Справа № 296/5130/25
УХВАЛА

Іменем України

14 травня 2025 року м.Житомир

Слідчий суддя Корольовського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 , розглянувши розглянувши матеріали скарги ОСОБА_2 на рішення судді,-

ВСТАНОВИВ:

Скаржник ОСОБА_2 13.05.2025р. звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира зі скаргою в якій просить розглянути скаргу від 17.02.2025р., яка перебуває в Корольовському районному суді м. Житомира.

В обґрунтування скарги ОСОБА_2 вказав, що суддя ОСОБА_3 у справі №296/1946/25 повернула скаргу від 17.02.2025р. Тобто, на думку ОСОБА_2 , суддя ОСОБА_3 вчинила діяння визначенні ст.ст. 256, 366, 364 КК України.

Дослідивши подану скаргу, суд приходить до наступного.

Згідно ч.1 ст. 306 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

Можливість особи звернутися до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів є її невід`ємним правом. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні урегульований Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК України).

Зокрема, подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора під час досудового розслідування має відбуватись з дотриманням певних умов.

При цьому, у пунктах 1-11 частини першої статті 303 КПК України визначено вичерпний перелік рішень, дій та бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені на досудовому провадженні.

Зазначені у ч.1 ст.303 КПК України положення щодо можливості оскарження конкретних дій, бездіяльності слідчого, прокурора не дають жодних підстав для різного (неоднозначного) їх тлумачення.

Наведений у даній статті перелік рішень, дій або бездіяльності, що може бути предметом оскарження, відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 26 березня 2019 року у справі за №807/1456/17, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Зі змісту скарги вбачається, що ОСОБА_2 13.05.2025р. подав скаргу про розгляд скарги від 17.02.2025р., яка була повернута суддею ОСОБА_3 у справі № 296/1946/25.

Згідно зі ст. 5 Закону України від 22.05.2003 № 851-IV «Про електронні документи та електронний документообіг» (зі змінами та доповненнями) електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора цього документа іншими суб`єктами електронного документообігу.

Положеннями ч. 1 ст. 7 цього Закону встановлено, що оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним цифровим підписом автора.

Для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа (ч. 12 ст. 6 зазначеного Закону).

Накладання електронного цифрового підпису (підписування) - це операція, яка здійснюється відправником (підписувачем) документу із використанням його таємного ключа. При виконанні цієї операції на вхід відповідної програми подаються дані, які треба підписати, та таємний ключ підписувача. Програма створює із даних за допомогою таємного ключа унікальний блок даних фіксованого розміру (власне ЕЦП), який може бути справжнім тільки для цього таємного ключа та саме для цих вхідних даних. Тобто ЕЦП - це своєрідний «цифровий відбиток таємного ключа і документа».

Разом з тим відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги», електронний лист є офіційним, якщо містить вкладення з текстом офіційного документа у вигляді файлу (приєднані файли), скріпленого електронним цифровим підписом. Документи, отримані електронною поштою без електронного цифрового підпису (ЕЦП), не належать до офіційних.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини її основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З акту про відсутність електронного підпису від 13.05.2025р. вбачається, що документ який надійшов електронною поштою ІНФОРМАЦІЯ_1 не скріплено електронним підписом відправника.

Враховуючи, що скарга від 13.05.2025р. не скріплена електронним цифровим підписом особи, яка її подала, слідчий суддя вважає, що така підлягає поверненню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.32,303,304,306,309,395, розділом ІІ КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_2 на рішення судді - повернути скаржику.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання особою, яка має право на апеляційне оскарження, копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1