Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

13 травня 2025 року м. Рівне

Справа № 572/3882/24

Провадження № 11-кп/4815/299/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника-адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000536 щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, працюючого головним механіком ПОГ Святобор Л, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за апеляційною скаргою прокурора на вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 27 листопада 2024 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 27 листопада 2024 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України на п`ять років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням - іспитовим строком в один рік з покладенням обов`язків повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації та виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави 15902,88 грн. процесуальних витрат за проведення судових експертиз у кримінальному провадженні та вирішено питання щодо речових доказів і накладеного арешту на майно.

Як визнав доведеним суд, ОСОБА_6 26 червня 2024 року близько 18 год. 52 хв, керуючи технічно справним автомобілем VOLKSWAGEN GOLF р.н. НОМЕР_1 по вул. Варшавській зі сторони вул. Севастопольська м. Сарни Рівненської області, рухаючись в порушення п.12.4, підпункту б) п.12.9 Правил дорожнього руху в напрямку нерівнозначного нерегульованого перехрестя вулиць Європейська-Варшавська-Костопільська зі швидкістю 63 км/год, що перевищує допустиму швидкість у 50 км/год, та допустиму швидкість руху на ділянці дороги, де встановлений дорожній знак 3.29 «Обмеження максимальної швидкості руху не більше 40 км/год.», маючи об`єктивну можливість виявити мотоцикл LIFAN LF200-10B KP-200 р.н.ВК6552JA під керуванням ОСОБА_8 , котрий наближався до перехрестя з перевагою в русі, виїхав на смугу руху даного транспортного засобу, де допустив з ним зіткнення.

У результаті ДТП водій мотоцикла LIFAN LF200-10B KP-200 ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження, від яких настала його смерть.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеності вини ОСОБА_6 та правильності кваліфікації його дій, ставить питання про скасування вироку внаслідок неправильного застосування кримінального закону в частині звільнення ОСОБА_6 від відбування додаткового покарання. Зазначає, що ОСОБА_6 скоїв ДТП внаслідок порушення ним кількох пунктів ПДР, що, на думку апелянта, слугує підставою для застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Просить вирок суду в частині призначення покарання скасувати і ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання у виді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки, звільнивши від відбування призначеного основного покарання з випробуванням - іспитовим строком у три роки. В решті вирок суду залишити без змін.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

У письмових запереченнях на апеляційну скаргу обвинувачений ОСОБА_6 зазначає, що кримінальне правопорушення вчинено ним вперше, він не перебував у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, щиро розкаюється, відшкодував заподіяну потерпілій стороні шкоду, а позбавлення права керування транспортними засобами позбавить його можливості заробляти на прожиття та утримувати родину.

Просить вирок суду залишити без зміни.

Потерпілий ОСОБА_10 , будучи належним чином повідомленим про день і час розгляду апеляційної скарги прокурора, що підтверджується поштовим рекомендованим повідомленням, долученим до справи, в судове засідання не з`явився.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора на підтримання апеляційної скарги, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника-адвоката ОСОБА_7 , які вважають вирок законним і просять залишити його без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Винність ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за обставин, вказаних у вироку, підтверджена сукупністю зібраних у кримінальному провадженні доказів, яким судом дана правильна юридична оцінка, що не заперечується в апеляційній скарзі і не оспорюється ніким з учасників судового розгляду.

При призначенні покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції, дотримуючись вимог ст. 65 КК України та розяснень, що містяться в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, віднесеного законом до тяжких злочинів, скоєних з необережності, особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, працевлаштований, добровільне відшкодування завданої шкоди, пом`якшуючі покарання обставини щире каяття, активне сприяння в розкритті злочину, відсутність обставин, що обтяжують покарання, і призначив ОСОБА_6 покарання в межах закону, звільнивши від його відбування з випробуванням іспитовим строком в один рік, належним чином вмотивувавши прийняте рішення, що не оспорюється апелянтом.

Покликання прокурора в апеляційній скарзі та при апеляційному розгляді щодо неправильності застосування кримінального закону, що потягло за собою невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, в частині не застосування додаткового покарання - позбавлення права керування транспортними засобами, як на підставу скасування вироку, та ухвалення нового вироку не є переконливими.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», застосовувати до винного додаткове покарання - позбавлення права керування транспортними засобами слід у випадках, коли вчинення злочину було пов`язане з грубим або повторним порушенням порядку користування таким правом.

Санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає альтернативу можливості застосування чи не застосування додаткової міри покарання.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 кримінальне правопорушення вчинено вперше, з необережності, на момент вчинення даної ДТП ОСОБА_6 не знаходився ні в стані алкогольного, ані в стані наркотичного сп`яніння, після скоєного не залишив місце події, ним добровільно відшкодовано потерпілій стороні узгоджену матеріальну і моральну шкоду, що підтверджено в суді першої інстанції потерпілим та не заперечується прокурором.

В ході апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_6 раніше не притягувався ні до кримінальної, ні до адміністративної відповідальності, в тому числі, і за будь-яке порушення ПДР України, матеріали кримінального провадження негативних даних щодо ОСОБА_6 , який позитивно характеризується, як за місцем проживання, так і за місцем роботи, не містять, як відсутні і дані щодо зловживання ним спиртними чи наркотичними засобами, неналежність поведінки в побуті та сім`ї, що не заперечується в суді апеляційної інстанції стороною обвинувачення.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтвердив свою вину, щиро розкаюється та шкодує про вчинене, і просить не позбавляти права керування транспортними засобами, оскільки єдиним джерелом доходу є саме трудова діяльність, організація якої пов`язана з керуванням транспортним засобом, а, відтак, застосування до ОСОБА_6 додаткового покарання - позбавлення права керування транспортними засобами призведе до втрати ним роботи та засобів для існування, про що, серед іншого, зазначено і у вироку суду на обґрунтування рішення щодо не застосування додаткового покарання.

Згідно постанови Верховного Суду від 29.05.2018 року, злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, належить до категорії двооб`єктивних злочинів, які одночасно посягають на приватні та публічні інтереси, однак, урахування думки потерпілого при призначенні покарання винуватому є обов`язковим.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження ( т.3 а.с. 33) та встановленого судом першої інстанції, потерпілий у своїй заяві зазначив, що ОСОБА_6 приніс щирі вибачення всій родині, добровільно відшкодував узгоджену з потерпілою стороною суму заподіяної матеріальної і моральної щкоди, ДТП вчинив не умисно, у зв`язку з чим просить не позбавляти ОСОБА_6 волі.

Також потерпілим не висловлювалося і прохання щодо позбавлення обвинуваченого права керування транспортними засобами.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим і підстав для його скасування чи зміни не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404-405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 27 листопада 2024 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3