УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.08.2025 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Житомирі клопотання старшого слідчого СВ відділу поліції №1 Житомирського РУП №1 ГУНП в Житомирській області майора поліції ОСОБА_4 , погоджене прокурором Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1

В С Т А Н О В И В :

Слідчий звернувся із указаним клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у якому послався на те, що слідчим відділенням відділу поліції №1 Житомирського РУП №1 ГУНП в Житомирській області розслідується кримінальне провадження №0000501 від 22.08.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень у сфері незаконного обігу наркотичних та психотропних речовин, в невстановлений день, час, місці, але не пізніше 22.08.2025, вирішив стати на шлях злочинної діяльності, пов`язаної з правопорушеннями у сфері обігу психотропних речовин. У зв`язку із цим ОСОБА_5 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з корисливих мотивів, з метою збуту психотропних речовин для особистого збагачення, за допомогою власного мобільного телефону у месенджері «Telegram» зв`язався з невстановленою досудовим розслідуванням особою, з якою домовився про спільну участь у збуті психотропних речовин на території міста Житомира та Житомирського району, а саме у здійсненні розфасування психотропних речовин у окремі згортки (так звані «закладки») та подальшого їх розміщення у схованках на відкритій місцевості у вільно доступних місцях з метою подальшого їх збуту іншим особам за грошову винагороду, та, таким чином, вступив у попередню змову з невстановленою досудовим розслідуванням особою.

Реалізуючи свій злочинний умисел, узгоджений із невстановленою досудовим розслідуванням особою, спрямований на незаконне придбання та зберігання з метою збуту особливо небезпечних психотропних речовин, ОСОБА_5 у достовірно невстановлений час, але не пізніше ніж 22.08.2025, перебуваючи у відділенні №25 Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта», яке розташоване за адресою: м. Житомир, вул. Перемоги, 53, незаконно повторно придбав (шляхом отримання поштового відправлення) особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, 4-ММС (4-метилметкатинон) вагою не менше ніж 0,5171 г з метою подальшого збуту та, таким чином, розпочав незаконно зберігати вказану психотропну речовину.

У подальшому ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , розфасував надіслану йому особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, 4-ММС (4-метилметкатинон) на менші частини та помістив їх до згортків з ізоленти, підготувавши їх до розміщення у схованках у вільно доступних місцях.

Продовжуючи реалізацію свого протиправного умислу, 22.08.2025 ОСОБА_5 близько 16 години 30 хвилин прибув до лісосмуги поблизу Громадської організації «Садівницьке товариство «Соколовське» неподалік с. Іванівка Житомирського району Житомирської області, де зберігаючи при собі згортки з ізоленти із особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено, 4-ММС (4-метилметкатинон), розпочав їх розкладати по сховкам.

У подальшому, цього ж дня та у цьому ж місці близько 16 години 40 хвилин ОСОБА_5 був зупинений працівниками відділу поліції №1 Житомирського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Житомирській області та в ході спілкування з останніми вказав, що має при собі психотропну речовину, та згодом того ж дня в період часу з 19 години 35 хвилини по 21 годину 15 хвилин працівниками відділу поліції №1 Житомирського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Житомирській області під час затримання в порядку ст. 208 КПК України та проведення особистого обшуку ОСОБА_5 у останнього було виявлено та вилучено 72 згортки з порошкоподібними та кристалічними речовинами, серед яких один згорток із психотропною речовиною 4-ММС (4 метилметкатинон) масою 0,5171 грама, яка згідно списку №2 таблиці І «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин i прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000, є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено.

Таким чином, за словами слідчого, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, тобто у незаконному повторному придбанні та зберіганні з метою збуту особливо небезпечної психотропної речовини за попередньою змовою групою осіб.

У відповідності до вимог ст.ст. 276-278 КПК України 23.08.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Як слідує зі змісту клопотання, вина ОСОБА_5 повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами:

- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, у відповідності до ст.208 КПК України від 22.08.2025;

- протоколами допитів свідків;

- повідомленням про вчинення кримінального правопорушення;

- протоколом огляду місця події від 22.08.2025 за адресою: СТ «Соколовське» в с. Іванівка Житомирського району;

- повідомленням про підозру;

- протоколом допиту підозрюваного;

- висновком експерта №СЕ-19/106-25/15726-НЗПРАП;

- іншими матеріалами кримінального провадження.

З метою запобігання спробам ОСОБА_5 переховуватися від органів досудового розслідування та/або вчинити інше кримінальне правопорушення, враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення та вагомість здобутих слідством доказів вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, яке відносяться до категорії тяжкого злочину, а також недостатність обрання більш м`яких запобіжних заходів для запобігання указаним вище ризикам, слідчий за погодженням з прокурором просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

В судовому засіданні слідчий та прокурор підтримали клопотання, просили його задовольнити.

Прокурор в засіданні наголосив на тому, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні повторного кримінального правопорушення, не має міцних соціальних зв`язків, не проживає за місцем реєстрації. На думку прокурора, підозрюваному можливо визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання ним передбачених КПК України обов`язків, на суму близько 200 тис. грн.

Натомість захисник ОСОБА_6 заперечила проти задоволення клопотання. Вважає за можливе застосувати домашній арешт за місцем проживання матері підозрюваного. Вину її підзахисний визнає, надає показання, бере участь у слідчих діях, не перебував у розшуку та з`являється на судові засідання до Деснянського районного суду м. Києва. До того ж ОСОБА_5 має міцні соціальні зв`язки, наразі проживає з дівчиною, раніше не судимий, виконує завдання у складі ДФТГ. У разі ж задоволення клопотання, просила визначити заставу в сумі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Додала, що підозрюваний вчинив злочин, так як потребував коштів, які позичив для оплати правничої допомоги та закриття кредитів.

Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні також заперечив проти обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Просив обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби, щоб мати можливість працювати (по місцю проживання матері). Зазначив, що раз в 6 днів заступає в наряд кулеметником в добровольчому формування «Житомир-3».

Заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

За змістом ст.ст. 131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

За змістом статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема, переховуватися від органів досудового розслідування й суду та/або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у інкримінованому вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх обставин підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

У п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України передбачено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до положення пункту 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

На переконання слідчого судді, надані стороною обвинувачення докази доводять обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке за класифікацією КК України відноситься до тяжкого злочину, та за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

На думку суду, наведені у клопотанні та озвучені в судовому засіданні обставини свідчать про те, що на даний час існують ризики, які є підставою для обрання відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Зокрема, мова йде про ризики переховування підозрюваного від органів досудового розслідування або вчинення іншого кримінального правопорушення (п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Надаючи оцінку можливості вчинення підозрюваним дій, передбаченим пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України, слідчий суддя враховує, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova) § 58). Щодо наявності ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду слідчий суддя зважає, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років з конфіскацією майна, тобто існує ймовірність притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання. Отже, очікування можливого суворого вироку може мати значення при визначенні ризику переховування. Співставлення можливих негативних для підозрюваного наслідків переховування у невизначеному майбутньому, із можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі робить цей ризик достатньо високим.

Крім цього, в провадженні Деснянського районного суду м. Києва перебуває кримінальна справа №760/5057/23 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 317 КК України, а із встановлених в судовому засіданні обставин убачається, що підозрюваний офіційно не працює, не має стабільного доходу, підозрюється у незаконному повторному придбанні та зберіганні з метою збуту особливо небезпечної психотропної речовини за попередньою змовою групою осіб, що вказує на існування ризику вчинення ОСОБА_5 нового кримінального правопорушення.

Враховуючи вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, а також враховуючи його вік та стан здоров`я, майновий стан та репутацію підозрюваного, ризик повторення протиправної поведінки, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, відсутність утриманців та постійного місця роботи, слідчий суддя дійшов висновку про доцільність обрання відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та неможливість на даний час застосувати до підозрюваного інший (альтернативний) запобіжний захід ніж тримання під вартою, оскільки зміна запобіжного заходу на більш м`який не зможе забезпечити запобігання ризикам, наведеним у клопотанні та визначеним КПК України, а саме у п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Між тим, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у межах щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки слідчим суддею в ході розгляду клопотання не встановлено передбачених частиною четвертою статті 183 КПК України випадків, слідчий суддя із урахуванням обставин кримінального правопорушення та передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків дійшов висновку про необхідність визначення застави у розмірі сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на переконання слідчого судді достатньою мірою гарантуватиме виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту його фактичного затримання, що передбачено ч. 2 ст. 197 КПК України.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 184, 186, 193, 194, 196, 197, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання задовольнити.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обчислюючи строк тримання під вартою з моменту фактичного затримання із 16 год. 40 хв. 22 серпня 2025 року.

Відповідно до ч. 5 ст.182, ч.3 ст.183 КПК України, з урахування наведених в ухвалі обставин, що характеризують підозрюваного ОСОБА_5 , визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 121 120 грн., у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самою підозрюваною особою, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Богунського районного суду м. Житомира (для зарахування коштів, внесених у вигляді застави), у разі внесення якої звільнити ОСОБА_5 з-під варти.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний ОСОБА_5 вважається таким, що до нього застосовано запобіжний захід у вигляді застави. Підозрювана особа або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом строку дії ухвали.

Строк дії ухвали встановити до 20 жовтня 2025 року.

У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- прибувати за кожним викликом до слідчого/прокурора, уповноважених здійснювати досудове розслідування/ нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000501;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд, про зміну свого місця проживання;

- утриматися від спілкування у будь-якій формі зі свідками у кримінальному провадженні щодо обставин вчинення інкримінуємого кримінального правопорушення, за винятком участі підозрюваного у проведенні відповідних слідчих (процесуальних дій);

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків, покладених слідчим суддею, у разі внесення застави визначити два місяці з моменту внесення застави, але не більше закінчення строку досудового розслідування.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а особою, яка перебуває під вартою протягом 5 днів з моменту вручення їй копії ухвали.

Слідчий суддя