Номер провадження: 11-кп/813/1151/25
Справа № 495/5208/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської обл. ОСОБА_9 на вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської обл. від 29.11.2024 у к/п №0000448 від 21.12.2023 стосовно:

ОСОБА_7 ( ОСОБА_10 ), який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в респ. Молдова, громадянина респ. Молдови, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 333 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 24.05.2024 між обвинуваченим ОСОБА_7 та прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_11 та ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 333 КК України та призначено йому покарання у виді 5 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн., без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_7 до набрання вироком законної чинності вирішено не застосовувати.

Стягнуто з ОСОБА_7 судові витрати, пов`язані із залученням експертів у кримінальному провадженні в розмірі 15 145, 60 грн. та вирішено питання стосовно долі речових доказів.

В подальшому, ухвалою Білгород-Дністровського міськрайсуду Одеської обл. від 29.11.2024 було виправлено описку, допущену у вищевказаному вироку, та резолютивну частину викладено в наступній редакції:

«Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 24.05.2024 між обвинуваченим ОСОБА_7 та прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_11 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у к/п №0000448 від 21.12.2023 в присутності захисника ОСОБА_8 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 333 КК України.

ОСОБА_7 ( ОСОБА_10 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 333 КК України та на підставі санкції вказаної статті призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 85 000 (вісімдесят п`ять тисяч) грн. без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю».

Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 1 ст. 333 КК України за наступних обставин.

За невстановлених досудовим розслідуванням обставин та часі, але не пізніше 15.12.2023, у гр. респ. Молдови ОСОБА_7 , який на той час перебував на території респ. Молдови, виник злочинний умисел, спрямований на вчинення порушення встановленого порядку здійснення міжнародної передачі товарів, що підлягають державному експортному контролю, здійснити експорт, тобто вивезення за межі митного кордону України виробів військового призначення.

З метою реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_7 придбав за невстановлених досудовим розслідуванням обставин та часі у гр. України ОСОБА_12 , проживаючого у м. Черкаси: температурні датчики ДПС-1АГ 54 шт.; лампочки розжарювання літакові дзеркальні СМЗ 28-70 (28 В, 70 Вт) 100 шт.; СМЗ 28-38+38 (28 В, 38+38 Вт) 22 шт.; СМЗ 28-28-1 (28 В, 28 Вт, модель 1) 70 шт., які після придбання попросив направити поштовим відправленням ТОВ «Нова Пошта» на адресу відділення №4 ТОВ «Нова Пошта», що розташовано за адресою: Одеська обл., м. Одеса, Тираспольське шосе, 22, на ім`я отримувача гр. України ОСОБА_13 .

Також ОСОБА_7 придбав за невстановлених досудовим розслідуванням обставин та часі у гр. України ОСОБА_14 , проживаючого у м. Києві: показчик повороту повітряного судна ЭУП-53-К № ; 3 блоки БИ-2А системи сигналізації пожежі ССП-2А №№ 0652197, 0853917, 0853917, які після придбання попросив направити поштовим відправленням ТОВ «Нова Пошта» на адресу відділення №4 ТОВ «Нова Пошта», що розташовано за адресою: Одеська обл., м. Одеса, Тираспольське шосе, 22, на ім`я отримувача гр. України ОСОБА_13 ,

Окрім цього, ОСОБА_7 придбав за невстановлених досудовим розслідуванням обставин та часі у невстановленої особи та місці, але на території України: 6 повітряно-масляних охолоджувача ВМР №№ 011632, 053807, 0216776, 0116686, 0484082, 0901227, які за умовами придбання були направлені кур`єрською доставкою ТОВ «Нова Пошта» на адресу торгівельного павільйону №4 промислового ринку «Анжеліка» за адресою: Одеська обл., м. Одеса, вул. Тираспольське шосе, 22 на ім`я отримувача ОСОБА_13 .

Зазначені вище товари як було встановлено пізніше військового призначення накопичувались отримувачем вказаних поштових відправлень ОСОБА_13 та в подальшому зберігались у павільйоні № НОМЕР_1 промислового ринку «Анжеліка» за адресою: Одеська обл., м. Одеса, вул. Тираспольське шосе, 22.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на порушення встановленого порядку здійснення міжнародних передач товарів, що підлягають державному експортному контролю, ОСОБА_7 , не будучи суб`єктом міжнародних передач товарів, що підлягають під експортний контроль та не маючи відповідних висновків Державної служби експортного контролю України, 15.12.2023 приблизно о 16 год., приїхав на власному легковому автомобілі марки «Volkswagen» моделі «Tuareg», д.н.з. Республіки Молдови « НОМЕР_2 », до павільйону № НОМЕР_1 промислового ринку «Анжеліка» за адресою: Одеська обл., м. Одеса, вул. Тираспольське шосе, 22, де він, усвідомлюючи, що для міжнародної передачі запасних частин до авіаційної техніки, а саме температурних датчиків ДПС-1АГ; лампочок розжарювання літакових дзеркальних СМЗ 28-70 (28 В, 70 Вт), СМЗ 28-38+38 (28 В, 38+38 Вт), СМЗ 28-28-1 (28 В, 28 Вт, модель 1); показчика повороту повітряного судна ЭУП-53-К №; блоків БИ-2А системи сигналізації пожежі ССП-2А повітряно-масляних охолоджувачів ВМР, необхідно отримати відповідний дозвіл чи висновок Державної служби експортного контролю України, будучи обізнаним про здійснення перевірки митними органами України товарів та вантажів, які переміщуються з території України в пунктах пропуску, здійснив їх приховання від митних органів, помістивши до картонних коробів та поверху спакувавши непрозорою плівкою, після чого завантажив до багажного відділення свого легкового автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Tuareg», д.н.з. Республіки Молдови « НОМЕР_2 », та направився у бік державного кордону України з метою його перетину в пункті пропуску «Старокозаче-Тудора» митного поста «Білгород-Дністровський» Одеської митниці (703,67730, Одеська обл., Білгород-Дністровський р-н, Старокозаче, на автошляху Р-72).

У цей же день ОСОБА_7 , реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на перевезення до Республіки Молдова товарів військового призначення, будучи обізнаним із порядком здійснення міжнародних передач товарів, що підлягають державному експортному контролю, не маючи дозвільних документів на здійснення міжнародних передач таких товарів, 15.12.2023 о 21:17 год., перебуваючи за кермом свого легкового автомобілю марки «Volkswagen» моделі «Tuareg», д.н.з. Республіки Молдови « НОМЕР_2 », у багажному відділені якого перебували завчасно завантажені ним температурні датчики ДПС-1АГ 54 шт.; лампочки розжарювання літакові дзеркальні СМЗ 28-70 (28 В, 70 Вт) 100 шт.; СМЗ 28-38+38 (28 В, 38+38 Вт) 22 шт.; СМЗ 28-28-1 (28 В, 28 Вт, модель 1) 70 шт.; показчик повороту повітряного судна ЭУП-53-К № ; 3 блоки БИ-2А системи сигналізації пожежі ССП-2А №№ 0652197, 0853917, 0853917; 6 повітряно-масляних охолоджувача ВМР №№ 011632, 053807, 0216776, 0116686, 0484082, 0901227, що є товарами військового призначення, міжнародні передачі яких підлягають державному експортному контролю та відповідають найменуванню товару за позицією ML10.а Списку товарів військового призначення, міжнародні передачі яких підлягають державному контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.11.2003 №1807, прибув до пункту пропуску «Старокозаче-Тудора» митного поста «Білгород-Дністровський» Одеської митниці (703,67730, Одеська обл., Білгород-Дністровський р-н, Старокозаче, на автошляху Р-72) на виїзд з України до Республіки Молдови.

Перебуваючи там, у вищевказаний час, приховуючи свою злочину діяльність, ОСОБА_7 , обравши для перетину митного кордону України смугу руху «зелений коридор», повідомив під час проведення митного контролю співробітникам митних органів, що здійснювали митний контроль товарів та вантажів у пункті пропуску «Старокозаче-Тудора» митного поста «Білгород-Дністровський» Одеської митниці (703,67730, Одеська область, Білгород-Дністровський район, Старокозаче, на автошляху Р-72) на виїзд з України до Республіки Молдови, про відсутність у нього будь-яких товарів, переміщення через митний кордон України яких обмежено (здійснюється виключно за дозвільним документами) або заборонено та заявив про наявність у нього запасних частин нібито до сільськогосподарської техніки.

Так, у період часу з 22:04 год. 15.12.2023 до 05:54 год. 16.12.2023, проведенням митного контролю, оглядом легкового автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Tuareg», д.н.з. Республіки Молдови « НОМЕР_2 », яким керував ОСОБА_7 у напрямку виїзду з України до Республіки Молдови на території пункту пропуску «Старокозаче-Тудора» митного поста «Білгород-Дністровський» Одеської митниці (703,67730, Одеська обл., Білгород-Дністровський р-н, Старокозаче, на автошляху Р-72) у багажному відділенні цього автомобіля співробітниками митного органу виявлено та вилучено температурні датчики ДПС-1АГ 54 шт.; лампочки розжарювання літакові дзеркальні СМЗ 28-70 (28 В, 70 Вт) 100 шт.; СМЗ 28-38+38 (28 В, 38+38 Вт) 22 шт.; СМЗ 28-28-1 (28 В, 28 Вт, модель 1) 70 шт.; показчик повороту повітряного судна ЭУП-53-К № ; 3 блоки БИ-2А системи сигналізації пожежі ССП-2А №№ 0652197, 0853917, 0853917; 6 повітряно-масляних охолоджувача ВМР №№ 011632, 053807, 0216776, 0116686, 0484082, 0901227, які є товарами військового призначення, та призначені для встановлення на військові літаки типу Ту-22, Ту-95 різних модифікацій, військово-транспортні літаки Ан-12 (А), Ан-26, Ан-32 (А), Іл-76МД, військові гелікоптери типу Мі-8, Мі-24, Ка-25, Ка-27 різних модифікацій, які як виявилось ОСОБА_7 намагався приховано без дозвільних документів вивезти з України до Республіки Молдови.

Також встановлено, що гр. респ. Молдови ОСОБА_7 у Держекспортконтролі, як суб`єкт здійснення міжнародних передач товарів не зареєстрований, дозвільні документи на право здійснення міжнародних передач вищевказаних товарів йому не видавались.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської обл. ОСОБА_9 , не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дій, не погодилась із оскаржуваним вироком суду в частині призначення покарання та вирішення питання долі речових доказів з огляду на наступні обставини:

- суд, затвердивши угоду про визнання винуватості, безпідставно не призначив ОСОБА_7 передбачене санкцією ч. 1 ст. 333 КК України та узгоджене сторонами кримінального провадження покарання, а саме штраф в розмірі 85 000 грн., внаслідок чого призначив обвинуваченому покарання менш суворе, ніж узгоджене сторонами угоди;

- судом 1-ої інстанції було залишено поза увагою те, що речові докази, а саме вищеперераховані прилади та обладнання є безпосередньо предметами кримінального правопорушення, відповідно до висновку експерта віднесені до товарів військового призначення, міжнародні передачі яких підлягають державному контролю, внаслідок чого в силу вимог ст. 96-2 КК України підлягають спеціальній конфіскації та можуть бути конфісковані у дохід держави та використані для потреб ЗСУ.

Посилаючись на викладені обставини, прокурор ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати в частині призначення ОСОБА_7 покарання та вирішення питання стосовно долі речових доказів, призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 333 КК України у виді штрафу в розмірі 5000 неоподаткованих мінімумів для працездатних осіб, що становить 85 000 грн.; застосувати спеціальну конфіскацію на підставі ст. 96-1, 96-2 КК України, ч. 9 ст. 100 КПК України та конфіскувати у власність держави температурні датчики ДПС-1АГ 54 шт.; лампочки розжарювання літакові дзеркальні СМЗ 28-70 (28 В, 70 Вт) 100 шт.; СМЗ 28-38+38 (28 В, 38+38 Вт) 22 шт.; СМЗ 28-28-1 (28 В, 28 Вт, модель 1) 70 шт.; показчик повороту повітряного судна ЭУП-53-К № ; 3 блоки БИ-2А системи сигналізації пожежі ССП-2А №№ 0652197, 0853917, 0853917; 6 повітряно-масляних охолоджувача ВМР №№ 011632, 053807, 0216776, 0116686, 0484082, 0901227; в іншій частині вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_6 , який підтримав вимоги апеляційної скарги прокурора ОСОБА_9 , думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які не заперечували проти її задоволення в частині призначення покарання, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз вироку суду 1-ої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення приписам наведеної норми кримінального процесуального закону відповідає не у повному обсязі з наступних підстав.

Вимогами п. 2 ч. 4 ст. 394 КПК України передбачено, що вирок суду 1-ої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч. 4 ст. 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

В свою чергу, згідно із приписами ч.ч. 1 та 3 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Мотивувальна частина вироку на підставі угоди має містити: формулювання обвинувачення та статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, яка передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачувалася особа; відомості про укладену угоду, її реквізити, зміст та визначена міра покарання; мотиви, з яких суд виходив при вирішенні питання про відповідність угоди вимогам цього Кодексу та закону і ухваленні вироку, та положення закону, якими він керувався.

У резолютивній частині вироку на підставі угоди повинно міститися рішення про затвердження угоди із зазначенням її реквізитів, рішення про винуватість особи із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, рішення про призначення узгодженої сторонами міри покарання за кожним з обвинувачень та остаточна міра покарання, а також інші відомості, передбачені ст. 374 цього Кодексу.

Так, оскаржуваним вироком суду було затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 24.05.2024 між обвинуваченим ОСОБА_7 та прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_11 в присутності захисника ОСОБА_8 (а.с. 25-31), відповідно до умов якої ОСОБА_7 повністю визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 1 ст. 333 КК України відповідно до формулювання обвинувачення, наявного в обвинувальному акті, а саме у порушенні порядку здійснення міжнародних передач товарів, що підлягають державному експортному контролю, а також погодився із запропонованим видом та мірою покарання у виді 5 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 85 000 грн., без позбавлення права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю.

Разом із тим, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 333 КК України суд 1-ої інстанції допустив помилку та призначив покарання у виді штрафу в розмірі 5000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн. (а.с. 75), в той час як сторонами угоди про визнання винуватості було узгоджено призначення покарання у виді штрафу в розмірі 85 000 грн.

За встановлених обставин, колегія суддів констатує, що ухвалюючи обвинувальний вирок стосовно ОСОБА_7 на підставі угоди про визнання винуватості, укладеної між обвинуваченим та прокурором, суд 1-ої інстанції допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, зокрема, всупереч вимог ч. 1 ст. 475 КПК України, призначив ОСОБА_7 покарання, яке не було узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості.

При цьому, ухвалою Білгород-Дністровського міськрайсуду Одеської обл. від 29.11.2024 суд, здійснив спробу виправити допущене ним порушенням вимог кримінального процесуального закону, зазначивши про виправлення допущеної у вищевказаному вироку від 29.11.2024 описки шляхом викладення резолютивної частини вироку в іншій редакції.

Разом із тим, ч. 1 ст. 379 КПК України передбачено, що суд має право за власною ініціативою або за заявою учасника кримінального провадження чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.

Однією з гарантій забезпечення правової визначеності, елементом стабільності судового рішення та його законної сили є його незмінність. Суд, який ухвалив (постановив) рішення, після його проголошення, не має права його змінити або скасувати. Цю властивість судового рішення в праві називають «незмінністю судового рішення». Допущені в судовому рішенні помилки, внаслідок яких воно стає незаконним та необґрунтованим, виступають підставою для зміни й скасування рішення в апеляційному і касаційному порядку та у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Передбачену приписами ст. 379 КПК України можливість усунення судом окремих недоліків свого рішення не можна вважати його зміною.

Описка це зроблена судом механічна (мимовільна, випадкова) граматична помилка в рішенні, яка допущена під час його письмово-вербального викладу (помилка у правописі, у розділових знаках, тощо). Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належать написання прізвищ та імен, адрес, найменувань речей, предметів, майна, зазначення дат та строків.

В цьому контексті колегія суддів приймає до уваги правову позицію, викладену в постанові Першої судової палати ККС ВС від 22.07.2021 у справі №234/8904/20 (провадження №51-1122км21), згідно якої виправлення допущених у судовому рішенні описок допускається, якщо це не стосується зміни суті судових рішень, оскільки це призводить до порушення гарантії правової визначеності, а саме незмінності судового рішення, та слугує підставою для скасування судового рішення та призначення нового судового розгляду.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що внесені судом 1-ої інстанції зміни в резолютивну частину оскаржуваного вироку шляхом викладення її змісту в новій редакції не можна вважати виправленням описки в розумінні ст. 379 КПК України, оскільки таке внесення виправлень стосується зміни суті ухваленого вироку, порушує гарантію незмінності судового рішення та, як наслідок, свідчить про допущення судом 1-ої інстанції істотних порушень вимог кримінального процесуального закону.

Окремої уваги вартий той факт, що, намагаючись виправити помилку, пов`язану із призначенням обвинуваченому ОСОБА_7 узгодженого сторонами угоди про визнання винуватості покарання, суд 1-ої інстанції в ухвалі про виправлення описки виклав резолютивну частину вироку в новій редакції без врахування необхідності вирішення питань стосовно заходів забезпечення кримінального провадження, долі речових доказів та розподілу процесуальних витрат.

Таким чином, оскільки, «виправивши описку» у оскаржуваному вироку, суд 1-ої інстанції фактично вніс суттєві зміни до його резолютивної частини, апеляційний суд доходить висновку про те, вказана ухвала суду від 29.11.2024 є нікчемною та вважає, що оскаржуваний вирок підлягає безумовному скасуванню.

Відтак, суд апеляційної інстанції, погоджуючись з доводами прокурора та доходить переконання про те, що, в порушення вищезазначених вимог кримінального процесуального закону, судом 1-ої інстанції було призначено обвинуваченому ОСОБА_7 покарання менш суворе, ніж узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості та передбачене санкцією ч. 1 ст. 333 КК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд 1-ої інстанції у вироку допустився істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, пов`язаного із призначенням покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди, що перешкодило суду, з урахуванням положень ст. 412 КПК України, ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення та тягне за собою скасування вироку в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання та ухвалення в цій частині нового вироку.

З урахуванням того факту, що угодою про визнання винуватості, укладеною 24.05.2024 між обвинуваченим ОСОБА_7 та прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_11 , сторонами угоди було узгоджено міру покарання ОСОБА_7 за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 333 КК України (а.с. 30), колегія суддів вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_7 узгоджене сторонами кримінального провадження та передбачене угодою про визнання винуватості покарання у виді штрафу в розмірі 5 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 85 000 (вісімдесят п`ять тисяч) грн., без позбавлення права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю.

Водночас, заслуговують на увагу доводи прокурора з приводу того, що певні речові докази в даному кримінальному провадженні, є безпосередніми предметами кримінального правопорушення та віднесені до товарів військового призначення, міжнародні передачі яких підлягають державному контролю, внаслідок чого в даному випадку доречним було б застосувати стосовно них спеціальну конфіскацію задля використання для потреб ЗСУ.

Разом із тим, в даному випадку суд апеляційної інстанції наголошує на приписах ч. 1 ст. 472 КПК України, які визначають зміст угоди про визнання винуватості, відповідно до яких в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, умови застосування спеціальної конфіскації, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави.

Всупереч вищевикладених вимог закону, в угоді про визнання винуватості, затвердженій 24.05.2024 між ОСОБА_7 та прокурором ОСОБА_11 , не міститься жодних застережень стосовно умов застосування спеціальної конфіскації в даному кримінальному провадженні щодо речових доказів, внаслідок чого у суду 1-ої інстанції при затвердженні угоди про визнання винуватості не було передбачених законом підстав для виходу поза межі затвердженої сторонами угоди та застосування такої спеціальної конфіскації за власною ініціативою.

Отже, є повністю спростованими посилання сторони обвинувачення на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність при вирішенні питання стосовно долі речових доказів, оскільки сторонами кримінального провадженні при укладенні угоди про визнання винуватості не було узгоджено питання стосовно умов застосування спеціальної конфіскації в кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 333 КК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду 1-ої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, згідно з положеннями ч. 1 ст. 412 КПК України, є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду 1-ої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Отже, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора ОСОБА_9 підлягає частковому задоволенню, а вирок суду 1-ої інстанції скасуванню, в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, з ухваленням в цій частині нового вироку з підстав, викладених апеляційним судом вище.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 409, 412, 420, 424, 475, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської обл. ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської обл. від 29.11.2024, яким ОСОБА_7 ( ОСОБА_10 ) визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 333 КК України скасувати, в частині призначення покарання .

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 ( ОСОБА_10 ) узгоджене покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 333 КК України у виді штрафу в розмірі 5 000 (п`яти тисяч) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 85 000 (вісімдесят п`ять тисяч) грн., без позбавлення права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання ним законної сили.

Копія вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати її в суді.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4