Справа № 496/2383/25
Провадження № 1-кс/496/1264/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2025 року Біляївський районний суд Одеської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка клопотання слідчого СВ ОРУП №2 ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Чорноморської окружної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна, за матеріалами кримінального провадження № 0000061 від 21.01.2025 року, за ознаками ч. 4 ст. 190 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про арешт майна та свої вимоги мотивує тим, що в ході досудового розслідування встановлено, що спочатку повномасштабного вторгнення на територію України, група осіб, діючи між собою за попередньою змовою, розробила та реалізувала злочинний план, вчиняючи поетапно ряд дій щодо незаконного відчуження об`єктів нерухомості розташованих на території селища Таїрова Одеського району Одеської області, власником яких є особи, які с початку повномасштабного вторгнення покинули територію України. Кінцевим результатом є збагачення та розподілення грошових коштів між усіма учасниками схеми, внаслідок продажу об`єктів нерухомості. В ході проведення обшуку на підставі ухвали слідчого судді, 16 липня 2025 р., виявлено та вилучено мобільний телефон, який підлягає арешту з метою збереження речових доказів.

Прокурор та слідчий в судове засідання не з`явились, проте прохальна частина клопотання містить заяву щодо розгляду справи без їх участі.

Власник майна до суду не прибув, виклик до суду направлено на вказаний в матеріалах клопотання номер телефону.

У відповідності ч. 1 ст. 172 ЦПК України неприбуття слідчого, прокурора та власника майна у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснюється, згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, в ч.1 ст. 98 КПК України вказано, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч.11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

17.07.2025 р. слідчим винесено постанову про те, що вищевказаний предмет являється речовим доказом та містить відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та згідно ст. 98 КПК України має значення речових доказів по кримінальному провадженню.

Дослідивши додані до клопотання документи, суд вважає, що вилучені під час обшуку предмети, відповідають вимогам ст. 98 КПКК України, виходячи з чого клопотання підлягає задоволенню.

Крім того, враховуючи ту обставину, що вилучене має бути оглянуто слідчими та спеціалістами, для запобігання можливості приховування, пошкодження, знищення, передачі, відчуження, слідчий суддя вважає за доцільне застосувати заборону відчуження, користування та розпорядження.

Зазначений захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, його межі у часі окреслені строками досудового розслідування, які, в свою чергу, чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України. Поряд з цим, власник або інший володілець майна, відповідно до вимог ст. 174 КПК України, має право звернутися із клопотанням про скасування накладеного арешту.

Керуючись ст. ст. 98, 170-173 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт із забороною користування, розпорядження та відчуження на телефон, який вилучений 16.07.2025 р. в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон марки «Iphone», належний ОСОБА_5 , який поміщено та упаковано в сейф пакет № NPU2040700, до прийняття остаточного рішення по кримінальному провадженню.

Ухвалу допустити до негайного виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1