Справа № 163/962/24 Провадження №11-кп/802/282/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового

засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 (в режимі відео конференції),

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000257 від 28 грудня 2023 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 22 січня 2025 року, яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігів Чернігівської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з вищою освітою, неодруженого, несудимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.3 ст.358, ч.4 ст.358 КК України та призначено покарання:

- за ч.5 ст.27 ч.3 ст.358 КК України у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки;

- за ч.4 ст.358 КК України - у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки 2 (два) місяці.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Вироком вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат.

В С Т А Н О В И В

Згідно із вироком суду, ОСОБА_7 визнано винуватим за те, що він у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, будучи особою призовного віку, яка підлягає мобілізації та не має права перетинати державний кордон України під час дії воєнного стану, переслідуючи мету виїзду за межі території України, усупереч вимог Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993, Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, діючи за попередньою змовою групою осіб, невстановленою досудовим розслідуванням особою, з якою невстановленим досудовим слідством шляхом, домовився про виготовлення останнім документа для безперешкодного перетину державного кордону України, зокрема тимчасового посвідчення військовозобов`язаного, форма якого встановлена наказом Міністерства оборони України № 610 від 21.11.2017, довідки військово-лікарської комісії, форма якої встановлена наказом Міністерства оборони України №402 від 14.08.2008.

У подальшому ОСОБА_7 , усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, розуміючи, що вказані документи будуть підробленими, діючи за попередньою змовою в групі осіб з невстановленою досудовим розслідуванням особою, вчинив пособництво у вчиненні злочину, а саме невстановленим шляхом надав невстановленій досудовим розслідуванням особі свої персональні дані для подальшого використання під час виготовлення підроблених документів.

Згодом невстановлена досудовим розслідуванням особа, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 , використовуючи анкетні дані останнього, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, за допомогою комп`ютерної техніки, умисно виготовила тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 від 21.01.2023, форма якого встановлена наказом Міністерства оборони України № 610 від 21.11.2017, на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в яке вклеїла фотокартку останнього та внесла недостовірні відомості про те, що він не придатний до військової служби та яке завірила відтисками печатки « ІНФОРМАЦІЯ_3 Код НОМЕР_2 », підробивши підпис керівника вказаної установи.

Крім цього, невстановлена досудовим розслідуванням особа виготовила підроблену довідку військово-лікарської комісії №936 від 21.01.2023, форма якої встановлена наказом Міністерства оборони України № 402 від 14.08.2008), на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в яку внесла недостовірні відомості про те, що він непридатний до військової служби та яку завірила відтиском печатки « ІНФОРМАЦІЯ_3 Код 26616454», печатки «ЛІКАР ОСОБА_10 Prikhodko Volodimir», підробивши підпис голови та секретаря військово-лікарської комісії.

Згодом вищевказані підроблені документи ОСОБА_7 невстановленим досудовим розслідуванням шляхом отримав від невстановленої досудовим розслідуванням особи.

Вищевказані дії надали ОСОБА_7 можливість використання таких документів як офіційних, тобто таких, що мають усі необхідні реквізити та юридично значущий характер, як особі, котра відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» є особою призовного віку, яка не має права перетину державного кордону України у військовий час, незаконно перетнути державний кордон України в Республіку Польща.

Крім цього, 28 грудня 2023 року близько 15 години 30 хвилин ОСОБА_7 під час проходження прикордонного контролю, перебуваючи в пункті пропуску для міжнародного залізничного сполучення «Ягодин», що за адресою: вул. Привокзальна, 13 в селі Римачі Ковельського району Волинської області, усвідомлюючи значення та суспільно-небезпечний характер власних дій та керуючи ними, діючи умисно, будучи особою призовного віку, яка не має права перетину державного кордону України під час дії запровадженого воєнного стану, з метою незаконного перетину державного кордону України, всупереч Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993, Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, як підставу для перетину, надав працівникам Державної прикордонної служби України завідомо підроблені документи, а саме тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 від 21.01.2023, форма якого встановлена наказом Міністерства оборони України № 610 від 21.11.2017, на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із вклеєною фотокарткою останнього та недостовірними відомостями про те, що він непридатний до військової служби, яке завірене відтисками печатки « ІНФОРМАЦІЯ_3 Код НОМЕР_2 » із підробленим підписом керівника вказаної установи, та довідку військово-лікарської комісії № 936 від 21.01.2023, форма якої встановлена наказом Міністерства оборони України № 402 від 14.08.2008), на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із недостовірними відомостями про те, що він непридатний до військової служби, завірену відтиском печатки « ІНФОРМАЦІЯ_3 Код НОМЕР_2 », печатки «ЛІКАР ОСОБА_10 Prikhodko Volodimir», із підробленим підписом голови та секретаря військово-лікарської комісії, які ІНФОРМАЦІЯ_4 не видавались та не посвідчувались, чим використав завідомо підроблені документи.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений не оспорюючи правильності кваліфікації дій та своєї вини у інкримінованих злочинах, вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим, у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі винного, внаслідок суворості. Звертає увагу, що жодних непоправних наслідків від його дій не настало, оскільки за межі території України він так і не виїхав. Враховуючи викладене просить оскаржуваний вирок змінити в частині призначеного ОСОБА_7 покарання та призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу. У випадку неможливості застосування ст.69 КК України, апелянт просить зменшити тривалість встановленого йому згідно ст.75 КК України іспитового строку до 1 (одного) року.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які в повному обсязі підтримали апеляційні вимоги, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Судом першої інстанції матеріали кримінального провадження, за згодою учасників судового провадження, розглянуто в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України. При цьому з`ясовано правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин та добровільність їх позиції.

Беручи до уваги вимоги ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України, апеляційний суд не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися і докази, які судом, згідно положень ч.3 ст.349 КПК України, не досліджувалися.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновок суду про винуватість ОСОБА_7 та на кваліфікацію його дій, не виявлено.

За встановлених судом фактичних обставин, кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.5 ст.27 ч.3 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, є вірною.

Водночас, щодо доводів обвинуваченого в апеляційній скарзі про те, що призначене ОСОБА_7 покарання є надто суворим, та про можливість застосування ст.69 КК України, то вони не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно з вимогами ст.69 КК України, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Разом з тим, суд першої інстанції, встановивши наявність обставини, що пом`якшують покарання, врахувавши тяжкість вчиненого злочину та особу обвинуваченого, призначив ОСОБА_7 покарання за ч.5 ст.27 ч.3 ст.358 КК України у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки, за ч.4 ст.358 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік та остаточно визначив ОСОБА_7 покарання у виді 2 (двох) років 2 (двох) місяців обмеження волі, звільнивши його від відбування покарання з встановленням 2 (двох) років іспитового строку, що є, на думку колегії суддів апеляційного суду, співмірним особі обвинуваченого та меті покарання за вчинені ним кримінальні правопорушення.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, судом першої інстанції цілком враховано те, що вчинені ним кримінальні правопорушення, згідно вимог ст.12 КК України, належать до категорії кримінального проступку та нетяжкого злочину, особу винного, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, раніше не судимий, працевлаштований, позитивно характеризується за місцем роботи та навчання.

До обставин, які пом`якшують покарання, віднесено щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання ні судом першої інстанції, ні апеляційним судом не встановлено.

При цьому, в ході судового розгляду судом апеляційної інстанції, ОСОБА_7 повідомив, що у його діях відсутній склад інкримінованих кримінальних правопорушень, оскільки він не вчиняв підроблення документів. Вказана позиція розцінюється колегією суддів апеляційного суду, як відсутність такої пом`якшуючої обставини, як щире каяття, що унеможливлює застосування до ОСОБА_7 ст.69 КК України.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що застосований судом першої інстанції вид покарання не є надто суворим, як про це вказано в апеляційній скарзі. Натомість, таке покарання є обґрунтованим та повністю відповідає ступеню тяжкості вчиненого правопорушення, даним про особу винного та буде достатнім для досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та метою покарання.

Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність вироку суду першої інстанції та вмотивованість його висновків з питання призначення обвинуваченому покарання та справедливості обраного йому покарання за ч.5 ст.27 ч.3 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, апелянт не навів, а усі наведені доводи фактично були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.

Підстав для зміни оскаржуваного вироку з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не знаходить.

Таким чином, апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, а оскаржуваний вирок слід залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.376, 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 22 січня 2025 року залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді