найменш обтяжливий спосіб арешту майна, який не призведе до наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб, а тому вважає, що накладення арешту на транспортним засобом без заборони розпорядження та/або користування вказаним автомобілем, із забороною на його відчуження, забезпечить його збереження та не призведе до приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження останніх, без позбавлення права користування ними.

Таким чином клопотання підлягає частковому задоволенню.

При цьому слідчий суддя вважає за необхідне вказати на те, що відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Згідно ч.2 ст.174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Відповідно до ч.1 ст. 116 КПК України, процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки. Строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту або передано особі, уповноваженій їх прийняти, а для осіб, які тримаються під вартою або перебувають у лікувально-профілактичному закладі охорони здоров`я чи закладі з надання психіатричної допомоги, спеціальній навчально-виховній установі, - якщо скаргу або інший документ подано службовій особі відповідної установи до закінчення строку.

Прокурором було подано клопотання про накладення арешту на вказане вилучене майно, разом із тим, ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.07.2025 року, до суду клопотання надійшло поштовим зв`язком та зареєстровано 06.08.2025. Згідно поштової відмітки, для відправники у відділенні пошти прийнято 30.07.2025.

Вказане свідчить про дотримання прокурором процесуальних строків щодо звернення до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на вилучене в ході проведення обшуку майно.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 132, 98, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Спеціалізованої екологічної прокуратури (на правах відділу) Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0000021 від 29.01.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 240 КК України про арешт майна,- задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, яке тимчасово вилучене 29 липня 2025 року у ході обшуку, проведеного на підставі ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області №308/9901/25, а саме: залишки сипкої суміші зовні схожої на піщано-гравійну; взірець сипкої суміші зовні схожої на піщано-гравійну, який упаковано в пакет № PSP2282606.

Накласти арешт на тимчасово вилучений транспортний засіб марки КАМАЗ 55111 номерний знак НОМЕР_1 , який у відповідності до свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із ключем запалювання, із забороною відчуження та без заборони користування та розпорядження транспортним засобом.

В задоволенні іншої частини клопотання відмовити.

Копію ухвали негайно після її постановлення вручити слідчому, прокурору та фізичним особам, щодо майна яких вирішувалось питання про арешт.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1