Дата документу 30.07.2025Справа № 1-273/10
Провадження № 1-в/554/152/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2025 року Шевченківський районний суд міста Полтави у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, -

ВСТАНОВИВ:

16 червня 2025 року ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного на все належне йому нерухоме майно, відповідно постанови слідчого ГУМВС України в Полтавській області ОСОБА_4 про накладення арешту на майно від 17.07.2009р. в межах кримінальної справи 09230096. Вказував, що вироком Октябрського районного суду м.Полтави 09.08.2010 року по справі №1-273/10 його було засуджено до 3 років позбавлення волі та позбавлення права займати організаційно-розпорядчі функції строком на 1 рік. На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування основного покарання з випробовуванням та іспитовим строком на 1 рік, конфіскація майна не застосовувалася. Питання скасування арешту не вирішувалось. 03.11.2023 року він отримав спадщину за померлим батьком ОСОБА_5 , 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 . При отриманні спадщини на вказане майно автоматично наклався арешт, який не скасований до сьогоднішнього дня, але підстава його застосування відпала. Його майнові права порушені і він не має змоги розпорядитися часткою свого майна, яке знаходиться під арештом.

В судове засідання ОСОБА_3 не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання у його відсутність, клопотання підтримав.

Прокурор в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомляв..

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України, зокрема, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку про те, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що в рамках розслідування кримінальної справи № 09230096 постановою слідчого в ОВС СУ ГУПВС України в Полтавській області від 17.07.2009 року було накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_3 .

Вироком Октябрського районного суду міста Полтави від 09 серпня 2010 року ОСОБА_3 було засуджено за ч.3 ст. 28, ч.2 ст. 366 КК України та призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій строком на один рік. На підставі ч.1 ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнено від відбування основного покарання з випробовуванням з іспитовим строком на один рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Вирок набрав законної сили та звернутий до виконання.

Таким чином, вироком суду конфіскація майна до ОСОБА_3 не застосовувалась, цивільний позов не задовольнявся, питання про скасування арешту на його майно не вирішувалося.

Відповідно до копії інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №412147407 від 07.02.2025 року, постановою слідчого в ОВС СУ ГУПВС України в Полтавській області ОСОБА_4 № 09230096 від 17.07.2009 року в рамках кримінальної справи №97730011 від 21.05.1997 року накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_3 , крім 3/10 квартири АДРЕСА_2 , арешт на яку скасовано (припинено) рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 19.11.2020 по справі №554/7846/2020.

Згідно копії свідоцтва про право на спадщину від 03.11.2023 року ОСОБА_3 успадкував після смерті батька ОСОБА_5 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , яка підлягає державній реєстрації.

Судом враховано, що арешт на майно заявника накладався за дії КПК України 1960 року, тому розгляд клопотання здійснювався також за нормами КПК 1960.

Відповідно до положень ст. 9 Розділу ХІ Перехідні положення КПК України, усі питання, пов`язані із арештом майна повинні вирішуватись в порядку, який був передбачений КПК 1960.

Можливість накладення арешту за КПК 1960 передбачалась статтею 126, відповідно до якої, арешт міг накладатися лише з метою забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна.

Положеннями ст. 324 КПК 1960 було визначено те, що суд при ухваленні вироку повинен вирішити питання про розпорядження майном, на яке накладений арешт з метою забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна та питання про розпорядження речовими доказами.

Статтею 380 КПК 1960 було визначено те, що речі, які не є речовими доказами повертались законному володільцю, навіть якщо ним не заявлявся цивільний позов. У випадку спору про право власності на указані речі цей спір вирішувався у цивільному порядку.

Як вказано вище, у зазначеній кримінальній справі ухвалений вирок, майнові вимоги потерпілі не висували. Наведене вказує на те, що спір про право власності на майно заявника на час ухвалення у цій справі вироку та на даний час відсутній.

Оскільки судом при ухваленні вироку питання арешту майна в порядку ст.ст. 324, 380 КПК України вирішене не було, то воно може вирішуватись в порядку ст. 409, 411 КПК України на етапі виконання вироку.

Наведене дає підстави стверджувати про те, що арешт на все нерухоме майно ОСОБА_3 , накладений у межах кримінальної справи, станом на час розгляду клопотання продовжує існувати безпідставно. Тобто, правові підстави подальшого існування даного арешту відсутні, оскільки підстави та мотиви для його накладення, які існували на час розслідування кримінального провадження на даний час відпали, вироком суду не було встановлено жодних обставин, фактів чи подій, які б вказували на необхідність існування даного арешту.

Разом із тим, існування арешту майна порушує права ОСОБА_3 на вільне і мирне володіння, користування та розпорядження своєю власністю, що є порушенням ст. 41 Конституції України, ст. 1 Додаткового (Першого) протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 321 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заява про скасування арешту майна підлягає задоволенню, оскільки вирок Октябрського районного суду міста Полтави від 09 серпня 2010 року набрав законної сили, вироком питання скасування арешту на майно ОСОБА_3 не вирішувалось, конфіскація майна не застосовувалась, а тому враховуючи обставини справи, в застосуванні такого арешту відпала потреба, а отже арешт підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 324, 380, 409, 411 КПК України 1960 року, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна - задовольнити.

Арешт майна на все нерухоме майно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , накладений постановою слідчого в ОВС СУ ГУПВС України в Полтавській області ОСОБА_4 № 09230096 від 17.07.2009 року - скасувати.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Полтави протягом семи діб з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1