Провадження №1-кп/761/3097/2025
В И Р О К

іменем України

02 червня 2025 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря с/з ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000413 від 14 березня 2025 року відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Фасова Макарівського району Київської області, громадянки України, яка має вищу освіту, не заміжньої, не працюючої, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої та засудженої: вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 29 березня 2024 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду, вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2024 року за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 гривень,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , у невстановлений час, однак не пізніше 17 години 30 хвилин 14 березня 2025 року, у невстановленому місці, при невстановлених обставинах, незаконно придбала без мети збуту психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, вагою 0,263 грама і з цього моменту ОСОБА_3 почала її незаконно зберігати при собі, без мети збуту, маючи умисел, спрямований на незаконне зберігання психотропної речовини, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, посягаючи на суспільні відносини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, суспільні відносини, що охороняють здоров`я населення України, в порушення вимог ст.ст. 7, 12, 17, 25 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995, Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» від 15.02.1995.

Далі о 17 годині 30 хвилин 14 березня 2025 року ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Максима Берлінського та зберігаючи при собі незаконно психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, вагою 0,263 грама, була зупинена поблизу будинку № 20 з метою перевірки документів працівниками ВКП Шевченківського УП ГУНП у м. Києві, якими у встановленому законом порядку було виявлено ознаки скоєння ОСОБА_3 кримінального правопорушення у сфері незаконного обігу наркотичних речовин та здійснено повідомлення органу Національної поліції.

У подальшому, 14 березня 2025 року у період часу з 18 години 35 хвилин до 18 години 44 хвилин поблизу будинку № 20 по вул. Максима Берлінського у м. Києві дізнавачем ВД Шевченківського УП ГУНП в м. Києві у ході особистого обшуку під час затримання в порядку ст. 298-2 КПК України у ОСОБА_3 виявлено та вилучено один безбарвний пакет з полімерного матеріалу з пазовим замком, що містить порошкоподібну речовину білого кольору, у складі якої психотропна речовина, обіг якої обмежено - амфетамін, вагою 0,263 грама.

Такі дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковані за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, а саме незаконне придбання, зберігання психотропної речовини без мети збуту, вчинене протягом року після засудження за ст. 309 КК України.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнала повністю, та зазначила, що час, місце та спосіб вчинення нею інкримінованого їй органом досудового розслідування кримінального правопорушення, описаного в обвинувальному акті, викладені вірно та відповідають дійсності, і вона їх в повному обсязі підтверджує. Вона дійсно придбала вказану психотропну речовину, добре розуміла, що це, тому вирішила залишити собі для власних потреб, без мети збуту. У скоєному щиро розкаялася, вину усвідомила та повністю визнала, просила суворо не карати, призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі, надавши шанс на виправлення. Зазначила, що на утриманні має малолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_3 у повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та, беручи до уваги те, що прокурор також не оспорював фактичні обставини подій, і судом встановлено, що учасники зазначеного кримінального провадження, в тому числі і обвинувачена, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши учасникам процесу положення ч. 3 ст. 349 КПК України, відповідно до яких останні будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд, допитавши обвинувачену ОСОБА_3 та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченої, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що своїми діями ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 309 КК України, тобто незаконне придбання, зберігання психотропної речовини без мети збуту, вчинене протягом року після засудження за ст. 309 КК України.

При призначенні обвинуваченій ОСОБА_3 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, особу обвинуваченої, яка має постійне місце реєстрації та проживання, не працює, не заміжня, має на утриманні малолітню дитину - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше неодноразова судима, не є особою з інвалідністю, під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом та під наглядом лікаря - психіатра за місцем проживання не перебуває, вину визнала, щиро розкаялась.

В якості обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої, згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає її щире каяття.

При цьому, суд враховує, що щире каяття характерне тим, що воно засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, тобто характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого кримінального правопорушення, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

У судовому засіданні обвинувачена свою вину визнала у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаялась, неодноразово вибачалась за вчинене та висловлювала жаль з приводу вчиненого, критично оцінила свої дії, зауважила на тому, що готова нести відповідальність за вчинене, що також свідчить про те, що особа розуміє тяжкість наслідків від своїх дій та щиро кається, дійсно бажає виправити ситуацію, що склалася з її вини.

Обставин, що обтяжують покарання, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, враховуючи вимоги ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень і що більш суворий вид покарання з числа передбачених за скоєне кримінальне правопорушення призначається лише у випадку, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а також враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, особи обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі.

Підстав для застосування ст. 69 КК України чи приписів ст. 69-1 КК України, до обвинуваченої, суд не вбачає, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми можуть бути застосовані.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», за сукупністю вироків (ст. 71 КК) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили.

При застосуванні правил ст. 71 КК судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.

Аналогічна позиція викладена у постанові Об`єднаної палати ККС ВС від 25.06.2018 справа № 511/37/16-к, постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 24.05.2018 справа № 310/3080/16-к, постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 17.05.2018 у справі № 128/5484/13-к.

Оскільки ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення до відбуття покарання за вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 29 березня 2024 року, яким ОСОБА_3 призначено покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік, суд вважає за необхідне призначити їй покарання за правилами ст. 71 КК України, з урахуванням правил п. а-1 ч. 1 ст. 72 КК України, згідно з якими при складанні покарань за сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий виходячи з співвідношення одному дню позбавлення волі відповідають два дні пробаційного нагляду.

При цьому суд враховує правову позицію викладену у п. 10 абз. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до якої, виходячи з положень частини 2 статті 75 КК України, а також змісту частини 3 статті 78 КК України, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України, про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання є неприпустимим, а тому відсутні підстави для призначення обвинуваченій ОСОБА_3 покарання із застосуванням ст. 75 КК України зі звільненням від відбування покарання з випробуванням.

Щодо вироку Шевченківського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2024 року, яким ОСОБА_3 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 гривень, то вказаний вирок на підставі ч. 4 ст. 70, ч. 3 ст. 72 КК України підлягає самостійному виконанню.

Таке покарання, на переконання суду, буде необхідним для виправлення обвинуваченої, запобігання вчинення нових злочинів, відповідатиме особі обвинуваченої та є достатнім для досягнення, відповідно до ст. 50 КК України, мети покарання.

Враховуючи те, що стосовно обвинуваченої запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування відносно неї запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування обвинуваченій ОСОБА_3 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 слід обраховувати з моменту звернення вказаного вироку до виконання, тобто із дня фактичного взяття її під варту.

Відповідно до ст. 122, ч. 2 ст. 124 КПК України процесуальні витрати на залучення експертів у зв`язку з проведенням в рамках досудового розслідування кримінального провадження відносно ОСОБА_3 судової експертизи матеріалів, речовин і виробів № СЕ-19/111-25/15998-НЗПРАП від 18 березня 2025 року в сумі 3183 грн 60 коп. підлягають стягненню з обвинуваченої на користь держави.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст.ст. 368-370, 373, 374 КПК України, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, із застосуванням правил складання покарань, визначених ч. 1 ст. 72 КК України, до покарання призначеного за даним вироком у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 29 березня 2024 року у виді 4 (чотирьох) місяців пробаційного нагляду, що згідно п.п. «а-1» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, відповідає 2 (двом) місяцям позбавлення волі, та остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді 1 (одного) року 8 (восьми) місяців позбавлення волі.

Вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2024 року, яким ОСОБА_3 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 гривень, на підставі ч. 4 ст. 70, ч. 3 ст. 72 КК України виконувати самостійно.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обраховувати з моменту звернення вироку до виконання, тобто із дня фактичного взяття її під варту.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 3183 (три тисячі сто вісімдесят три) грн 60 коп. процесуальних витрат, пов`язаних з залученням експертів у зв`язку з проведенням судової експертизи матеріалів, речовин і виробів № СЕ-19/111-25/15998-НЗПРАП від 18 березня 2025 року.

Речові докази: психотропну речовину - амфетамін, масою 0,263 г та первинне упакування які передано, відповідно до постанови дізнавача ВД Шевченківського УП ГУНП у м. Києві від 19 березня 2025 року, до камери зберігання речових доказів Шевченківського УП ГУНП у м. Києві, - знищити.

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку, з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Суддя ОСОБА_1