ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/2140/25 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1364/25 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.309 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові у режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 31 березня 2025 року стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харків, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, який не працює, не перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних, без зареєстрованого місця проживання, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12 травня 2021 року за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

2) вироком Московського районного суду м. Харкова від 17 травня 2024 року, з урахуванням вироку Харківського апеляційного суду від 08 січня 2025 року, за ч. 4 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі,-

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.309 КК України, та йому призначено покарання у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.71, ч.1 ст.72 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12 травня 2021 року, вироком Московського районного суду м. Харкова від 17 травня 2024 року, з урахуванням вироку Харківського апеляційного суду від 08 січня 2025 року, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 6 років позбавлення волі.

Строк відбуття призначеного ОСОБА_7 остаточного покарання у виді 6 років позбавлення волі рахується з моменту набрання вироком законної сили.

У строк відбування покарання ОСОБА_7 зараховано покарання, частково відбуте ОСОБА_7 за вироком Московського районного суду м. Харкова від 17 травня 2024 року, з урахуванням вироку Харківського апеляційного суду від 08 січня 2025 року, з 06 лютого 2025 року по дату набрання вироком законної сили.

Вирішена доля речових доказів та судових витрат.

Як встановив суд, ОСОБА_7 05 лютого 2025 року приблизно о 11:30, перебуваючи за адресою: м. Харків, м-н Захисників України, поблизу буд. 6, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, маючи прямий умисел, спрямований на незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу без мети збуту, придбав у невстановленої особи, два зіп-пакети з кристалічною речовиною білого кольору. Розуміючи, що вказана речовина містить у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено «метадон», ОСОБА_7 поклав їх до внутрішньої кишені одягненої на ньому куртки, тим самим незаконно придбав та почав зберігати при собі наркотичний засіб з метою подальшого особистого вживання, з мотивів реалізації особистих потреб, без мети збуту.

Протиправні дії ОСОБА_7 припинені працівниками поліції, які 05 лютого 2025 року в період з 13:00 до 13:27, під час огляду місця події, проведеного на відкритій ділянці місцевості поблизу будинку № 2 по вул. Дмитра Коцюбайла у місті Харкові, виявили та вилучили у ОСОБА_7 два зіп-пакети з кристалічною речовиною білого кольору, загальною масою 0,5353 г, яка згідно висновку експерта містить у своєму складі наркотичний засіб - метадон, що віднесено до наркотичних засобів та рослин, обіг яких обмежено. Маса метадону в складі речовини становить 0,2212 г.

Дії ОСОБА_7 кваліфікуються за ч. 1 ст. 309 КК України, тобто незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу без мети збуту.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягає застосуванню. Виключити з мотивувальної та резолютивної частини вироку при застосуванні ч.1 ст.71 КК України посилання на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12 травня 2021 року. Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі. На підставі ч.1 ст.71, 72 КК України, за сукупністю вироків шляхом часткового складання покарань до призначеного покарання за цим вироком частково приєднати невідбуте покарання за вироком Московського районного суду м.Харкова від 17 травня 2024 року, з урахуванням вироку Харківського апеляційного суду від 08 січня 2025 року, та остаточно призначити покарання у виді 5 років 5 місяців позбавлення волі.

Зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та частково приєднав невідбуте покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду від 12 травня 2021 року, оскільки кримінальне правопорушення у цьому провадженні ОСОБА_7 вчинив вже після закінчення іспитового строку, визначеного вироком Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 12 травня 2021 року, у зв`язку з чим призначив остаточне покарання яке є більшим, ніж передбачено законом.

04 червня 2025 року на електронну адресу Харківського апеляційного суду надійшла заява захисника ОСОБА_9 , в якій міститься прохання про розгляд справи за її відсутністю, оскільки договір на захист інтересів ОСОБА_7 в апеляційній інстанції продовжено не було.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення частково та просив призначити обвинуваченому остаточне покарання із застосуванням ст.71 КК України у виді 5 років 4 місяців позбавлення волі, а також думку обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з вироку суду, судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, було здійснено в порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікація дій останнього за ч.1 ст.309 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому, судом апеляційної інстанції, відповідно до ч.1 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України, не перевіряються.

Переглядаючи оскаржуваний вирок в частині правильності призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.309 КК України, колегія суддів погоджується з апеляційними доводами прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, з огляду на наступне.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

У частині 1 ст. 71 КК України зазначено, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Положення вказаної норми, як уже було зазначено, є імперативними, тобто обов`язковими для застосування.

Таким чином, приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за попереднім вироком, є обов`язком суду, який призначає покарання за сукупністю вироків.

Згідно з правовим висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеним у постанові від 01 червня 2020 року (справа № 766/39/17, провадження № 51-8867кмо18), якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні було вчинено після постановлення попереднього вироку, але до повного відбуття покарання, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ст. 71 КК (за сукупністю вироків).

Цих вимог закону судом першої інстанції було дотримано не в повному обсязі.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 раніше судимий вироком Орджонікідзевського районного суд м.Харкова від 12 травня 2021 року за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі, із застосуванням ст.75 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, а також вироком Московського районного суду м.Харкова від 17 травня 2024 року, з урахуванням вироку Харківського апеляційного суду від 08 січня 2025 року, за ч.4 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі.

Із формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, у цьому кримінальному провадженні, вбачається, що 05 лютого 2025 року ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.309 КК України.

Судом першої інстанції вірно визначено ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю вироків на підставі ч.1 ст.71 КК України.

Разом з цим, суд першої інстанції при призначенні остаточного покарання ОСОБА_7 помилково врахував вирок Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 12 травня 2021 року, оскільки кримінальне правопорушення у цьому провадженні обвинуваченим вчинено вже після закінчення іспитового строку, визначеного вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12 травня 2021 року, а матеріали кримінального провадження не містять будь-яких рішень щодо скасування іспитового строку та направлення ОСОБА_7 для відбування призначеного судом покарання.

Таким чином, судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність при призначені обвинуваченому ОСОБА_7 остаточного покарання, що, відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України, є підставою для зміни судового рішення судом апеляційної інстанції.

Пунктом 4 ч.1 ст.409 КПК України передбачено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з п.2 ч.1 ст.413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

З огляду на те, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що виразилось у застосуванні судом закону, який не підлягає застосуванню, колегія суддів вважає за необхідне вирок в частині призначеного ОСОБА_7 покарання змінити.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.309 КК України, у період невідбутого покарання за попереднім вироком, колегія суддів вважає необхідним призначити остаточне покарання ОСОБА_7 , із застосуванням положень ч. 1 ст. 71, ч.1 ст.72 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднавши до покарання за цим вироком невідбуту частину покарання за вироком Московського районного суду м.Харкова від 17 травня 2024 року з урахуванням вироку Харківського апеляційного суду від 08 січня 2025 року, але в іншому розмірі, ніж це зазначає прокурор в своїй апеляційній скарзі, оскільки на час апеляційного розгляду невідбута частина покарання за вищенаведеним вироком складає 4 роки 8 місяців 2 дні, у зв`язку з чим вона підлягає частковому задоволенню.

Поряд із цим, висновки і рішення суду першої інстанції про призначення ОСОБА_7 остаточного покарання за сукупністю вироків, відповідно до ч.1 ст.71, ч.1 ст.72 КК України, шляхом приєднання до призначеного покарання за ч.1 ст.309 КК України невідбутої частини покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 12 травня 2021 року є зайвими та підлягають виключенню із мотивувальної та резолютивної частини вироку.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що оскаржуваний вирок, враховуючи вимоги ст.421 КПК України, підлягає зміні лише в частині призначеного покарання, а в решті без змін, в тому числі, в частині початку строку відбуття покарання та зарахування до цього строку покарання, що частково відбуте за вироком Московського районного суду м.Харкова від 17 травня 2024 року, з урахуванням вироку Харківського апеляційного суду від 08 січня 2025 року.

Натомість, колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції, що нормами КК України не передбачено зарахування періоду відбутого покарання за попереднім вироком при призначенні покарання за сукупністю вироків, оскільки положення ст.71 КК України передбачає лише повне або часткове приєднання до призначеного покарання за новим вироком невідбутої частини покарання за попереднім вироком, на відміну від положень ст.70 КК України, якою також передбачено зарахування покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими ст.72 цього Кодексу.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування вироку, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином доводи апеляційної скарги прокурора є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню, а вироку суду першої інстанції зміні в частини призначеного покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 413, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 31 березня 2025 року стосовно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання змінити.

Виключити з мотивувальної та резолютивної частини вироку висновки та рішення суду про призначення ОСОБА_7 остаточного покарання за сукупністю вироків, відповідно до ч.1 ст.71, ч.1 ст.72 КК України, шляхом приєднання до призначеного покарання за ч.1 ст.309 КК України невідбутої частини покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 12 травня 2021 року.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком у виді 1 (одного) року обмеження волі, яке, відповідно до п.п.«б» п.1 ч.1 ст.72 КК України, відповідає 6 (шести) місяцям позбавлення волі, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Московського районного суду м. Харкова від 17 травня 2024 року з урахуванням вироку Харківського апеляційного суду від 08 січня 2025 року, у виді 4 (чотирьох) років 8 (восьми) місяців позбавлення волі, та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 5 (п`яти) років 4 (чотири) місяців позбавлення волі.

В решті вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 31 березня 2025 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді: