Справа №750/2922/25
Провадження №1-кп/750/372/25
У Х В А Л А

20 червня 2025 року колегія суддів Деснянського районного суду м. Чернігова у складі:

головуючого-судді: ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000227 від 16.11.2024

В С Т А Н О В И Л А:

В судовому засіданні прокурор подала письмове клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_7 на 60 днів, який спливає 26.06.2025, обґрунтовуючи клопотання тим, що ризики, які були підставою до застосування щодо обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на даний час не змінилися і продовжують існувати.

Обвинувачена при вирішенні вказаного клопотання прокурора поклалась на розсуд суду.

Захисник ОСОБА_6 заперечувала проти клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на необґрунтованість обвинувачення та недоведеність ризиків, зазначених у клопотанні, просила змінити запобіжний захід на інший більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.

Відповідно до ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Заслухавши думку учасників судового провадження, та враховуючи, що на даний час строк тримання під вартою ОСОБА_7 спливає 26 червня 2025 року, однак розгляд кримінального провадження не завершено, колегія суддів вважає за доцільне продовжити обвинуваченій ОСОБА_7 раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі доведення того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Ризик це ймовірність того, що обвинувачений може ухилитися від кримінальної відповідальності, вчинити інше кримінальне правопорушення та незаконно впливати на свідків.

Особливість запобіжних заходів полягає у тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_7 та продовжуючи такий, колегія суддів виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, які обґрунтовують тримання обвинуваченої під вартою та наведені в попередніх судових рішеннях про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченої, які продовжують існувати та які не зменшились, а саме ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є особливо тяжким, за яке передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна, а тому, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, що загрожує їй в разі визнання винуватою у такому правопорушенні, може переховуватись від суду, оскільки у останньої відсутні обмеження щодо виїзду за кордон, використовуючи, в тому числі, зв`язки з представниками спеціальних служб рф, остання може покинути територію м. Чернігова та перетнути державний кордон, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме передати представникам спеціальних служб рф інформацію про її викриття, внаслідок чого представники країни-агресора дізнаються про методи роботи правоохоронних органів України щодо викриття громадян України, які з ними співпрацюють, що в подальшому може зашкодити національній безпеці України, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, зокрема продовжити надавати допомогу зс рф в проведенні підривної діяльності проти України, також враховані мотив та спосіб вчинення кримінального правопорушення, серйозний характер загрози для суспільного порядку протиправних діянь, їх тяжкість, вчинення вказаного кримінального правопорушення під час дії воєнного стану, враховані її вік, стан здоров`я, сімейний та матеріальний стан, суд приходить до висновку про обґрунтованість клопотання прокурора та доцільність продовження обвинуваченій ОСОБА_7 раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Суд враховує, що з часу застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не змінилися підстави для такого запобіжного заходу. Зважаючи на позицію ОСОБА_7 в даному кримінальному провадженні, суд вважає, що такий ризик, як переховування від суду, має місце, оскільки перебуваючи під більш м`яким запобіжним заходом, аніж тримання під вартою, остання зможе покинути територію м. Чернігова і Чернігівської області, а також перетнути державний кордон, з огляду на те, що у останньої відсутні обмеження щодо виїзду за кордон. Тяжкість покарання, яке може бути призначено обвинуваченій, може викликати її втечу. Також має місце такий ризик, як можливість вчинення нею іншого кримінального правопорушення чи продовжувати вчиняти кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, зокрема продовжити надавати допомогу зс рф в проведенні підривної діяльності проти України. Ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином також має місце у цьому кримінальному провадженні, оскільки остання, перебуваючи на волі, може передати представникам спеціальних служб рф інформацію про її викриття, внаслідок чого представники країни-агресора дізнаються про методи роботи правоохоронних органів України щодо викриття громадян України, які з ними співпрацюють, що в подальшому може зашкодити національній безпеці України. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, визначені ст. 176 КПК України, не забезпечать на даний час належного виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків та не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Застосовуючи чи продовжуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого.

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченій, суд вважає, що у цьому судовому провадженні є наявним суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Суд, враховуючи, що обставини по справі з часу обрання запобіжного заходу не змінились, судовий розгляд кримінального провадження триває, а ризики передбачені ст. 177 КПК України, не зменшились, що унеможливлює застосування до обвинуваченої більш м`якого заходу забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

На підставі п.5 ч.4 ст. 183 КПК України розмір застави не визначається.

При цьому, колегією суддів розглянута можливість застосування не лише такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, а і всіх інших, більш м`яких, визначених ст. 176 КПК України, проте, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не забезпечать на даний час належного виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків та не зможуть запобігти вказаним ризикам.

Доводи захисника щодо зміни запобіжного заходу на інший більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою, були перевірені, але вони не є обґрунтованими, аби спростували неможливість на даний час продовження застосування запропонованого прокурором запобіжного заходу. Переконливих доводів щодо запобігання наявних ризиків не надано, а тому підстав для застосування іншого запобіжного заходу не вбачається.

З огляду на викладене вище, з урахуванням тяжкості обвинувачення, обставин вчинення кримінального правопорушення, стадії розгляду кримінального провадження та даних щодо особи обвинуваченої, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177, 178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими під час вирішення клопотання прокурора.

Керуючись ст.ст. 183, 331, 372 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою до 18 серпня 2025 року, з подальшим триманням в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор», без визначення розміру застави.

В задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу відмовити.

На ухвалу протягом 5 днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду.

Головуючий-суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3