Провадження № 11-кп/811/621/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 23.05.2025 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Севастополя, АРК Крим, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

встановила:

цим вироком обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст.186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, ОСОБА_7 зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 19 грудня 2024 року по день набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Вирішено питання щодо долі речових доказів.

Згідно з вироком судуЗгідно з вироком суду, ОСОБА_7 , 18 грудня 2024 року, близько 20 год. 53 хв., перебуваючи за адресою: м. Львів, площа Різні, маючи умисел на викрадення чужого майна, повторно, у період дії воєнного стану, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, застосовуючи до ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, нанісши удар в обличчя, відкрито заволодів його сумкою, чорного кольору із матеріалу схожого на шкіру із двома відділеннями, яка матеріальної цінності для потерпілого не становить та мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A03 Core», номер моделі SM-A032F/DS, серійний номер НОМЕР_1 IMEI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 бірюзового кольору, вартістю 1100 гривень, із сім- карткою оператора мобільного зв`язку «Лайфселл» НОМЕР_4 , яка вартості для потерпілого не становить, без грошових коштів на рахунку та в подальшому розпорядився викраденим на власний розсуд.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження закрити у зв`язку з відсутністю у діях обвинуваченого складу злочину.

В обґрунтування скарги покликається на те, що орган досудового розслідування невірно кваліфікував дії обвинуваченого за ч. 4 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна. Звертає увагу на те, що обвинувачений забрав у потерпілого сумку, коли той перебував без свідомості. Вважає, що обвинувачений вчинив дрібну крадіжку, оскільки вартість викраденого майна становить 1100 грн. Зазначає, що все обвинувачення ґрунтується на показаннях потерпілого. Вважає, що на відеозаписі, який міститься у матеріалах справи, не зафіксована подія злочину.

Обвинувачений у апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження закрити у зв`язку з відсутністю у діях обвинуваченого складу злочину.

Мотиви апеляційної скарги обвинуваченого є аналогічними доводам захисника.

Заслухавши доповідача, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційні скарги, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг, дослідивши матеріали судового провадження, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що у їх задоволенні слід відмовити з наступних підстав.

В суді апеляційної інстанції обвинувачений заявив клопотання про повторний допит потерпілого у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Як встановлено колегією суддів, потерпілий ОСОБА_9 був допитаний у суді першої інстанції в судовому засіданні від 27.03.2025 року за участю сторін кримінального провадження, в т. ч. обвинуваченого та його захисника ОСОБА_6 , які скористалися своїм правом на перехресний допит потерпілого, передбаченим ст. 224 КПК України.

Відтак, під час судового розгляду були дотримані загальні засади кримінального провадження щодо змагальності сторін, а тому у зв`язку з тим, що у клопотанні не наведено будь-яких доводів, що допит потерпілого проведено неповно або з порушеннями, колегія суддів приходить до переконання, що у задоволенні такого слід відмовити.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зазначених вимог дотримався та вірно встановив вину ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, яка підтверджується зібраними та перевіреними у суді першої інстанції доказами.

Так, в судовому засіданні суду першої інстанції потерпілий ОСОБА_9 показав, що у грудні 2024 року ввечері, приблизно о 21 годині, він йшов по вулиці, навпроти готелю Львів, де його зупинив незнайомий чоловік, у темному одязі. Вони поговорили декілька хвилин, а потім незнайомець безпричинно, кулаком руки вдарив його в обличчя, в ніс, від чого він впав на землю, вдарився головою об бордюр та на декілька секунд втратив свідомість, не розумів що відбувається. Він піднявся, побачив що той тікає з його сумкою і побіг за ним. Переслідуючи правопорушника, на відстані, приблизно 20 метрів, він побачив, що на тротуарі лежала його сумка. Вдома виявив відсутність мобільного телефона. Під час досудового розслідування впізнав обвинуваченого як особу, яка вчинила злочин.

Свідок ОСОБА_10 під час судового розгляду показала, що обвинувачений ОСОБА_7 , є знайомим її друга. Вказала, що вона спільно з ОСОБА_11 орендують житло за адресою: АДРЕСА_2 . Оскільки обвинуваченому не було де жити, вони дозволили останньому проживати з ними. Зазначила, що у грудні 2024 року до них вночі прийшла поліція і вона дала дозвіл на обшук її житла. В процесі обшуку працівники поліції знайшли мобільний телефон, викрадений у потерпілого.

Із даних протоколу обшуку від 19.12.2024 року з відеозаписом, який був досліджений судом першої інстанції, вбачається, що за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 , було виявлено та вилучено: мобільний телефон марки Samsung, imei НОМЕР_5 , який належить потерпілому ОСОБА_9 .? куртку чорного кольору із надписом «Hiperbol», штани чорного кольору без маркування, кросівки чорного кольору марки «PUMA», 44 розміру.

Відповідно до даних протоколу огляду відеозапису події від 30 грудня 2024 року на зазначеному відеозаписі зафіксовано, як 18.12.2024 року о 20:30 год. особа чоловічої статі, одягнена у куртку чорного кольору, штани чорного кольору, взуття чорного кольору, іде зі сторони проспекту Свободи у м. Львові. В подальшому, зазначена особа переходить дорогу та рухається у напрямку проспекту Чорновола у м. Львові. О 20 год. 31 хв., поблизу пішохідного переходу пр. Свободи-Городоцька вказана особа зустрілась із особою чоловічої статі, яка одягнута у синю куртку. О 20 год. 53 хв. особа у чорному одязі нанесла особі, яка одягнута у синю куртку удар рукою та в подальшому, втікаючи з місця події, кинула їй сумку чорного кольору.

Відтак, на вказаному відеозаписі зафіксований момент заподіяння обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілому, а тому покликання захисника та обвинуваченого у апеляційних скаргах з цього приводу є безпідставними.

Відповідно до даних, які містяться в протоколі пред`явлення особи для впізнання від 19 грудня 2024 року з додатком та згідно з оглянутим відеозаписом під час судового розгляду вбачається, що серед осіб, які пред`являлись для впізнання, потерпілий ОСОБА_9 , впізнав за сукупністю рис обличчя обвинуваченого ОСОБА_7 , як особу, яка вчинили відносно нього злочин.

Із даних висновку судово-медичної експертизи № 920 від 19.12.2024 року вбачається, що у потерпілого ОСОБА_9 виявлено садно в ділянці носа зліва, крововилив із садном на верхній губі і слизовій оболонці, 2 поверхневі рани у тім`яно-потиличній ділянці волосяної частини голови. Вказані тілесні ушкодження утворились від дії тупого предмета або від контакту з таким, могли виникнути від удару рукою в ділянку носа та верхньої губи та при контакті волосяної частини голови з площиною при падінні на тротуар 18 грудня 2024 р. Зазначені тілесні ушкодження відносяться до легкого ступеня тяжкості.

Відповідно до інформації з ТОВ Ломбард Кредит Юкрейн, вартість телефону Samsung Galaxy АОЗ Core становить приблизно 1100,00 грн.

Щодо незгоди сторони захисту з кваліфікацією дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.4 ст.186 КК України, необхідністю кваліфікації його дій як крадіжки, суд виходить з наступного.

Покликання обвинуваченого та його захисника у апеляційних скаргах на те, що дії обвинуваченого невірно кваліфіковані за ч. 4 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), колегія суддів вважає необґрунтованим.

Відповідно до п. п. 3, 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», крадіжка (таємне викрадення чужого майна) це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб. Грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення. Розрізняючи крадіжку і грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій.

Дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж, а в разі застосування насильства чи висловлювання погрози його застосування - залежно від характеру насильства чи погрози - як грабіж чи розбій.

Так, потерпілий ОСОБА_9 під час судового розгляду показав, що у грудні 2024 року ввечері, приблизно о 21 годині, він йшов по вулиці, навпроти готелю Львів, де його зупинив незнайомий чоловік, у темному одязі. Як потім виявилося обвинувачений ОСОБА_7 . Вони поговорили декілька хвилин, а потім незнайомець безпричинно, кулаком руки вдарив його в обличчя, в ніс, від чого він впав на землю, вдарився головою об бордюр та на декілька секунд втратив свідомість, не розумів що відбувається. Він піднявся, побачив що обвинувачений втікає з його сумкою і побіг за ним. Переслідуючи правопорушника, на відстані, приблизно 20 метрів, він побачив, що на тротуарі лежала його сумка. Вдома виявив відсутність мобільного телефона.

Таким чином, з огляду на те, що потерпілий, хоча і втратив свідомість на декілька секунд, внаслідок нанесених ударів обвинуваченим, одразу піднявся та почав його переслідувати, оскільки виявив відсутність своєї сумки, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що обвинувачений застосував насильство до потерпілого саме з метою заволодіння майном, а не з іншою метою, і таке передувало його вилученню, що вказує на вірність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 186 КК України, як відкритого викрадення чужого майна (грабежу), вчиненого повторно, в умовах воєнного стану.

Обставин, які б давали підстави потерпілому оговорювати обвинуваченого ні судом першої, ні судом апеляційної інстанції не встановлені, оскільки до вчинення злочину вони не були знайомі між собою.

Показання обвинуваченого ОСОБА_7 щодо вчинення ним таємного викрадення майна потерпілого є необґрунтованими, жодними доказами не підтверджуються та на думку колегії суддів, спрямовані на пом`якшення ним кримінальної відповідальності.

Разом з тим, з огляду на те, що вартість викраденого майна не має значення для кваліфікації діяння як грабежу, колегія суддів вважає необґрунтованими покликання щодо закриття кримінального провадження у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Обвинуваченим у апеляційній скарзі не конкретизовано підстав, з яких всі докази у кримінальному провадженні, на його думку, є недопустимими, крім того, при апеляційному розгляді колегією суддів встановлено, що такі, відповідно до ст. 86 КПК України, отримані у порядку, встановленому цим Кодексом.

Колегія суддів вважає, що покликаючись на вказані докази, суд першої інстанції відповідно до ст. 94 КПК України всебічно, повно та неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, в сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов до правильного висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для зміни вироку Галицького районного суду м. Львова від 23.05.2025 року відносно ОСОБА_7 колегією суддів не встановлено, а тому його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

вирок Галицького районного суду м. Львова від 23.05.2025 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 - без задоволення.

На ухвалу суду може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженому який тримається під вартою в той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4