У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 липня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника підозрюваної ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 2 червня 2025 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві, мешкає в АДРЕСА_1 раніше не судимої,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 114-2 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000062.

Учасники судового провадження:

прокурор - ОСОБА_7 ,

захисник - ОСОБА_6 .

Короткий зміст рішення слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 2 червня 2025 року відносно підозрюваної ОСОБА_5 продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк до 07.06.2025 р. включно.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити слідчому в продовженні ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Узагальнені доводи апелянта.

Захисник ОСОБА_6 зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

Захисник зазначає, що строк досудового розслідування у провадженні № 0000062 продовжений до 03.06.2025 р. включно, однак ухвалою слідчого судді від 02.06.2025 р. підозрюваній ОСОБА_5 продовжено тримання під вартою на 30 днів - тобто поза межами дозволеного строку досудового розслідування, що прямо суперечить вимогам ч. 3 ст. 197 КПК України.

До моменту розгляду клопотання слідчого про продовження тримання під вартою не продовжено сам строк досудового розслідування, у зв`язку з чим захід забезпечення кримінального провадження продовжено необґрунтовано та з порушенням процесуального порядку.

У клопотанні сторони обвинувачення та в ухвалі слідчого судді не наведено підстав, які б свідчили про неможливість застосування до підозрюваної більш м`якого запобіжного заходу (застави, домашнього арешту тощо), що порушує вимоги ст. ст. 182-184 КПК України, а також практику ЄСПЛ щодо необхідності індивідуалізації заходів забезпечення кримінального провадження.

Захисник вказує, що слідчий суддя під час розгляду клопотання не врахував усіх обставин справи, не надав належної оцінки відсутності ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а також фактичного процесуального статусу справи на момент ухвалення рішення.

Обставини, встановлені слідчим суддею.

Слідчим відділом управління СБ України в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000194, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 3 ст. 114-2 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , яка не сприймаючи державну владу в Україні та сповідуючи ідеї проросійської спрямованості, з мотивів непогодження з політикою представників української державної влади щодо захисту суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості України, використовуючи власний мобільний телефон марки Samsung, моделі «Galaxy S24 Ultra», з ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , з ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , з номерами мобільних телефонів НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , використовуючи мобільний додаток «Telegram», в якому вона вже була зареєстрована з обліковим записом - ідентифікатор користувача « НОМЕР_5 » під ім`ям « ОСОБА_8 », логін - ОСОБА_9 , маючи злочинний умисел направлений на надання допомоги РФ у веденні агресивної війни проти України шляхом поширення державі, що здійснює збройну агресію проти України, або її представникам інформації про розташування Збройних Сил України, за можливості їх ідентифікації на місцевості, у невстановлений досудовим розслідуванням місці та час, з власної ініціативи розпочала особисте листування з користувачем месенджера «Telegram» ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ).

При цьому, ОСОБА_5 усвідомлювала, що з початку збройної агресії РФ проти України, її спеціальні органи та їх представники ведуть розвідувальну діяльність, в т.ч. і з використанням можливостей різноманітних соціальних мереж, Інтернет-месенджерів, в т.ч. і «Telegram», будучи в силу інформаційної спрямованості каналу (спільноти) месенджера «Telegram», з назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 власником, якої є ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ), достовірно обізнана про його основний напрямок діяльності - збирання та накопичення інформації, щодо переміщення руху і розташування Збройних Сил України, чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, з метою подальшої передачі такої інформації державі (РФ), що здійснює збройну агресію проти України, здійснювала збір з метою подальшого поширення інформації про наслідки обстрілів Миколаївської області та місця розташування ЗС України.

06.02.2025 р. у період з 22.22 год. по 22.29 год. ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою свого мешкання: АДРЕСА_1 , реалізуючи свій злочинний умисел направлений на надання допомоги РФ у веденні агресивної війни проти України шляхом поширення її представникам інформації про розташування Збройних Сил України, за можливості їх ідентифікації на місцевості, передбачаючи що її дії можуть завдати шкоду основам національної безпеки України та бажаючи настання таких суспільно небезпечних наслідків, використовуючи вищевказаний належний їй мобільний телефон, у програмі для миттєвого обміну повідомленнями через мережу Інтернет (месенджері) «Telegram», в якому вона вже була зареєстрована під ім`ям « ОСОБА_8 », ідентифікатор користувача « НОМЕР_5 », логін - ОСОБА_9 , у відповідь на питання користувача месенджера «Telegram» ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ) щодо розміщення підрозділів Збройних Сил України на території м. Миколаєва, надіслала останньому текстові повідомлення, які містять інформацію щодо місця розташування Збройних Сил України, з можливістю їх ідентифікації на місцевості, а саме: на території Миколаївського обласного дитячого туберкульозного санаторію «Дубки» Миколаївської обласної ради, що розташований за адресою: м. Миколаїв, вул. Космонавтів, 95, наступного змісту: «Мне кажется, город стал ещё более безлюдным. Особенно по выходным. Очереди в больных на прохождение ВЛК. В Дубках, где держат мужиков, стоят жены в надежде их оттуда вытащить... Напряженность, безнадежность и усталость просто висит в воздухе», «Не много. Женщин не трогают. Они просто стоят возле входа. Обосновались плотно. Полно машин стоит. По машинам можно определить «гнездо» бандеровцев», достовірно розуміючи, що інформація, яку містять ці повідомлення, збирається для подальшої передачі державі (РФ), що здійснює збройну агресію проти України.

Крім того, продовжуючи свою злочинну діяльність 06.02.2025 р. у період з 22.31 год. по 22.44 год. ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою свого проживання: АДРЕСА_1 , реалізуючи свій злочинний умисел направлений на надання допомоги РФ у веденні агресивної війни проти України шляхом поширення її представникам інформації про розташування Збройних Сил України, за можливості їх ідентифікації на місцевості, передбачаючи що її дії можуть завдати шкоду основам національної безпеки України та бажаючи настання таких суспільно небезпечних наслідків, використовуючи вищевказаний належний їй мобільний телефон, у програмі для миттєвого обміну повідомленнями через мережу Інтернет (месенджері) «Telegram», в якому вона вже була зареєстрована під ім`ям « ОСОБА_8 » ідентифікатор користувача « ОСОБА_12 », логін - ОСОБА_9 , у відповідь на питання користувача месенджера «Telegram» ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ) щодо розміщення підрозділів Збройних Сил України на території м. Миколаєва, надіслала останньому текстові повідомлення, які містять інформацію щодо розташування Збройних Сил України з можливістю їх ідентифікації на місцевості, а саме на території Поліклінічного відділення Миколаївського морського торговельного порту, що розташоване за адресою: АДРЕСА_4, наступного змісту: «В больнице морского порта «гнездо» уже давно. Возле спорт школы опять стоят фуры с двух сторон дороги. Фуры появились в начале войны, потом после прилёта ППО в дом пропали. Сейчас опять стоят», достовірно розуміючи, що інформація, яку містять це повідомлення, збирається для подальшої передачі державі (РФ), що здійснює збройну агресію проти України.

У вказаних повідомленнях ОСОБА_5 06.02.2025 р., під час особистого листування з користувачем месенджера «Telegram» ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ) здійснила поширення інформації про розташування Збройних Сил України, а саме: військовослужбовців Збройних сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які беруть участь у здійсненні заходів із відсічі та стримування збройної агресії рф проти України, які перебували за адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 .

Поширена (передана) ОСОБА_5 за викладених обставин інформація щодо місць дислокації підрозділів Збройних Сил України, яка не розміщувалася (не поширювалася) у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України, Головним управлінням розвідки Міністерства оборони України чи Службою безпеки України, створює фактичну загрозу їх ураження чи знищення.

03.03.2025 р. ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 114-2 КК України, поширенні інформації про розташування Збройних Сил України, за можливості їх ідентифікації на місцевості, якщо така інформація не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами, вчинене в умовах воєнного стану, з метою надання такої інформації державі, що здійснює збройну агресію проти України, або її представникам.

05.03.2025 р. ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва, підозрюваній ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 03.05.2025 р. включно, без визначення застави, який ухвалою цього ж суду від 01.05.2025 р. продовжений до 03.06.2025 р.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про продовження відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 5 днів. Своє клопотання слідчий мотивував наявністю обґрунтованої підозри ОСОБА_5 , тяжкістю кримінального правопорушення, наявністю ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Врахувавши, що підозрювана ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, характер та обставини ймовірно вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваної, наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились та не відпали, необхідності виконання слідчим вимог ст. 290 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність продовження відносно ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали надані судом, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

Відповідно до вимог ст. ст. 197, 199 КПК України, за відсутності підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на такий, що не пов`язаний з ізоляцією від суспільства, строк тримання підозрюваного під вартою може бути продовжений у разі неможливості закінчення досудового розслідування в частині доведеного обвинувачення в строки, встановлені ст. 219 цього Кодексу.

За змістом ч. 5 ст. 199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовжені строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе що обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного слідує, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

ЄСПЛ наголосив, що п. 3 ст. 5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. У рішеннях «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ констатував, що основною метою ст. 5 Конвенції, якою гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження, є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Конвенцією покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Відповідно до правової позиції, сформованої ЄСПЛ, для продовження строку тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку. Суд вказав, що сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд може змінити запобіжний захід на більш м`який.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції», особлива тяжкість деяких злочинів викликає таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні протягом певного часу. За виняткових обставинах, цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі, в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має передбачати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Вказані вимоги закону та норм міжнародного права слідчим суддею дотримані, а також оцінені у сукупності всі обставини, які відповідно до ст. 178 КПК України, враховуються при продовженні запобіжного заходу.

Продовження строку дії запобіжного заходу стає можливим за наявності ризиків. Ризик - це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства та суду подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування та розгляду судом кримінального провадження (способу життя, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків, тощо).

Рішення про застосування одного з видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК України конкретним підставам і меті), що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Матеріали кримінального провадження містять дані, які вказують на наявність достатніх підстав вважати, що існує ризик переховування ОСОБА_5 від слідства та суду, виходячи з обставин інкримінованого їй кримінального правопорушення, та можливого покарання, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 8 до 12 років.

Враховуючи характер і спосіб вчинення інкримінованого злочину, існує реальна ймовірність того, що підозрювана, перебуваючи на волі, може вжити заходів до знищення або видалення інформації, яка має значення для кримінального провадження, зокрема переписки, файлів, контактів чи акаунтів у месенджерах, що використовувались для передачі або отримання даних, чим може унеможливити встановлення джерел інформації, кола осіб, причетних до її поширення, а також обставин, що мають значення для кримінального провадження, тобто перешкоджатиме кримінальному провадженню іншим чином.

Зважаючи на дані про особу підозрюваної та встановлені органом досудового розслідування обставини інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, який є умисним, направленим проти основ національної безпеки, тому ризик вчинення інших кримінальних правопорушень також має місце.

Отже, з урахуванням тяжкості і обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , вагомості наявних доказів вчинення нею кримінального правопорушення, наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що саме така міра запобіжного заходу, як тримання під вартою, забезпечить виконання останньою процесуальних обов`язків, і, застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить, на даній стадії досудового розслідування кримінального провадження, виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Слідчий суддя ретельно дослідив й доводи клопотання слідчого відносно обставин, які перешкоджають закінченню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення про тримання підозрюваної ОСОБА_5 під вартою, а саме про необхідність виконання вимог ст. 290 КПК України та ознайомлення сторони захисту з матеріалами кримінального провадження.

Перевіривши мотиви прийнятого судового рішення, апеляційний суд установив, що при вирішенні питання про продовження підозрюваній ОСОБА_5 строку тримання під вартою, слідчий суддя належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу, конкретні обставини кримінального провадження та особу підозрюваного, вимоги закону та існуючу практику Європейського Суду з прав людини.

Продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України від 16.05.2013 р., яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».

Апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді, що у даній конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи підозрюваного та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Стосовно доводів захисника про те, що строк тримання ОСОБА_5 під вартою продовжено поза межами строку досудового розслідування, апеляційний суд доходить наступного.

Положеннями ст. 290 КПК України передбачено, що визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта, прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

Третя судова палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у постанові від 17.02.2021 р. (справа № 344/6630/17) наголосила, що досудове розслідування, яке має наслідком звернення до суду з обвинувальним актом, має три ключові віхи: початок - визначається внесенням відомостей до ЄРДР; завершення - пов`язується з фактом відкриття матеріалів досудового розслідування підозрюваному, його захиснику відповідно до положень ст. 290 КПК України; закінчення - фіксується направленням до суду обвинувального акта. Тобто, кінцевим моментом строку досудового розслідування є його закінчення, як це передбачено у ст. 219 КПК України, яке не має точок дотику із завершенням досудового розслідування.

При цьому, згідно з ч. 5 ст. 219 КПК України строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому ст. 290 КПК України, не включається у строки, передбачені цією статтею.

Отже, законодавством передбачено, що саме з моменту відкриття матеріалів досудового розслідування в порядку, визначеному ст. 290 КПК України, строки ознайомлення з матеріалами досудового розслідування не включаються у загальний строк досудового розслідування.

Зважаючи на те, що наразі, органом досудового розслідування з 29.05.2025 р. стороні захисту, в порядку ст. 290 КПК України, відкрито матеріали кримінального провадження для ознайомлення, тобто строк досудового розслідування не закінчився, а перервався до моменту здійснення прокурором однієї з дій, зазначених у ч. 2 ст. 283 КПК України, тому підстав вважати, що підозрюваній ОСОБА_5 продовжений строк тримання під вартою поза межами допустимого строку - не має.

Отже, правових підстав для скасування ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає, підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 не має, ухвалу слідчого судді слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 2 червня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 залишити без змін, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

_____________________ _____________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3