Справа № 134/371/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2025 року селище Крижопіль

Крижопільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючої - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в селищі Крижопіль матеріали кримінального провадження № 0000020, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 січня 2025 року за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Крижопіль, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою освітою, розлученого, учасника бойових дій, раніше не судимого, військовослужбовця,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України

в с т а н о в и в:

ОСОБА_7 19 січня 2025 року близько 20 години 32 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «BMW 320 D» державний номерний знак НОМЕР_1 , сірого кольору, порушив вимоги п. п. 12.2, 12.4 ПДР рухаючись зі швидкістю 83,8-92,7 км/год в межах населеного пункту селища Крижопіль Тульчинського району Вінницької області по вул. Соборна, в напрямку зі сторони центру селища Крижопіль в сторону с. Жабокрич Тульчинського району Вінницької області, в темну пору року при увімкненому ближньому світлі фар, діючи необережно, не врахував дорожню обстановку, перевищив максимально дозволену швидкість руху в межах населеного пункту, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , який стояв на смузі його руху, лівим боком відносно транспортного засобу. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження: у вигляді відкритого багато-скалкового перелому обох кісток лівої гомілки зі зміщенням відламків; закритого багато-скалкового перелому обох кісток правої гомілки; сполучної травми тіла у вигляді закритої черепно-мозкової травми, а саме: забійна рана м`яких тканин лівої тім`яно-потиличної ділянок, крововилив на внутрішній поверхні м`яких тканин голови з ліва в тім`яно-потиличній ділянці, субарахноїдальний крововилив, крововиливи у шлуночки головного мозку, забиття речовини головного мозку та мозочка, набряк та дислокація головного мозку. Від даних тілесних ушкоджень ОСОБА_9 помер в КНП «Крижопільська окружна лікарня інтенсивного лікування».

Таким чином, своїми діями водій ОСОБА_9 порушив вимоги п. п. 12.2, 12.4 Правил дорожнього руху, зміст яких полягає в наступному:

- п. 12.2 у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги;

- п. 12.4 у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.

Порушенням ОСОБА_7 вимог п. 12.4 Правил дорожнього руху знаходяться у причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та настанням її наслідків, а саме: смерті потерпілого ОСОБА_9

ОСОБА_7 підлягає кримінальній відповідальності ч. 3 ст. 286-1 КК України, дії, які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_9 .

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення вину свою визнав повністю, та надав суду наступні покази. Будучи військовослужбовцем, самовільно залишив місце несення служби на початку грудня 2024 року, 19 січня 2025 року приблизно біля 20 години 25 хвилин він рухався на своєму автомобілю марки «BMW» в селищі Крижополі із залізничного вокзалу в с. Тернівку. Разом з ним в автомобілі був його син та знайомий ОСОБА_10 . Їхав по вул. Соборній селища Крижопіль, проїхавши парк, в той час син крикнув « ОСОБА_11 », він подумав, що пішохід знаходиться на проїжджій частині автодороги з права від нього, на обочині, тому він здійснив маневр вліво, щоб уникнути зіткнення із пішоходом. Оскільки пішохід стояв на дорозі на його смузі руху з ліва від автомобіля, тому здійснюючи даний маневр, він здійснив на нього наїзд. Пішохода на дорозі він не побачив, оскільки було темно, дорога було мокрою, після дощу, снігу і морозу в той день не було, його засліпили фари зустрічного автомобіля, пішохід був одягнений у темний одяг (світловідбиваючих елементів на його одязі він не бачив), куртка рижого кольору у нього була під пахвою, на ногах було темне взуття, стояв боком лівою стороною до його напрямку руху, тому останній міг і не бачити його автомобіль, який рухався по дорозі. В той момент його ніхто не відволікав, він слідкував за дорогою. ОСОБА_10 його раніше просив зупинитися біля магазину, ще до того як син крикнув про пішохода на дорозі. Після наїзду на пішохода він зупинився, підбіг до нього, останній був ще живий, він запитав у нього, що він робить на проїжджій частині, на що останній відповів, що так треба. Наїзд на пішохода відбувся на його смузі руху, удар був здійснений центром машини трохи більше з правої сторони. Син викликав швидку та поліцію. Працівники поліції приїхали перші десь через 1,5-2 хвилини. Коли приїхала швидка, потерпілий був ще живий, його на носилках забрали у швидку допомогу і повезли в лікарню. В той день він вживав спиртні напої. Але був в адекватному стані. Чому сів за кермо в нетверезому стані пояснити не може. Автомобілем рухався десь зі швидкістю 80 км/год. Він відволікався (обернувся) до знайомого, який сидів позаду нього, але це було до того як він здійснив наїзд на пішохода. В той момент під час руху автомобілем він дивився на дорогу. Вину свою визнає в повній мірі, розкаюється, просить пробачення у потерпілих, зазначивши що дійсно його не бачив. Шкодує що сів за кермо в стані алкогольного сп`яніння, більше такого вчиняти не буде. Шкоду ніяку не відшкодовував, оскільки, при слідчих діях він запитав дружину потерпілого, що відшкодує шкоду, остання відповіла, що їй нічого не потрібно.

Окрім показань обвинуваченого щодо керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння і порушення ПДР, його вина у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілому повністю підтверджена зібраними доказами.

Потерпіла ОСОБА_6 суду надала такі покази. Обвинуваченого раніше не знала. 19 січня 2025 року вона із мамою в с. Жабокрич за місцем свого проживання по АДРЕСА_2 , складали її чоловіку передачу на війну. Батько залишався сам вдома. Коли вони прийшли до батьків додому, останнього вдома не було, це було десь біля 16 години 45 хвилин. Тоді вона подивилась по камерах, та побачила, що батько вийшов із дому о 16 годині 17 хвилин в напрямку центру, він був одягнений в коричневу дублянку, чорні спортивні штани, на плечах у нього був чорний рюкзак. Біля 18 години, батько подзвонив до неї і сказав що він у воєнкоматі, далі вже чула в телефоні його розмову із черговим, потім зв`язок обірвався. В подальшому телефон його не відповідав, дзвонила вона та мати. На другий день, зранку, коли його не було вдома вона до нього знову дзвонила, однак телефон був «поза зоною доступу», після чого вона з мамою поїхали в Крижопіль. Під`їхали до воєнкомату у чергового запитали, чи був батько вчора, він відповів що зранку заступив на зміну і нічого не знає. Після чого взнали через знайомих, що батько приїхав у воєнкомат, його відправили додому. Уже пізніше знайома брата повідомила останнього, що батько знаходиться в реанімації в лікарні Крижополя, а брат подзвонив до них і повідомив їх про це. Коли приїхали в лікарню, сказали що він на штучному диханні, речей у нього не було із собою, в швидкій він прийшов до себе і назвався хто він є. Після чого вони поїхали в поліцію щоб написати заяву, оскільки думали, що його у воєнкоматі так побили. Черговий в поліції сказав, що це було ДТП, і вже слідчий розповів як що було, сказав що батько був в стані алкогольного сп`яніння, віддав речі, які були при батькові, сказав що рюкзака не було. Батько помер в лікарні 21 січня 2025 біля першої години ночі, їй подзвонили із лікарні. Що батько робив на дорозі, вона не знає. Він є її вітчимом, але він її виростив і вона називала його батьком і ставилась до нього як до батька. Один раз було таке що батько добирався пішки із ОСОБА_12 до ОСОБА_13 . Батько не працював, міг вживати алкогольні напої. На її думку вині обоє, бо були в стані алкогольного сп`яніння. Обвинуваченого жалко як людину, а батька жалко, оскільки його вже не повернеш. Щодо покарання покладається на розсуд суду.

Потерпіла ОСОБА_5 суду надала такі покази. 19 січня 2025 року зранку пішла до доньки ОСОБА_6 , за місцем її проживання, для того щоб допомогти останній готувати передачу для її чоловіка, який перебуває на війні. Коли вона йшла із дому, то її чоловік ОСОБА_9 залишався в будинку. Десь приблизно біля 16 год 45 хв вона з донькою повернулася до себе додому, то чоловіка вже вдома не було. Коли вони подивились по камерах, то побачили, що останній вийшов з дому десь приблизно за 20 хвилин до їх приходу в сторону центру села Жабокрич. Із собою він мав чорний рюкзак, а в руках тримав телефон. Вже пізніше, десь біля 18 години, чоловік подзвонив до доньки і сказав, що він в воєнкоматі, далі з ним зв`язок обірвався. Вони разом з донькою по черзі дзвонили до нього цілий вечір але зв`язку з ним не було. Вони подумали, що він залишився у воєнкоматі. На наступний день поїхали у селище Крижопіль, відправили Новою поштою посилку та під`їхали до воєнкомату, щоб з`ясувати де її чоловік. Вже було близько обіду, коли вони запитали чергового чи був вчора її чоловік у воєнкоматі, останній повідомив, що зранку заступив на зміну і нічого не знає. Тоді вони поїхали додому, донька через знайомих взнала, що її чоловік напередодні ввечері приходив в воєнкомат тричі і його відправляли додому. Трохи пізніше до неї подзвонив її син і сказав, що чоловік її знаходиться в реанімації селища Крижопіль. Вона з донькою поїхали в лікарню, де їм повідомили, що її чоловік у важкому стані, знаходиться під апаратом штучного дихання. Як повідомив лікар, що чоловік прийшов у свідомість на швидкій допомозі і назвав своє прізвище та ім`я, і останні по базі його знайшли і так встановили його дані. В лікарні його речей не було, тільки одяг, в який він був одітий. Вона з донькою вирішили, що це його так побили у воєнкоматі і поїхали до поліції писати заяву. Уже в поліції їм повідомили, що її чоловік попав в ДТП. Рюкзака, в якому був паспорт її чоловіка та телефону її не віддали, сказали що при ньому цих речей не було. Уже 21 січня 2025 року біля першої годин ночі доньці подзвонили із лікарні і сказали, що її чоловік помер. Претензій майнового характеру до обвинуваченого не має, розуміє що від міри покарання обвинуваченому, її чоловіка вже не вернеш.

Показами свідка ОСОБА_14 , який суду пояснив, що обвинувачений являється його батьком, потерпілих не знає. 19.01.2025 року він з батьком були вдома за адресою проживання, десь близько 20 години, до його батька подзвонив знайомий з ОСОБА_15 та запросив його у гості. Батько запитав чи не бажає він з ним поїхати, на що він погодився. Вони сіли в машину «BMW», яка належить його батькові. Батько був за кермом, вони заїхали на залізничний вокзал і забрали знайомого батька, ОСОБА_10 . Далі їхали в напрямку с. Тернівка по вул. Соборній селища Крижопіль. Коли проїхали мікрорайон «Вишеньки», не доїжджаючи до заправки, на зустріч їхала машина із увімкненими фарами дальнього світла, батько ще зробив знак фарами мигнув - щоб останній переключив на ближнє світло фар, однак той водій автомобіля так і продовжував їхати на дальньому світлі. Далі він побачив пішохода на дорозі і крикнув до батька «Па, пішохід». Пішохода від машини він побачив за 10-15 метрів, останній стояв на проїжджій частині їхньої смуги руху, десь посередині, лівою стороною до машини. Машину він міг бачити, оскільки обличчя його було обернуто до їхнього автомобіля. Батько почав гальмувати і намагався уникнути зіткнення, в яку сторону крутив кермо батько він не знає, перед самим зіткненням він закрив руками обличчя, тому самого зіткнення не бачив. В подальшому батько так і гальмував і з`їхав на обочину. Батько тоді був випивший, коли батько вживав алкогольні напої він не знає. Перед зіткненням, швидкість автомобіля була десь близько 70 км/год по відчуттям, на прибори він не дивився. Після того, як батько зупинив автомобіль, вони вибігли з нього і підбігли до потерпілого, він підбіг першим, потерпілий був живий, і він викликав швидку, поліцію не викликав, остання приїхала десь за 5-7 хвилин і через 2 хвилини приїхала швидка. Потерпілий був живий, батько з ним говорив, що зараз приїде швидка, останній говорив, що боляче, перед цим щось нерозбірливо говорив. Коли швидка забирала потерпілого, останній був живий.

Протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 19.01.2025 року з ілюстративною таблицею і план-схемою до нього, зафіксоване місце інциденту, дорожня обстановка, зовнішні пошкодження транспортного засобу, пошкодження решітки радіатора, кришки капоту і передній державний номер, розбите переднє вітрове скло, дані яких повністю узгоджуються з показаннями допитаних осіб та іншими письмовими доказами.

Перебування обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння під час керування автомобілем доводиться даними висновку експерта № 249 ДСУ «Вінницьке обласне бюро судово-медичної експертизи» (експертиза розпочата 21.01.2025 року закінчена 24.01.2025 року). При судово-медичній експертизі крові громадянина ОСОБА_7 , 1979 року народження, методом газово-рідинної хроматографії, виявлено етиловий спирт у концентрації 2,1 %.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 21.01.2025 року з додатками - схемою до протоколу, за участю потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , підозрюваного ОСОБА_7 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_8 , яким зафіксовано відображення водієм обставин вчинення кримінального правопорушення, зокрема, як автомобіль марки «BMW 320 D» державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись дорогою в межах населеного пункту Крижопіль в напрямку із центра селища в сторону села Жабокрич, по вул. Соборна допустив зіткнення із потерпілим ОСОБА_9 .

Згідно висновку Експерта № СЕ-19/102-25/1858-ІТ від 05.02.2025 року (проведення автотехнічної експертизи) у досліджуваній дорожньо-транспортній ситуації, при заданому комплексі вихідних даних: водій автомобіля «BMW 320D» (номерний знак НОМЕР_1 ) ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог п. п. 12.2, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху; швидкість руху даного автомобіля, яка відповідає довжині видимих зафіксованих слідів гальмування коліс автомобіля, визначається рівною близько 83,8…92,7 км/год; водій вказаного автомобіля ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути наїзд на пішохода шляхом застосування екстреного гальмування зупинити автомобіль до місця наїзду на пішохода при русі із максимально-дозволеною швидкістю Vад 50 км/год., тобто шляхом виконання вимог п. п. 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху; в діях водія ОСОБА_7 вбачається невідповідність вимогам п. п. 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху; дії водія даного автомобіля ОСОБА_7 , які не відповідали вимогам п. 12.4 Правил дорожнього руху з технічної точки зору перебувають в причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної події. Поставлене питання стосовно дій пішохода ОСОБА_9 не досліджувалося, так як його вирішення не потребує спеціальних технічних знань та може бути вирішене органами слідства (суду) самостійно відповідно до вимог розділу 4 «Обов`язки і права пішоходів» Правил дорожнього руху.

Факт отримання потерпілим ОСОБА_9 , 1971 року народження, тілесних ушкоджень, які призвели до смерті останнього, в результаті дій водія ОСОБА_7 підтверджується даними висновку експерта № 008 від 21.01.2025 року, за підсумками якого у трупа громадянина ОСОБА_9 встановлено наявність у нього важкої сполучної травми тіла, у вигляді закритої черепно-мозкової травми (забійна рана м`яких тканин лівої тім`яно-потиличної ділянок, крововилив на внутрішній поверхні м`яких тканин голови з ліва в тім`яно-потиличній ділянці, субарахноїдальний крововилив, крововиливи у шлуночки головного мозку, забиття речовини головного мозку та мозочка набряк та дислокація головного мозку; відкритий багато скалковий перелом обох кісток лівої гомілки, зі зміщенням відламків в право та незначно в перед, центр перелому знаходиться на висоті 32-35 см від ступні; закритий, багато скалковий перелом обох кісток правої гомілки у верхній третині на границі із колінним суглобом, який розташований на висоті біля 38-40 см від ступні, зі зміщенням відламків в право та незначно в перед; синець та забійна рана верхнього повіка в ділянці правої орбіти. Садно в ділянці лівого плечового суглобу, по зовнішньо-задній поверхні; садно на зовнішній поверхні лівої китиці в основи V пальця. Дані ушкодження мають ознака прижиттєвого походження і утворились внаслідок дії на тіло тупих-твердих предметів, які не відобразили своїх індивідуальних особливостей в морфологічній характеристиці ушкоджень та діяли на ліву бокову поверхню тіла та кінцівок, з заду на перед, з достатньою силою, за умов дорожньо-транспортної пригоди, при первинному контакті лівою половиною тіла, виступаючими частинами автомобіля, що рухався, з наданням тілу прискорення і подальшими падінням, та контакті лівою тім`яно-потиличною ділянкою голови з тупими-твердими предметами, ймовірніше з переважаючою контактуючою поверхнею (з дорожнім покриттям). Всі ушкодження на тілі ОСОБА_9 утворились за малий проміжок часу, майже одночасно, мають ознаки прижиттєвого походження і відповідають строку настання, тобто під час події, яка мала місце 19.01.2025 року. На момент отримання травми ОСОБА_9 розташовувався лівою стороною тіла до травмуючого предмету, з якою і виник первинний контакт з транспортним засобом, що рухався, встановити чи рухався на момент травми ОСОБА_9 , не представляється можливим. Ушкодження у вигляді сполучної травми закритої черепно-мозкової травми, багатоскалкових переломів обох кісток лівої та правої гомілок, має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечна для життя в момент заподіяння. Смерть ОСОБА_9 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 від отриманої ним закритої черепно-мозкової травми, яка ускладнилася набряком та дислокацією головного мозку. Між смертю та закритою черепно-мозковою травмою є прямий причинний зв`язок. При судово-хімічній експертизі крові від трупа ОСОБА_9 наявність метилового, етилового спиртів, а також пропилового, бутилового, амілового спиртів та їх ізомерів не виявлено, так як з часу травми до настання смерті, протягом двох діб надавалась інтенсивна інфузійна терапія.

Згідно з висновком експертизи технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/102-25/1857-ІТ від 28.02.2025 року, на момент огляду робоча гальмова система автомобіля «BMW 320D», державний номерний знак НОМЕР_1 знаходяться в несправному стані ( гальмівна трубка, що веде до гальмівного механізму заднього правого колеса від`єднана та заклепана, вкрита значним шаром бруду. Усунення даної несправності можливе під час проведення відповідного ТО, оскільки дана несправність не могла виникнути раптово, а сталася в результаті втручання в конструкцію гальмівної системи), проте працездатному стані; до моменту ДТП гальмівна система зазначеного автомобіля знаходилась в несправному, проте працездатному стані і не відповідала вимогам п. 31.4.1 (а) та п. 31.4.1 (д) Правил дорожнього руху; рульове керування автомобіля знаходиться у працездатному стані, у деталях та вузлах рульового керування вказаного автомобіля на момент експертного огляду експлуатаційних несправностей, які б виникнули до ДТП та могли впливати на можливий некерований рух чи керованість даного автомобіля до початку розвитку події ДТП не виявлено; зазначені несправності у вузлах та агрегатах гальмівної системи зазначеного автомобіля виникли до моменту виникнення ДТП внаслідок порушення прави експлуатації.

Наведені вище докази вини ОСОБА_7 отримані у порядку, встановленому КПК України, підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема події кримінальних правопорушень (час, місце, спосіб, наслідки вчинення кримінального правопорушення) та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а відтак в силу положень ст. ст. 84, 85, 86 КПК України є належними, допустимими, достовірними та у своїй сукупності доводять винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення поза розумним сумнівом.

Дослідивши під час судового розгляду всі обставини кримінального провадження, оцінивши відповідно до ст. 94 КПК України кожний доказ з точки зору його належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ухвалення обвинувального вироку), суд дійшов висновку про доведення у ході судового розгляду винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 в порушенні правил безпеки дорожнього руху, п. п. 12.2., 12.4.ПДР особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілої, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Обвинувачений на момент вчинення інкримінованих йому кримінального правопорушення досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність, будь-яким психічним захворюванням чи тимчасовим розладом психічної діяльності на той час не страждав, не страждає на такі і в теперішній час, поводиться адекватно. Тому суд визнає його осудними та відповідальним за скоєне.

При обранні обвинуваченому виду та міри покарання судом враховуються визначенні ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання, в тому числі: ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

ОСОБА_7 вперше притягується до кримінальної відповідальності, являється військовослужбовцем, має учасника бойових дій, характеризується позитивно, розлучений, проживає з батьком, який за станом здоров`я потребує стороннього догляду, шкодує про вчинене, що суд визнає обставинами, що пом`якшують йому покарання. Попри усі супутні обставини, виконання військового обов`язку не звільняє суб`єктів такого від належного виконання інших громадянських обов`язків та дотримання прав. Потерпілі щодо виду покарання поклалися на розсуд суду.

Не встановлено обставин, що обтяжують покарання.

Захисник обвинуваченого просив врахувати поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, зокрема, те, що він намагався відшкодувати шкоду потерпілим, однак вони відмовилися, неодноразово вибачався, що свідчить про дієве каяття, взяти до уваги особу обвинуваченого, що на його утриманні перебуває батько, який потребує довготривалого лікування, є учасником бойових дій, а також і те, що потерпілий ОСОБА_9 порушив сам Правила дорожнього руху, та переходив дорогу у невстановленому місці, та призначити покарання зі застосуванням ст. 69 КК України у виді обмеження волі строком 5 років з позбавленням права керування транспортними засобом та той же строк.

Обвинувачений просить суворо його не карати, розкаюється у вчиненому, у тому, що сів за кермо в стані алкогольного сп`яніння.

Визначаючи вид покарання ОСОБА_7 , суд, окрім наведених вище обставин, також враховує характер вчинених злочинних дій, всі відомості про особу обвинуваченого, його поведінку до та після вчинення кримінальних правопорушень, і приходить до висновку, що виправлення і перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства та йому слід призначити покарання за ч. 3 ст.286-1 КК України у виді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами.

Таким чином, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, поведінку обвинуваченого під час та після вчинення злочинних дій, зокрема, визнання своєї винуватості, його щире каяття, беручи до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, вчиненим з необережності, особу обвинуваченого, те, що він є учасником бойових дій, враховуючи відсутність обтяжуючих обставин та наявність декількох пом`якшуючих покарання обставини, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, приходить до висновку, що обвинуваченому необхідно обрати покарання в межах санкції ч.3 ст. 286-1 КК України у наближеному до мінімального розміру у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 7 років.

На переконання суду саме таке покарання буде необхідним для виправлення обвинуваченого й попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та відповідатиме тяжкості кримінального правопорушення і справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

У даному випадку відсутні підстави для застосування положень ст.75 КК України, оскільки обвинувачений вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху керуючи транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а тому згідно зазначеної норми її застосування неможливе.

Визначаючи такий вид покарання судом враховуються положення ст. 50 КК України, а саме, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, попередження вчиненню ним та іншими особами нових злочинів.

Частиною 1 ст.69 КК визначено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Водночас, Верховний Суд у своїх рішеннях, які стосувалися питання правильності застосування положень ст. 69 КК, неодноразово вказував на те, що ч. 1ст. 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним у законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК України та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

При цьому, при призначенні покарання суд враховує суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, факт перебування його в стані алкогольного сп`яніння, оскільки керування в стані алкогольного чи іншого сп`яніння є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху і така тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки такого діяння. Зокрема, водій у стані алкогольного сп`яніння становить загрозу для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху, а також безпосередньо для себе особисто, та, серед іншого, для власності третіх осіб.

Щодо відсутності претензій зі сторони потерпілих до обвинуваченого, то суд зазначає, що думка потерпілих може враховуватись судом при призначенні покарання, однак не є вирішальною. В той же час потерпілі у призначенні покарання покладалася на розсуд суду, та самостійно не просили про іншу міру покарання, ніж та, яка визначена законом.

А тому суд вважає, що наведені вище дані про особу обвинуваченого, його поведінку до, під час та після вчинення кримінального правопорушення, а також обставини, що пом`якшують його покарання, які були враховані при призначенні покарання, не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та є достатніми для застосування ст. 69 КК України, однак послужили підставами для обрання наближеної до мінімального покарання в межах санкції інкримінованої частини статті КК України, в той же час призначення покарання у виді обмеження волі не буде сприяти досягненню мети покарання.

Обвинувачений ОСОБА_7 був затриманий 20 січня 2025 року о 02 годині 10 хвилин та 22.01.2025 щодо нього було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який продовжувався, у зв`язку з чим останній з 20 січня 2025 року є попередньо ув`язненою особою, а тому відповідно до ч. 5 ст.72 КК України йому необхідно зарахувати в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 необхідно залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експертів для проведення судових експертиз (СЕ-19/102-25/1858-ІТ від 05.02.2025 року, СЕ-19/102-25/1857-ІТ від 28.02.2025 року) в сумі 5571 гривня 30 копійок у відповідності до ч. 2 ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України, скасувавши в порядку ст.174 КПК України накладений на речові докази ухвалою слідчого судді арешт.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 7 (сім) років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту вступу вироку в законну силу.

На підставі та в порядку ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_7 в строк відбуття покарання час його попереднього ув`язнення з 20.01.2025 року до дня набрання вироком законної сили включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_7 залишити попередній тримання під вартою, але не більше ніж на 60 діб.

Додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 7 (сім) років виконувати самостійно.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь державного бюджету процесуальні витрати за проведення експертиз у розмірі 5571 (п`ять тисяч п`ятсот сімдесят одна) гривня 30 копійок.

Після набрання вироком законної сили скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Крижопільського районного суду Вінницької області від 20.01.2025 року.

Речові докази, після набрання вироком законної сили:

- автомобіль BMW 320 D державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_7 , згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 від 31.08.2021 року та переданий на зберігання до арешт майданчику Відділення поліції №1 Тульчинського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, - передати за належністю ОСОБА_7 ;

- фрагмент фарби сірого кольору, що вилучені під час огляду місця події 19.01.2025 року, та передані на зберігання до кімнати речових доказів Відділення поліції №1 Тульчинського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, відповідно до квитанції № 7, - знищити;

- пластмасову частину решітки радіатора, чохол керма, що вилучені під час огляду місця події 19.01.2025 року, та передані на зберігання до кімнати речових доказів Відділення поліції №1 Тульчинського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, відповідно до квитанції № 7, - передати за належністю ОСОБА_7 ;

- пару чоловічих черевиків, чоловічу дублянку світло-коричневого кольору, що вилучені під час огляду місця події 19.01.2025 року, та передані на зберігання до кімнати речових доказів Відділення поліції №1 Тульчинського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, відповідно до квитанції № 7, - передати за належності потерпілим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ;

- посвідчення водія ОСОБА_7 НОМЕР_3 , що вилучене під час огляду місця події 19.01.2025 року, та передане на зберігання до кімнати речових доказів Відділення поліції №1 Тульчинського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, відповідно до квитанції № 7, направити до територіального сервісного центру № 0544;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 на автомобіль BMW 320 D державний номерний знак НОМЕР_1 , що вилучене під час огляду місця події 19.01.2025 року, та передане на зберігання до кімнати речових доказів Відділення поліції №1 Тульчинського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, відповідно до квитанції № 7, - передати за належністю ОСОБА_7 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Апеляційна скарга подається через Крижопільський районний суд Вінницької області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя