Дата документу 27.05.2025 Справа № 337/7488/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/639/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №337/7488/23Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.307 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2025 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 21 березня 2025 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с-ща Сонячне Запорізького району Запорізької області, зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.

13 листопада 2023 року, приблизно о 15 год. 20 хв., ОСОБА_8 , знаходячись поблизу буд.23 по вул.Василя Сергієнка у м.Запоріжжі, з метою збуту особливо небезпечних психотропних речовин, шляхом так званих «закладок», зберігав при собі 40 прозорих поліетиленових зіп-пакетів з особливо небезпечною психотропною речовиною PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), та був затриманий співробітниками поліції. Під час огляду місця події у ОСОБА_8 було виявлено та вилучено:

- 1 прозорий поліетиленовий зіп-пакет, з кристалічною речовиною зеленого кольору з фрагментом жовтої ізоляційної стрічки, містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), маса якої складає 1,4603 г (в перерахунку на основу);

- 1 прозорий поліетиленовий зіп-пакет, з кристалічною речовиною зеленого кольору з фрагментом ізоляційної стрічки червоного кольору, містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), маса якої складає 0,4433 г (в перерахунку на основу);

- 1 прозорий поліетиленовий зіп-пакет, з порошком зеленого кольору, обгорнутий ізоляційною стрічкою жовтого кольору, містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), маса якої складає 1,4915 г (в перерахунку на основу);

- 10 прозорих поліетиленових зіп-пакетів, з порошками зеленого кольору, обгорнутих ізоляційними стрічками жовтого кольору, містять особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), загальна маса якої складає 8,0312 г (в перерахунку на основу);

- 1 прозорий поліетиленовий зіп-пакет, з порошком зеленого кольору, обгорнутий ізоляційною стрічкою червоного кольору, містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), маса якої складає 0,3637 г (в перерахунку на основу);

- 2 прозорих поліетиленових зіп-пакетів, з порошками зеленого кольору, обгорнутих ізоляційними стрічками червоного кольору, один з яких був обгорнутий фрагментом прозорої клейкої стрічки, містять особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), загальна маса якої складає 1,1661 г (в перерахунку на основу);

- 2 прозорих поліетиленових зіп-пакетів, з порошками зеленого кольору, обгорнутих ізоляційними стрічками червоного кольору, містять особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), загальна маса якої складає 0,7736 г (в перерахунку на основу);

- 1 прозорий поліетиленовий зіп-пакет, з порошком зеленого кольору, обгорнутий ізоляційною стрічкою червоного кольору, містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), маса якої складає 0,4096 г (в перерахунку на основу);

- 1 прозорий поліетиленовий зіп-пакет, з порошком зеленого кольору, обгорнутий ізоляційною стрічкою червоного кольору, містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), маса якої складає 0,4034 г (в перерахунку на основу);

- 1 прозорий поліетиленовий зіп-пакет, з порошком зеленого кольору, обгорнутий ізоляційною стрічкою червоного кольору, містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), маса якої складає 0,7979 г (в перерахунку на основу);

- 7 прозорих поліетиленових зіп-пакетів, з порошками зеленого кольору, обгорнутих ізоляційними стрічками червоного кольору, два з яких були обгорнуті фрагментами прозорої клейкої стрічки, містять особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), загальна маса якої складає 3,6321 г (в перерахунку на основу);

- 4 прозорих поліетиленових зіп-пакетів, з кристалічною речовиною зеленого кольору, обмотаних ізоляційною стрічкою червоного кольору, містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), загальна маса якої складає 1,6131 г (в перерахунку на основу);

- 8 прозорих поліетиленових зіп-пакетів, з кристалічною речовиною зеленого кольору, обмотаних ізоляційною стрічкою жовтого кольору, містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), загальна маса якої складає 6,2475 г (в перерахунку на основу).

Вищевказана вилучена речовина згідно до «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин, і прекурсорів» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06 травня 2000 року відноситься до категорії особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено, яку ОСОБА_8 незаконно зберігав при собі з метою подальшого збуту.

Загальна маса вилученої у ОСОБА_8 особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он) складає 26,8333 г (в перерахунку на основу), що відповідно до Таблиці 2 Невеликих, великих та особливо великих розмірів психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу, затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України №188 від 01 серпня 2000 року, є особливо великим розміром.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.3 ст.307 КК як незаконне придбання та зберігання з метою збуту особливо небезпечних психотропних речовин у особливо великих розмірах. Йому призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, зарахування строку попереднього ув`язнення, запобіжний захід, процесуальні витрати, скасування арешту майна та речові докази.

В апеляційній скарзі захисник просив вирок в частині призначеного покарання змінити, призначивши ОСОБА_8 покарання нижче мінімальної межі, передбаченої санкцією ч.3 ст.307 КК, із застосуванням положень ст.69 КК, та звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробувальним строком відповідно до ст.75 КК, встановивши контроль за його поведінкою.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що хоча суд і послався в тексті вироку на обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, проте вирішуючи питання про призначення покарання щире каяття враховано не було. Зазначив, що під час судового розгляду ОСОБА_8 жодного разу не заперечував причетність до скоєного ним злочину, що свідчить про визнання ним антигромадського характеру свого вчинку й готовність нести відповідальність, що є належним доказом щирого каяття у скоєному ним злочині. Також суд безпідставно послався у вироку на попередню судимість ОСОБА_8 , хоча вона відповідно до ст.89 КК погашена. Посилання у вироку суду при призначенні покарання на те, що ОСОБА_8 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, а тому схильний до вчинення злочинів, неприпустиме, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений є особою, яка відповідно до ст.89 КК не має судимості. Вказав, що за час судового розгляду обвинувачений перебував під домашнім арештом, сумлінно виконував покладені на нього обов`язки та не допускав жодного їх порушення, що свідчить про його відповідальність, усвідомлення своєї провини та бажання дотримуватися закону. ОСОБА_8 є молодою людиною, яка зробила помилку, але має всі шанси виправитися та повернутися до нормального життя. Вважав, що у даному випадку існують вагомі підстави для застосування положень ч.1 ст.69 КК: щире каяття та визнання вини (обвинувачений добровільно визнав свою провину, що свідчить про його критичне ставлення до вчиненого та готовність виправитися); сприяння розкриттю злочину (свідчення обвинуваченого допомогли встановити істину у справі); молодий вік (ще не сформувався повністю як особистість, а тому має шанс виправитися); сумлінне дотримання обов`язків під домашнім арештом (не порушував жодних процесуальних обов`язків, не ухилявся від правосуддя, що свідчить про відповідальне ставлення обвинуваченого); обвинувачений не є соціально небезпечною особою, має підтримку родини, що є важливим фактором для його перевиховання; відсутність матеріальної та моральної шкоди, відсутність цивільного позову, наявність соціальних зв`язків та постійного місця проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Наведені дані про особу обвинуваченого в їх сукупності з урахуванням наявності у ОСОБА_8 реєстрації і постійного місця проживання, певних соціальних зв`язків, характеру, тривалості і обставин вчинення злочину, його наслідків, а також те, що обвинувачений не являється суспільно небезпечною особою, яка потребує обов`язкової ізоляції від суспільства, тому його виправлення можливе в рамках звільнення від покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію обвинуваченого та його захисника, які повністю підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні; прокурора, яка висловила заперечення проти скарги та просила вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Положення ч.1 ст.404 КПК передбачають, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Подія кримінального правопорушення, доведеність винуватості ОСОБА_8 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.

З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_8 за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

Відповідаючи на доводи апеляційної скарги захисника щодо призначеного покарання судова колегія виходила з положень ст.ст.50, 65 КК, які судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання були дотримані.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання колегія суддів виходила з наступного.

Так, визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами.

На переконання колегії суддів, вирішення судом питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання ґрунтується на наведених вимогах закону.

Так, мотивуючи своє рішення про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який за класифікацією віднесено до особливо тяжких злочинів; дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, не працевлаштований, на обліку в спеціалізованих медичних закладах не перебуває, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, раніше не судимий. Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, судом визнано щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання, суд не встановив.

Статтею 69 КК передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за певні кримінальні правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Колегія суддів зауважує, що частина 1 статті 69 КК надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до ч.ч.1, 2 ст.66 КК, та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

Суд, застосовуючи положення ст.69 КК при призначенні покарання, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що його пом`якшують, а й обґрунтувати яким чином такі обставини істотно знизили чи мали би знизити ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Між тим, колегія суддів не вбачає підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст.69 КК. Адже фактично суд встановив наявність лише однієї пом`якшуючої покарання обставини, а саме щире каяття, що навіть формально вказує на відсутність підстав для застосування судом ч.1 ст.69 КК при призначенні покарання.

При цьому, певні обставини, на які посилався захисник в апеляційній скарзі, були враховані судом першої інстанції та вони дали суду право призначити обвинуваченому за ч.3 ст.307 КК покарання у мінімальній межі, визначеній санкцією статті. Проте таких обставин недостатньо для висновку про необхідність призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом за правилами ст.69 КК, оскільки вони істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення.

Твердження захисника про те, що суд не врахував щире каяття при вирішенні питання про призначення покарання, є надуманим та спростовується змістом оскаржуваного вироку.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_8 визнав свою провину, сприяв розкриттю злочину, сумлінно дотримувався обов`язків під домашнім арештом, а також на його молодий вік та відсутність шкоди від заподіяного злочину, не можна віднести на користь вагомих обставин, які є переконливими для висновку про можливість пом`якшення покарання шляхом застосування положень ст.69 КК, так як не виправдовують дії обвинуваченого, спрямовані на незаконне придбання та зберігання з метою збуту особливо небезпечної психотропної речовини у особливо великих розмірах.

З цього приводу колегія суддів звертає увагу на усталену практику Верховного Суду, який у своїх рішеннях неодноразово вказував, що суспільна небезпека кримінальних правопорушень у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів визначається насамперед поширенням та згубним впливом наркоманії і токсикоманії на свідомість психічно нестійких людей, їх мораль і спосіб життя, що призводить до поступового занепаду, деградації особистості. Наркоманія та незаконний обіг наркотичних засобів, психотропних речовин або прекурсорів належать до глобальних проблем сучасності. Цим явищам притаманний надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, зумовлений тяжкими наслідками не лише для здоров`я конкретної особи, а й для здоров`я населення, економіки та суспільства в цілому.

Окрім того, між наркоманією і злочинністю існує тісний взаємозв`язок. Він характеризується вчиненням наркоманами та іншими особами кримінальних правопорушень з метою заволодіння цими засобами і речовинами для їх вживання та/або розповсюдження, вчиненням значної кількості кримінальних правопорушень під безпосереднім впливом наркотиків і психотропних речовин на психіку і волю їхніх споживачів (у стані наркотичного сп`яніння, абстиненції), віктимним характером поведінки наркоманів (часом вони самі стають жертвами кримінальних правопорушень).

Кримінальні правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів становлять реальну загрозу генофонду нації та забезпеченню правопорядку (постанови Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 11 липня 2023 року у справі №752/16752/20 (провадження №51-76км23) та від 02.04.2024 року у справі №522/4530/23 (провадження №51-6867км23).

Судова колегія звертає увагу те, що розмір особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено, яку ОСОБА_8 придбав та зберігав з метою збуту, становить 26,8333 г, що відповідно до таблиці 2 Невеликих, великих та особливо великих розмірів психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу, затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України №188 від 01 серпня 2000 року, є особливо великим розміром. Дана кількість психотропної речовини у відповідності до існуючої практики боротьби з незаконним обігом психотропних речовин та з урахуванням існуючої міжнародної практики, що базується на визначеній добовій дозі (definite daily dose) (далі - ВДД) за даними Міжнародного комітету з контролю за наркотиками ООН, складає 1789 (26,8333/0,015) визначених добових доз.

Відтак, з урахуванням усіх обставин кримінального провадження та даних про особу обвинуваченого, а також з огляду те, що скоєний ОСОБА_8 злочин пов`язаний із незаконним обігом наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, колегія суддів не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_8 положень ст.69 КК. Призначене обвинуваченому покарання є пропорційним і співмірним вчиненому, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

За відсутності підстав для застосування положень ст.69 КК є безпідставними й доводи захисника щодо звільнення ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на підставі ст.75 КК, оскільки обвинуваченим скоєно тяжкий злочин, санкція якого передбачає покарання від дев`яти років позбавлення волі, тоді як положення ст.75 КК можуть бути застосовані при призначенні покарання у виді позбавлення волі строком до 5 років.

Відтак, на переконання колегії суддів, у даному конкретному випадку призначене обвинуваченому судом покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Переконливих аргументів, які би доводили явну несправедливість покарання, призначеного обвинуваченому за вироком суду, в апеляційній скарзі захисника не наведено.

Разом з тим, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги захисника про те, що суд першої інстанції безпідставно послався у вироку на попередню судимість ОСОБА_8 , хоча вона відповідно до ст.89 КК є погашеною.

Судимість є правовим станом особи, який виникає у зв`язку з її засудженням до покарання і за визначених законом умов тягне настання для такої особи відповідних наслідків. Правильне застосування правових норм про судимість, її погашення чи зняття має важливе значення для вирішення кримінальних проваджень у разі вчинення такою особою нового злочину.

Судимість має строковий характер. Закон визначає, коли саме виникає судимість (з дня набрання законної сили обвинувальним вироком), та встановлює підстави її припинення. Такими підставами є погашення судимості або її зняття. Як погашення, так і зняття судимості пов`язане зі спливом термінів, передбачених ст.89 КК, протягом яких особа повинна дотриматись визначених законом вимог та своєю поведінкою довести остаточне виправлення.

За встановлених у вироку обставин, що характеризують особу ОСОБА_8 , місцевий суд зазначив, що останній є особою, яка в силу ст.89 КК не має судимості.

Припинення судимості анулює всі кримінально-правові та загальноправові наслідки засудження та призначення покарання. Особа, судимість якої погашено або знято, вважається такою, яка раніше злочину не вчиняла, покарання не відбувала. Вона не зобов`язана вказувати про вчинення нею в минулому злочину та призначення за нього покарання, не повинна відчувати жодних негативних наслідків попередньої судимості. Врахування погашеної чи знятої судимості при вирішенні будь-яких питань, у тому числі й при характеристиці особи, суперечить самій суті інституту припинення судимості і є неприпустимим (постанова Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 20 жовтня 2022 року у справі №457/528/20, провадження №51-1687км22).

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника в цій частині колегія суддів вважає такими, що ґрунтуються на вимогах закону, а тому вирок в цій частині підлягає зміні на підставі п.4 ч.1 ст.408 КПК з виключенням з мотивувальної частини посилання суду на попередню погашену судимість обвинуваченого, що в свою чергу обумовлює часткове задоволення апеляційної скарги захисника.

Крім того, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_8 15 листопада 2023 року ухвалою слідчого судді Хортицького районного суду м.Запоріжжя було обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, який в подальшому продовжувався ухвалами суду. Востаннє ухвалою суду від 28 лютого 2024 року строк дії запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту було продовжено до 27 квітня 2024 року включно, після чого питання про продовження строку дії запобіжного заходу судом не вирішувалось.

Законом України «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань №3342-ІХ від 23 серпня 2023 року, який набув чинності 28 березня 2024 року, внесено зміни до ст.72 КК щодо правил складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення, домашнього арешту.

Відповідно до ч.7 ст.72 КК України домашній арешт зараховується судом у строк покарання за правилами, передбаченими в частині першій цієї статті, виходячи з такого їх співвідношення три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Отже, до обвинуваченого ОСОБА_8 застосовувався запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту (з 15 листопада 2023 року до 27 квітня 2024 року включно), строк якого відповідно до ч.7 ст.72 КК підлягає зарахуванню до строку покарання у виді позбавлення волі, виходячи із співвідношення три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Всупереч наведеному вище, строк цілодобового домашнього арешту судом першої інстанції не зараховано ОСОБА_8 у строк відбування покарання у виді позбавлення волі, внаслідок чого допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме, не застосовано закон, який підлягає застосуванню, у зв`язку з чим вирок суду в цій частині підлягає зміні відповідно до п.4 ч.1 ст.409, п.1 ч.1 ст.413 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 21 березня 2025 року щодо ОСОБА_8 в цій справі змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку посилання на попередню погашену судимість ОСОБА_8 .

На підставі ч.7 ст.72 КК зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_8 період перебування його під цілодобовим домашнім арештом з 15 листопада 2023 року по 27 квітня 2024 року включно з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

В решті вирок суду щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4