УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2025 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваної ОСОБА_4 , захисника підозрюваної адвоката ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання т.в.о. слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , яке погоджено прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000694 від 20.06.2025 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Петрівськ Тарутинського району Одеської області, громадянки України, українки, з середньою технічною освітою, одруженої, завідувачки гуртожитків військового містечка № НОМЕР_1 Будинку управління КЕВ (м. Одеса), зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до підпункту «и» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону є посадові та службові особи інших державних органів.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про запобігання корупції» встановлено, що особам, зазначеним у ч. 1 ст. 3 вказаного Закону, забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб.

Додатково встановлено, що відповідно до п. 9 ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці це особи, які проходять військову службу.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Згідно зі ст. 10 Закону України «Про Збройні Сили України» до повноважень Міністерства оборони України у сфері управління Збройними Силами України входить забезпечення життєдіяльності Збройних Сил України, їх функціонування, бойову та мобілізаційну готовність, боєздатність, підготовку до виконання покладених на них завдань, застосування, комплектування особовим складом та його підготовку, постачання озброєння та військової техніки, підтримання справності, технічної придатності та модернізації зазначеного озброєння і техніки, матеріальних, фінансових, інших ресурсів та майна згідно з потребами, визначеними Генеральним штабом Збройних Сил України в межах коштів, передбачених Державним бюджетом України, і здійснює контроль за їх ефективним використанням, організовує виконання робіт і надання послуг в інтересах Збройних Сил України.

Крім того, п.п. 1.1. «Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України» регламентовано, що Організація квартирно-експлуатаційного забезпечення ЗС України (далі - квартирно-експлуатаційне забезпечення) - це комплекс заходів, спрямованих на безпечну експлуатацію, утримання казармено-житлового фонду, об`єктів соціально-культурного призначення, комунальних споруд та інженерних мереж військових містечок, забезпечення військових частин квартирним майном.

Також, відповідно до п.п. 1.3. вказаного Положення одним із основних завдань квартирно-експлуатаційного забезпечення є участь в організації забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями.

Згідно з п.п. 2.1. квартирно-експлуатаційне забезпечення військових частин здійснюється квартирно-експлуатаційними органами ЗС України, до яких серед іншого відносяться квартирно-експлуатаційні відділи (квартирно-експлуатаційні частини) (далі - КЕВ (КЕЧ)).

Водночас, відповідно до ч. 1 Розділу ІІІ Наказу «Про затвердження Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями» № 380 від 31.07.2018, всі жилі приміщення розподіляються в пропорційному співвідношенні залежно від кількості військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями та шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання.

Так, приблизно наприкінці червня 2025 року (більш точну дату та час в ході досудового розслідування не встановлено) перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 виник злочинний умисел, спрямований на незаконне збагачення за рахунок третіх осіб, шляхом отримання неправомірної вигоди для себе, за здійснення впливу на посадових осіб КЕВ м. Одеси у сприянні вирішення питання про можливість «закріплення» за останнім конкретної житлової площі з фонду КЕВ м. Одеса та оформленні необхідних документів для військовослужбовця ОСОБА_8 та членів його сім`ї, з метою поліпшення житлових умов, отримання якої передбачено чинним законодавством України, зокрема Законом України «Про Збройні сили України», Наказом «Про затвердження Змін до Положення про організацію квартиро-експлуатаційного забезпечення Збройних сил України» № 343 від 04.08.2015 року та Інструкцією з організації забезпечення військовослужбовців Головного управління розвідки Міністерства оборони України та членів їхніх сімей житловими приміщеннями, затверджену Наказом «Про затвердження Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Головного управління розвідки Міністерства оборони України та членів їхніх сімей житловими приміщеннями» № 29 від 26.02.2024 року.

Надалі, ОСОБА_4 , незважаючи на обізнаність з вимогами наведених нормативно-правових актів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, приблизно наприкінці червня 2025 року (більш точну дату та час в ході досудового розслідування не встановлено), перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, особисто повідомила громадянину України, військовослужбовцю ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про те, що може здійснити вплив на посадових осіб КЕВ м. Одеса та прийняття рішення щодо «закріплення» за останнім конкретної житлової площі з фонду КЕВ м. Одеса, а також оформлення необхідних документів для останнього та членів його сім`ї.

Далі, ОСОБА_8 , розуміючи, що дії, які йому пропонує здійснити

ОСОБА_4 , є незаконними, вирішив звернутись до правоохоронних органів для документування незаконної діяльності останнього і в подальшому діяти під їх контролем.

В подальшому, ОСОБА_8 , будучи переконаним, що ОСОБА_4 може здійснити вплив на посадових осіб КЕВ м. Одеса на прийняття рішення щодо «закріплення» за останнім конкретної житлової площі з фонду КЕВ м. Одеса та оформлення необхідних документів для останнього та членів його сім`ї, погодився передати ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 4 500 (чотири тисячі п`ятсот) доларів США, за здійснення впливу на прийняття вищевказаного рішення.

Надалі, 13.07.2025 року у денний час доби, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, ОСОБА_4 , в ході телефонної розмови висунула усну вимогу останньому щодо швидкої передачі йому неправомірної вигоди за здійснення ним впливу на посадових осіб КЕВ м. Одеса щодо «закріплення» за останнім конкретної житлової площі з фонду КЕВ м. Одеса та оформлення необхідних документів для останнього та члені його сім`ї.

Будучи обізнаною про свою протиправну діяльність, 17.07.2025 року о 16 год 45 хв., ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога 14 на території військового містечка № НОМЕР_1 , особисто отримала від ОСОБА_8 раніше обумовлену суму неправомірної вигоди у загальному розмірі у розмірі 4 500 (чотири тисячі п`ятсот) доларів США, що згідно курсу Національного банку України станом на 17.07.2025 складала 188 158 гривень 05 копійок, як неправомірну вигоду за здійснення нею впливу на посадових осіб КЕВ м. Одеси у сприянні вирішення питання про можливість «закріплення» за останнім конкретної житлової площі з фонду КЕВ м. Одеса та оформленні необхідних документів для військовослужбовця ОСОБА_8 та членів його сім`ї, з метою поліпшення житлових умов, отримання якої передбачено чинним законодавством України, зокрема Законом України «Про Збройні сили України», Наказом «Про затвердження Змін до Положення про організацію квартиро-експлуатаційного забезпечення Збройних сил України» № 343 від 04.08.2015 та Інструкцією з організації забезпечення військовослужбовців Головного управління розвідки Міністерства оборони України та членів їхніх сімей житловими приміщеннями, затверджену Наказом «Про затвердження Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Головного управління розвідки Міністерства оборони України та членів їхніх сімей житловими приміщеннями» № 29 від 26.02.2024 року.

Після чого, протиправна діяльність ОСОБА_4 була припинена правоохоронними органами, а грошові кошти в сумі 4 500 доларів США вилучено.

За викладених вище обставин, 18.07.2025 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України за кваліфікуючими ознаками: одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням такої вигоди.

Вважаючи, що в рамках даного кримінального провадження ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, в цілях запобігання ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, про які стороною обвинувачення зазначається в рамках даного клопотання, слідчий за погодженням з прокурором звертаються до слідчого судді з клопотанням про застосування відносно підозрюваної запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначеннмя застави у розмірі 350 (трьохсот п`ятдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У судовому засіданні -

Прокурор оголосив подане клопотання, його вимоги підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Звернув увагу на те, що розмір застави, який він просить визначити підозрюваній, обчислювався з огляду на розмір неправомірної вигоди та тяжкість злочину, вчиненого відносно військовослужбовця.

Захисник підозрюваної заперечував проти задоволення клопотання сторони обвинувачення, зазначивши, що розмір застави, який просить виначити сторона обвинувачення є непомірним для підозрюваної. Звернув увагу на те, що підозрювана має двої дітей, один з яких є інвалідом. Просив визначити мінімальний розмір застави, передбачений для тяжкості інкримінованого злочину. Наголосив на тому, що його підзахисна вину визнає. Долучив до клопотання документи про стан здоров`я підозрюваної та її сина, характеристику на підозрювану та довідку з місця роботи підозрюваної про заробітну плату.

Підозрювана зазначила, що з пред`явленою їй підозрою погоджується та щодо обрання їй запобіжного заходу підримала думку свого захисника.

Слідчий суддя, вислухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали клопотання та додані в його обґрунтування матеріали, а також матеріали надані стороною захисту, приходить до наступного переконання.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, відповідно до ст. 178 КПК України, повиннен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Як вбачається з матеріалів клопотання, 18.07.2025 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України за кваліфікуючими ознаками: одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням такої вигоди.

Згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 30.08.1990, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, вимога розумності підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування. Термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Так, обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України підтверджується:

-повідомленням про виявлення ознак кримінального правопорушення 1 відділу 7 управління ДВКР СБ України;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 23.06.2025 року, який повідомив, що йому необхідно отримати передбачену чинним законодавством можливість у поліпшенні соціально-побутових умов у вигляді розширення житлової площі, проте при особистому спілкуванні з завідувачкою гуртожитків військового містечка № НОМЕР_1 Будинку управління КЕВ ( АДРЕСА_3 ) ОСОБА_4 , останньою було повідомлено, що така можливість може бути отримана за грошову винагороду;

-протоколом огляду та вручення грошових коштів заявнику від 17.07.2025 року;

-протоколом обшуку у приміщеннях військового містечка № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 , який було проведено 17.07.2025 року в період часу 16 год. 51 хв. по 18 год. 19 хв. за участю ОСОБА_4 , в ході якого виявлено та вилучено грошові кошти, здобуті неправомірним шляхом (неправомірну вигоду у загальному розмірі 4500 доларів США);

-протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину в пор. ст. 208 КПК України від 17.07.2025 року;

-проведеними негласними слідчими (розшуковими) діями, а саме: аудіо-, відеоконтроль особи, зняття інформації з електронних комунікаційних мереж;

-протоколом додаткового допиту свідка ОСОБА_8 від 17.07.2025 року, який повідомив, що 17.07.2025 року останній, під контролем правоохоронних органів, діючи відповідно до злочинного умислу ОСОБА_4 передав їй неправомірну вигоду у розмірі 4500 доларів США за здійснення впливу на керівництво КЕВ м. Одеса у сприянні вирішення питання про можливість «закріплення» за останнім конкретної житлової площі з фонду КЕВ м. Одеса та оформлення необхідних документів для військовослужбовця ОСОБА_8 та членів його сім`ї.

Слідчим суддею встановлено, що матеріали кримінального провадження, що долучені до клопотання вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра причетності ОСОБА_4 до вчинення інкримінованого їй злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

На підставі зазначеного, слідчий суддя суд вважає, що надані стороною обвинувачення матеріали, які долучені до клопотання, на даній стадії досудового розслідування доводять обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

При цьому, слідчий суддя акцентує увагу, що слідчий суддя не вирішує питання винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину, а лише на підставі долучених до клопотання доказів, вирішує питання наявності обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення злочину.

Вирішуючи питання наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, про які в своєму клопотанні зазначає сторона обвинувачення, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий суддя має право зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, СПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Так, враховуючи обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваній у разі визнання її винною у його вчиненні, а також враховуючи те, що малолітніх дітей на утриманні не має та має право виїзду за кордон, слідчий суддя вважає доведеним прокурором існування ризику передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризику можливого переховування підозрюваної від органу досудового розслідування та суду.

Слідчий суддя приймає до уваги те, що підозрювана ОСОБА_4 має відносно міцні соціальні зв`язки з огляду на те, що вона заміжня, має постійне місце мешкання та місце роботи, проте враховує те, що на даний час остання підозрюється у скоєнні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з конфіскацією майна, а тому ризик переховування підозрюваної наразі не можна виключати в рамках кримінального провадження.

Також слідчий суддя вважає обґрунтованим ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме того, що підозрювана ОСОБА_4 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин злочину, які наразі не виявлені органом досудового розслідування, в тому числі офіційну документацію, чорнові записи та речові докази, що стосуються подання, реєстрації та подальшої підготовки до оформлення необхідних документів для військовослужбовця ОСОБА_8 та членів його сім`ї, з метою поліпшення житлових умов, отримання якої передбачено чинним законодавством України, зокрема Законом України «Про Збройні сили України», Наказом «Про затвердження Змін до Положення про організацію квартиро-експлуатаційного забезпечення Збройних сил України» № 343 від 04.08.2015 та Інструкцією з організації забезпечення військовослужбовців Головного управління розвідки Міністерства оборони України та членів їхніх сімей житловими приміщеннями, затверджену Наказом «Про затвердження Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Головного управління розвідки Міністерства оборони України та членів їхніх сімей житловими приміщеннями» № 29 від 26.02.2024.

Також, оскільки підозрюваній ОСОБА_4 відомі анкетні дані свідків, на показання яких сторона обвинувачення посилається в обґрунтування пред`явленої їй підозри та які в подальшому будуть допитуватися безпосередньо судом, у випадку направлення обвинувального акту до суду, слідчий суддя приходить до переконання про існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризику можливого незаконного впливу підозрюваноюна свідків, схиляючи їх до надання неправдивих показань з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Посилання сторони обвинувачення на існування в рамках кримінального провадження ризиків, передбачених п. п. 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не знайшли свого підтвердження в ході розгляду клопотання. Так, стороною обвинувачення не вказано на те, яким чином підозрювана ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню, а також, як вбачається з характеристики підозрюваної вона раніше не судима та до кримінальної відповідальності притягується вперше.

У справі «Третьяков проти України» від 29.09.2011 року ЄСПЛ констатував «порушення ст. 5 КЗПЛ, зокрема, з огляду на те, що судом не було розглянуто можливість застосування до заявника будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою», у зв`язку із чим слідчий суддя вважає за необхідне розглянути можливість застосування інших більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного ОСОБА_4 .

Слідчий суддя враховує, що згідно ч. 1 ст. 176 КПК України, тримання під вартою є найсуворішим запобіжним заходом, при цьому більш м`якими запобіжними заходами по відношенню до нього є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт. Метою ж застосування того чи іншого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання встановленим в ході розгляду клопотання ризикам (ч. 1 ст. 177 КПК України).

Встановлені під час судового засідання ризики, передбачені п. п. 1-3 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчать про те, що менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з тимчасовою ізоляцією, може негативно відобразитися на здійсненні досудового розслідування і русі кримінального провадження. Слідчий суддя враховує суспільний інтерес у швидкому, повному і об`єктивному досудовому розслідуванні цього кримінального провадження, яке можливе за умов нівелювання ризиків кримінального провадження.

Підстав для застосування інших більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваної ОСОБА_4 у судовому засіданні встановлено не було, зокрема, застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, особистого зобов`язання та особистої поруки, з огляду на м`якість, а також встановлені в судовому засіданні ризики, не забезпечать належне виконання підозрюваною обов`язків.

Медичні документи, надані стороною захисту не свідчать про критичний стан здоров`я підозрюваної ОСОБА_4 та неможливість утримання її під вартою. Більш того, підозрювана матиме можливість отримати медичну допомогу у разі необхідності в умовах слідчого ізолятора.

З огляду на фактичні обставини даного кримінального провадження, встановлені в ході розгляду даного клопотання відомості, в тому числі які стосуються наявності обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення підозрюваною ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, а також наявних в рамках даного кримінального провадження ризиків, зокрема ризику можливого переховування підозрюваної, забезпечити належну процесуальну поведінку останньої можливо шляхом застосування відносно такої особи виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а відтак підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу слідчим суддею встановлено не було.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою для підозрюваної ОСОБА_4 не буде безальтернативним, оскільки передбачатиме можливість внесення останньою відповідного розміру застави.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Як вбачається з наявних у слідчого судді матеріалів, які долучені стороною обвинувачення в обґрунтування поданого клопотання, ОСОБА_4 інкримінується можливе вчинення в умовах воєнного стану тяжкого злочину, пов`язаного із корупцією.

Так, згідно п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, між тим згідно зазначеної статті у виключних випадках, якщо слідчий суддя встановить що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину та покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вказані розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Щоб розмір застави можна було вважати таким, який здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, слідчий суддя повинен враховувати положення ст. ст. 177, 178 КПК України, та раціонально співставити його з доведеними у справі ризиками, даними про особу підозрюваного, тяжкістю вчиненого злочину. При цьому судді слід мати на увазі, що, виходячи з практики ЄСПЛ, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя при визначені розміру застави враховує те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину за фактом одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднаного з вимаганням такої вигоди, що створює в суспільстві в умовах воєнного стану негативне враження безладдя, безкарності та отримання з корисливих мотивів грошових коштів злочинним шляхом, шляхом їх вимагання у військовослужбовців, що є виключним випадком, зважаючи на суспільно-політичну ситуацію та військовий стан в державі.

Слідчим суддею було встановлено, що дійсно обставини імовірного вчинення злочину у своїй сукупності обумовлюють необхідність виходу слідчого судді за межі застави, передбаченої п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України з огляду на характер інкримінованого ОСОБА_4 злочину.

Сторона обвинувачення просить визначити підозрюваній ОСОБА_4 заставу у розмірі 350 (трьохсот п`ятдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 1 059 800 грн., посилаючись на розмір отриманої неправомірної вигоди та тяжкість злочину, вчиненого відносно військовослужбовця.

Слідчий суддя, враховуючи заробітну плату нараховану підозрюваній ОСОБА_4 за період січень-червень 2025 року у розмірі 110 255, 06 грн., розмір імовірно отриманої нею неправомірної вигоди у сумі 4500 доларів США (на момент отримання неправомірної вигоди приблизно 188 415 грн.), існування ризиків, передбачених п. п. 1-3 ч. 1 ст. 177 КПК України, прийшов до висновку, що що відносно підозрюваної слід визначити заставу у розмірі 135 (ста тридцяти п`яти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 408 780 (чотириста вісім тисяч сімсот вісімдесят) гривень, яка, на думку слідчого судді, в повній мірі забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваної у випадку її внесення, під загрозою звернення застави в дохід держави, у випадку порушення покладених на неї процесуальних обов`язків та буде відповідати матеріальному стану підозрюваної.

Таким чином, надавши правову оцінку всім доводам, як сторони обвинувачення, так і сторони захисту, слідчий суддя приходить до переконання про необхідність часткового задоволення поданого стороною обвинувачення клопотання.

Керуючись ст. ст. 176-178, 182-184, 193, 194-196, 376 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання т.в.о. слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , яке погоджено прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_7 задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням в ДУ "Одеський слідчий ізолятор" строком до 14.09.2025 року, включно, в межах строку досудового розслідування.

Визначити розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваною обов`язків, передбачених КПК України у розмірі 135 (ста тридцяти п`яти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 408 780 (чотириста вісім тисяч сімсот вісімдесят) гривень.

Роз`яснити підозрюваній, що підозрювана особа або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу на розрахунковий рахунок UA0005435, код отримувача (ЄДРПОУ) - 26302945, банк отримувача ДКСУ м. Київ, МФО 820172, отримувач - Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області.

У разі внесення застави, покласти на підозрювану строком до 14.09.2025 року, включно, в межах строку досудового розслідування, наступні процесуальні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити підозрюваній, що відповідно до ч. ч. 8, 10, 11 ст. 182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України. Застава внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Подання апеляційної скарги зупиняє набрання ухвалою законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1