Деражнянський районний суд Хмельницької області
Справа № 673/955/24
Провадження № 1-кп/673/49/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2025 р.м. Деражня

Деражнянський районний суд

Хмельницької області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої - ОСОБА_4 ,

її представника адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

його захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Деражня кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_6 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чернелівці, Хмельницького (колишнього Деражнянського) району Хмельницької області, що зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, пенсіонера, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

02.08.2024 близько 12 год. 00 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи на території неподалік домогосподарства, розташованого по АДРЕСА_2 , а саме на стежці, яка проходить поблизу вказаного господарства АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_4 , в ході словесної суперечки, яка виникла на ґрунті довготривалих неприязних відносин, прийняв рішення про умисне спричинення ОСОБА_4 тілесних ушкоджень.

Тоді ж, ОСОБА_6 , реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на умисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , перебуваючи на стежці, що проходить поблизу домогосподарства за адресою по АДРЕСА_2 , діючи умисно, за вказаних вище обставин, з мотивів довготривалих особистих неприязних відносин, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, дерев`яною палицею, яку тримав у руках, стоячи з правого боку ОСОБА_4 , яка проходила поряд, умисно наніс два удари в область лобно-тім`яної ділянки волосистої частини голови та коли остання, почала закривати руками голову наніс ще один удар по зовнішньо - задній поверхні нижньої третини лівого плеча.

Внаслідок вказаних протиправних дій ОСОБА_6 умисно спричинив потерпілій ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді: підшкірного крововиливу зовнішньо-задньої поверхні нижньої третини лівого плеча; рани шкіри лобно-тім`яної ділянки волосистої частини голови; струсу головного мозку, які за своїм характером відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що мають незначні скороминущі наслідки (підшкірний крововилив зовнішньо-задньої поверхні нижньої третини лівого плеча) та тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що призвели до короткочасного розладу здоров`я (не більше 21 доби).

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку не визнав та повідомив суду, що 02.08.2024 в обідню пору він пішов на свою земельну ділянку, поблизу власного домогосподарства у с. Чернелівці, де побачив ОСОБА_4 та зробив їй зауваження, щоб вона не ходила по його земельній ділянці. Водночас, вона проігнорувала його зауваження та продовжувала свій рух, тримаючи в руках поліно. Проходячи біля ОСОБА_8 , ОСОБА_9 зачепила його дерев`яним поліном, внаслідок чого він почав падати та коли падав, можливо, випадково наніс дерев`яною палицею, яку в цей час тримав у руках, один удар по голові ОСОБА_9 . Після чого ОСОБА_9 побачивши в себе на голові кров, почала кричати, на її крик прибігла староста ОСОБА_10 , яка допомогла піднятися ОСОБА_6 .

Захисник обвинуваченого в судовому засіданні вказав, що дії його підзахисного були спровоковані поведінкою потерпілої, а удар палицею був випадковим. Цивільний позов визнає частково, в сумі 4442,81 грн. заподіяної майнової шкоди, що складається із вартості медичних препаратів під час лікування, моральну шкоду в розмірі 60 000 грн. вважає надмірною, як і витрати на правову допомогу в розмірі 15 000 грн., тому просить суд відмовити в їх задоволенні. Просив також врахувати похилий вік обвинуваченого, невеликий розмір його пенсії.

Представник потерпілої підтримала доводи прокурора та вимоги цивільного позову. Також вказала, що в обвинуваченого було достатньо часу для примирення з потерпілою, однак цього не відбулось.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини, його винуватість у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, повністю підтверджується зібраними під час досудового розслідування та дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

- показами потерпілої ОСОБА_4 , яка, будучи попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві покази, у судовому засіданні вказала, що 02.08.2024р. вона переносила дрова, які були складені навпроти її домогосподарства у с. Чернелівці та в цей час почула як до неї почав кричати та нецензурно висловлюватися Клітинський, щоб вона не ходила цією дорогою. Вона заперечила йому, що має право ходити цією дорогою, та почала рухатися до власного домогосподарства. У цей момент ОСОБА_8 ,стоячи позаду ОСОБА_4 ,вдарив палицею її по голові. Вона злякалась та повернулась до нього, і в цей момент він знову наніс їй ще один удар тією ж палицею по голові. Після цього ОСОБА_9 побачила, що в неї після нанесених ударів по голові почала йти кров, та схопилась за голову і в цей момент ОСОБА_8 наніс їй ще один удар по лівій руці в область ліктьового суглобу. Вказує, що всього обвинувачений наніс їй три удари. Під час вказаного конфлікту вона обвинуваченому будь-яких ударів не наносила та не штовхала. Після нанесення цих тілесних ушкоджень проходила лікування в умовах стаціонару, пережила стрес, це погано вплинуло на її здоров`я, оскільки вона є людиною похилого віку і змушена була їздити в м. Деражня на лікування, витрачатися на ліки та медичні процедури,змушена пити знеболювальні, в неї порушився сон і до цього часу має проблеми із здоров`ям, що є наслідком заподіяння їй тілесних ушкоджень ОСОБА_11

- показами допитаної в якості свідка ОСОБА_12 , дочки потерпілої ОСОБА_4 , яка будучи попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві покази, у судовому засіданні пояснила, що стосунки її матері та ОСОБА_6 зіпсувалися у вересні 2023 року. Повідомила, що 02.08.2024 вона разом із матір`ю ОСОБА_4 носили деревину, вона пішла трохи вперед, а мати йшла позаду. Через деякий час вона повернулась та побачила як ОСОБА_6 наносить удар палицею по голові її матері, дуже злякалася та розгубилася. Потім її матір привела на подвір`я староста. Що відбувалося далі вона погано пам`ятає, оскільки перенесла важку операцію і має проблеми зі здоров`ям.

- показами допитаної в якості свідка ОСОБА_13 , яка в суді показала, що вона перебуває на посаді старости Майдан-Чернелівського старостинського округу та 02.08.2024 була у селі Чернелівці, оскільки по центральній дорозі на узбіччі здійснювалась обрізка дерев та кущів. ОСОБА_6 у той день прийшов разом із нею, щоб показати, яку березу необхідно зрізати. Самого конфлікту вона не бачила, але в обідню пору почула крик ОСОБА_4 про допомогу, коли підбігла до неї, остання була в крові, на голові була рана. Вона допомогла довести ОСОБА_4 до її домогосподарства. Також зазначила, що на тілі ОСОБА_6 будь яких тілесних ушкоджень не було. На її запитання навіщо він побив ОСОБА_9 палицею, ОСОБА_8 повідомив, що вона заслужила. Зазначила, що Клітинський постійно конфліктує за межі із усіма сусідами.

- показами допитаної в якості свідка ОСОБА_14 , яка в суді показала, що працює фельдшером з невідкладних станів. 02.08.2024р. в обідню пору надійшов виклик, що потрібно надати медичну допомогу ОСОБА_4 у с. Чернелівці Хмельницького району Хмельницької області. Прибувши на виклик, вона почала надавати першу медичну допомогу ОСОБА_4 , у якої була рана на голові, після огляду було вирішено доставити останню у стаціонарне відділення лікарні, оскільки була підозра на струс головного мозку. ОСОБА_4 повідомила, що травму отримала, оскільки сусід ОСОБА_6 побив її палицею.

Водночас, показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , що не були очевидицями конфлікту між обвинуваченим та потерпілою, підтверджують лише, що такий конфлікт мав місце.

- Протоколом огляду місця події з фото-таблицею від 16.08.2024, згідно якого оглянуто територію неподалік домогосподарства, розташованого по АДРЕСА_2 , а саме стежку, що проходить поблизу вказаного господарства №23, де відбувся конфлікт між ОСОБА_4 та ОСОБА_6

- Висновком експерта №177 від 19.08.2024, складеним за результатами проведення судово-медичної експертизи, згідно якого встановлено, що станом на 12.08.2024 у громадянки ОСОБА_4 виявлено тілесні ушкодження у вигляді підшкірного крововиливу зовнішньо-задньої поверхні нижньої третини лівого плеча; рани шкіри лобно-тім`яної ділянки волосистої частини голови; струсу головного мозку, які могли утворитись від щонайменше 2-х разової травмуючої дії тупих твердих предметів, за строком давності відповідають 9-12 денному терміну утворення до моменту проведення судово-медичної експертизи та згідно «Правил судово-медичного визначення ступені тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995, відносяться до категорії:- тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що мають незначні скороминущі наслідки (підшкірний крововилив зовнішньо-задньої поверхні нижньої третини лівого плеча);- тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що призвели до короткочасного розладу здоров`я (не більше 21 доби) (рана шкіри лобно-тім`яної ділянки волосистої частини голови; струс головного мозку).

- Висновком експерта №178 від 19.08.2024, складеним за результатами проведення судово-медичної експертизи, згідно якого встановлено, що можливість утворення виявлених на тілі ОСОБА_4 тілесних ушкоджень при обставинах, вказаних нею при проведенні первинної судово-медичної експертизи не виключається.

- Висновком експерта №179 від 19.08.2024, складеного за результатами проведення судово-медичної експертизи, згідно якого встановлено, що можливість утворення виявлених на тілі ОСОБА_4 тілесних ушкоджень при запропонованому механізмі, а саме при падінні з висоти власного зросту є маловірогідною, так як при цьому механізмі характер та локалізація ушкоджень були б іншими.

- Протоколом проведення слідчого експерименту з фото-таблицею від 16.08.2024, згідно якого під час слідчої дії за участі потерпілої ОСОБА_4 , остання добровільно детально продемонструвала механізм дій ОСОБА_6 під час нанесення ним останній тілесних ушкоджень, а саме: двох ударів в область лобно-тім`яної ділянки волосистої частини голови та один удар по зовнішньо - задній поверхні нижньої третини лівого плеча.

- Висновком експерта №202 від 19.08.2024, складеним за результатами проведення судово-медичної експертизи, згідно якого встановлено, що можливість утворення виявлених на тілі ОСОБА_4 тілесних ушкоджень при обставинах вказаних нею під час проведення слідчого експерименту 16.08.2024 не виключається.

- Протоколом огляду предмета з фото-таблицею від 16.08.2024, згідно якого оглянуто палицю з металевим наконечником, яку добровільно видав ОСОБА_6 , яка надалі визнана речовим доказом, вилучена та передана на відповідальне зберігання ОСОБА_6

- Випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого№ 2116, згідно якої ОСОБА_4 перебувала на лікуванні в умовах стаціонару з 02.08.24р. по 09.08.24р. через наявність рани голови в зв`язку з нанесенням удару палкою по голові.

При цьому судом критично сприймаються покази обвинуваченого ОСОБА_6 про нанесення ним удару палицею випадково під час падіння, оскільки такі твердження суперечать показам дочки потерпілої ОСОБА_12 та висновку експерта №177 від 19.08.2024, згідно якого тілесні ушкодження потерпілої ОСОБА_4 могли утворитись від щонайменше 2-х разової травмуючої дії тупих твердих предметів, що свідчить про те, що удар був не єдиним, а відповідно і спростовує можливість його заподіяння обвинуваченим під час падіння. З огляду на невизнання ОСОБА_6 вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, такі твердження обвинуваченого розцінюються судом як спосіб свого самозахисту з метою покращення свого становища та уникнення кримінальної відповідальності за фактично вчинене кримінальне правопорушення.

Згідно постанови Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 21.02.2019 у справі № 701/613/16-к обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення. Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину

Оцінивши кожний досліджений безпосередньо у судовому засіданні доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд прийшов до переконання, що вина обвинуваченого у скоєнні ним кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, як спричинення умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я є доведеною поза розумним сумнівом.

При цьому, твердження сторони захисту, що поведінка обвинуваченого була спровокована діями потерпілої, судом оцінюється критично, оскільки не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_6 виду та міри покарання судом враховуються визначені ст.65 КК України загальні засади призначення покарання, в тому числі: ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, судом враховується, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше не судимий, по місцю проживання характеризується з негативної сторони, зарекомендував себе як людина пасивна, конфліктна, в поганих відносинах із усіма сусідами.

Крім того, згідно висновку судово-психіатричної експертизи №646 від 29.08.24р. ОСОБА_6 як на момент вчинення кримінального правопорушення, так і на час проведення експертизи виявляв органічний розлад особистості судинного генезу з легкими змінами, однак міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 відповідно до ст.66 КК України, не встановлено.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_6 , відповідно до ст.67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

З огляду на викладене, суд, заслухавши думку учасників судового засідання, вважає за доцільне призначити ОСОБА_6 покарання у виді штрафу у максимальному розмірі, передбаченому санкцією ч.2 ст.125 КК України.

На переконання суду, саме таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення та запобігання вчиненню обвинуваченим нових кримінальних правопорушень, забезпечує співмірність діяння та кари.

Потерпілою в кримінальному провадженні заявлено цивільний позов. Так, потерпіла заявила вимоги про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 7734,35 грн. та моральної шкоди у розмірі 60 000 грн.

У цивільному позові вказує, що протиправними діями ОСОБА_6 позивачці ОСОБА_4 заподіяно травматичні ушкодження здоров`я, що змусило останню проходити курс лікування їх наслідків в умовах стаціонару Деражнянської МБЛ в період з 02.08.24. по 09.08.24р. з діагнозом: закрита черепно-мозкова травма із струсом головного мозку.

Таким чином, позивачка вказує, що їй була заподіяна матеріальна шкода, що пов`язана із понесеними на лікування витратами на загальну суму 7734,24 грн.

З моменту отримання травм від побиття відповідачем та впродовж періоду часу до свого одужання ОСОБА_4 зазнала значного фізичного болю і пережила великий емоційний стрес, який супроводжувався почуттям глибокої образи, обурення, тривоги і страху за своє здоров`я, а також порушення життєвих планів, які оцінила в 60 000 грн.

Крім того, наслідком отриманих травм і пережитого стресу стало виникнення у потерпілої негативних психосоматичних змін: порушення сну, швидка втомлюваність, пасивність, погіршений настрій, пригніченість, емоційна напруга, тривога з приводу майбутнього.

Цивільний відповідач подав відзив на цивільний позов, згідно якого просив відмовити у його задоволенні.

Вказав, що розмір матеріальної шкоди позивачкою в сумі 7734,24 грн. не підтверджений належними доказами, оскільки доданими до позовної заяви фіскальними чеками про оплату ліків, підтвердженими є використання коштів на лікування потерпілої за призначенням лікаря в сумі 4442,81 грн., При цьому, відшкодування вартості аналогових медичних препаратів для лікування, вважає безпідставним, оскільки вони не були призначені лікарями під час лікування ОСОБА_4 .

В частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди просить враховувати вимоги розумності та справедливості, а також те, що ОСОБА_6 перебуває на обліку в лікаря-психіатра, страждає органічним розладом особистості, йому інкримінується вчинення кримінального проступку невеликої тяжкості, тому просить у стягненні моральної шкоди та витратах на правову допомогу в сумі 15000 грн. відмовити, вважаючи їх надмірними.

Відповідно до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

З огляду на зазначене, суд вважає доведеною майнову шкоду, у вигляді витрат на лікування, понесених потерпілою ОСОБА_4 , внаслідок заподіяння їй ОСОБА_6 умисних легких тілесних ушкоджень, що потягнули короткочасний розлад здоров`я на загальну суму 4442,81 грн., оскільки вказані витрати належним чином підтверджені наявними в матеріалах справи доказами: випискою з медичної карти хворої ОСОБА_4 №2116 від 26.08.24р., фіскальними чеками про придбання, призначених лікарем медичних препаратів та оплату медичних процедур (МРТ), які досліджені в судовому засіданні та сторонами не заперечуються.

Відповідно до вимог ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Згідно із ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Наявність зазначених вище обставин згідно частини третьої статті 12 ЦПК України підлягає доказуванню позивачем.

Відповідно до положень статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Верховний Суд у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.12.2022 у справі № 214/7462/20 зробив висновок про те, що зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Суд враховує, що деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами, що не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування.

Крім того практикою ЄСПЛ визнано презумпцію моральної шкоди, що означає правило, відповідно до якого, у разі порушення майнових або цивільних прав "середня", "нормально" реагуюча на протиправну поведінку щодо неї людина відчуває страждання (моральну школу).

У рішенні від 12.07.2007 року у справі «Станков до Болгарії» Європейський суд з прав людини вказав, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Однак, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Отже, практика ЄСПЛ з питання відшкодування моральної шкоди свідчить про те, що оцінка такої шкоди за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц).

Розглянувши позовні вимоги потерпілої про відшкодування їй моральної шкоди, суд дійшов висновку, що дійсно протиправними діями обвинуваченого потерпілій була спричинена моральна шкода, що проявилася у фізичному болі та стражданнях, яких остання зазнала через отримані тілесні ушкодження, переживаннях, хвилюваннях, незручностях в організації свого життя, а тому вона підлягає відшкодуванню.

Оцінюючи в сукупності обставини справи, суд вбачає очевидним й таким, що не підлягає доказуванню те, що будь-якій людині в силу її природи властиво переживати душевні страждання через порушення особистої недоторканості, відчуття фізичного болю, усвідомлення наявності тілесних ушкоджень та їх наслідків. Не є виключенням з цього правила й потерпіла, яка, вочевидь, зазнала душевних страждань у зв`язку із заподіянням тілесних ушкоджень.

Суд також враховує доводи потерпілої про те, що вона була змушена вживати відповідних заходів для відновлення свого фізичного та психоемоційного стану, а тому самий факт завдання потерпілій моральної шкоди суд вважає доведеним.

Водночас, щодо розміру моральної шкоди у сумі 60 000,00 грн., суд вважає, що заявлені потерпілою вимоги є завищеними, оскільки потерпіла не надала суду достатніх та належних доказів, які б підтверджували заявлений нею розмір завданої моральної шкоди.

Суд, враховуючи характер вчиненого обвинуваченим правопорушення та причини виникнення конфлікту між сторонами, глибину фізичних та душевних страждань потерпілої, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення (зокрема, характер та локалізацію заподіяних тілесних ушкоджень), враховуючи те, що немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного, душевного болю, страждань, а будь-яка компенсація моральної шкоди не може відповідати дійсним стражданням потерпілої і може мати тільки умовний вираз та виходячи з міркувань розумності та справедливості, виваженості, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь потерпілої моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.

З огляду на вказане, цивільний позов підлягає задовольняє частково.

Окрім того, потерпіла просила стягнути на її користь понесені нею в кримінальному провадженні витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн.

Захисник подав заперечення на заяву про стягнення витрат на правову допомогу, в яких, покликався на їх не підтвердженість належними доказами та не співмірність.

Відповідно до частини 1 статті 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Частиною 5 статті 128 КПК України встановлено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з частинами першою-третьою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року (справа «East/West Alliance Limited» проти України») зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Верховний Суд у постанові від 19 лютого 2024 року у справі № 490/7096/21 та від 22 травня 2024 року у справі № 205/5969/15-ц вказав, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

Так, між адвокатом ОСОБА_5 та ОСОБА_4 був укладений договір про надання правничої допомоги від 01.10.24р. з додатком №1 від 01..10.24р., згідно яких, адвокат прийняв зобов`язання здійснювати такі дії: підготувати цивільний позов про стягнення з ОСОБА_6 шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням та представляти інтереси ОСОБА_4 у кримінальній справі, з усіма правами, передбаченими договором. Оплата здійснюється у фіксованому розмірі - 15000 грн. (п.2 Додатку до Договору)

Виконання сторонами умов, визначених в Договорі про правову допомогу від 01.10.24р. та додаткові №1 до нього, підтверджується актом №1 приймання-передачі наданої правової допомоги, звітом про виконання Договору про надання правничої допомоги від 09.10.24р.

При цьому, факт сплати потерпілою гонорару за надання правничої допомоги в сумі 15 000 грн. підтверджено довідкою, виданою адвокатом ОСОБА_5 від 07.10.24р., в якій зафіксовано оплату ОСОБА_4 вищезазначеної суми.

Водночас, судом враховується, що відповідно до п.3 ч.1 ст.91 КПК України, розмір процесуальних витрат належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений з адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

З огляду на зазначене, довідка адвоката ОСОБА_5 від 07.10.24р. не є належним доказом понесених потерпілою витрат на правничу допомогу в сумі 15 000 грн, тому такі витрати є недоведеними і в їх стягненні належить відмовити.

Питання про долю речових доказів суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн. (одна тисяча сімсот гривень 00 коп.)

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили, не застосовувати.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду в сумі 4 442,81 грн. та моральну шкоду в сумі 20 000 грн.

В іншій частині вимог цивільного позову відмовити.

Речовий доказ - дерев`яну палицю для ходьби з металевим закінченням, яку передано на відповідальне зберігання ОСОБА_15 залишити останньому.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Деражнянський районний суд.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1