ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/5361/24
Номер провадження: 11-кп/819/339/25
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2025 року Херсонський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання: ОСОБА_5

за участю прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

представника потерпілого

адвоката: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000185 за апеляційною скаргою заступника керівника Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_9 зі змінами до апеляційної скарги, внесеними першим заступником керівника Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 27 березня 2025 року щодо:

ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рогозки Щорського району Чернігівської області, громадянина України, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 27.03.2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст.75 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки.

Покладено передбачені п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст.76 КК України обов`язки.

У разі направлення ОСОБА_7 для відбування покарання, призначеного вироком постановлено на підставі ч. 5, 7 ст. 72 КК України зарахувати у строк відбування покарання:

строк попереднього ув`язнення з 14.02.2024 по 15.02.2024 з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі;

строк цілодобового домашнього арешту з 15.02.2024 по 14.04.2024 з розрахунку три дні домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Цим же вироком ОСОБА_11 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст.75 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_11 від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки.

Покладено передбачені п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст.76 КК України обов`язки.

У разі направлення звільненого від покарання з випробуванням ОСОБА_11 для відбування покарання, призначеного вироком постановлено на підставі ч. 5, 7 ст. 72 КК України зарахувати у строк відбування покарання:

строк попереднього ув`язнення з 14.02.2024 по 15.02.2024 з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі;

строк цілодобового домашнього арешту з 15.02.2024 по 14.04.2024 з розрахунку три дні домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Скасовано арешт, накладений на підставі ухвали Херсонського міського суду Херсонської області від 11.03.2024 (справа №766/2297/24) на майно:

транспортний засіб, марки ЛУА 3969 реєстраційний номер НОМЕР_1 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; ключі від транспортного засобу з підвісним аксесуаром електропилу «Dnipro-M», серійний номер «S/N NLE:1»; електропилу «Dnipro-M», серійний номер «S/N NLE:7»; чотири акумулятори «Dnipro-M» із зазначенням серійного номеру на кожному «NLE 8»; «NLE 9»; «NLE 1»; «NLE 5»; 5 (п`ять) чохлів з змінними лезами; сумку виготовлену з тканини синього кольору з вставками постановлено повернути законному володільцю ОСОБА_7

- 57 частин (відрізків) кабелю повернуто власнику ТОВ НВП «Херсонський машинобудівний завод»;

Вирішено питання про речові докази :

- транспортний засіб, марки ЛУАЗ969 реєстраційний номер НОМЕР_1 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; ключі від транспортного засобу з підвісним аксесуаром, електропилу «Dnipro-M», серійний номер «S/N NLE:1»; електропилу «Dnipro-M», серійний номер «S/N NLE:7»; чотири акумулятори «Dnipro-M» із зазначенням серійного номеру на кожному «NLE 8»; «NLE 9»; «NLE 1»; «NLE 5»; 5 (п`ять) чохлів з змінними лезами; сумку виготовлену з тканини синього кольору з вставками постановлено повернути законному володільцю ОСОБА_7

- 57 частин (відрізків) кабелю повернуто власнику ТОВ НВП «Херсонський машинобудівний завод»;

- фрагмент кабелю алюмінієвого з первинним упакуванням, який поміщено до сейф-пакету №1223845, три відрізки кабелю АСБ 3*150, кожен з яких поміщено до сейф-пакетів №PSP21558669, №PSP2155870, №PSP2155871 знищено.

Позовні вимоги ТОВ Науково-виробниче підприємство «Херсонський машинобудівний завод» задоволено.

Вирішено питання про процесуальні витрати.

Судом першої інстанції у вироку встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , діючи за попередньою змовою між собою, 13.02.2024 близько 18:00 години, перебуваючи на території ТОВ НВП «Херсонський машинобудівний завод», розташованого за адресою: вул. Тираспільська, 1, м. Херсон, шляхом вільного доступу умисно, таємно, в умовах воєнного стану, вчинили крадіжку майна належного ТОВ НВП «Херсонський машинобудівний завод», а саме: силових алюмінієвих кабелів АСБ 3х150 напругою 6 кВольт загальною довжиною 90 метрів, вартість якого могла становити 49599 грн. , після чого залишили місце події та розпорядились викраденим на власний розсуд, тим самим спричинивши ТОВ НВП «Херсонський машинобудівний завод» матеріальну шкоду на вищезазначену суму.

Суд кваліфікував дії ОСОБА_7 та ОСОБА_11 за ч.4 ст.185КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб, вчинена в умовах воєнного стану.

Узагальнені доводи та вимоги апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі заступник керівника Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_12 ( далі -прокурор) просить вирок суду від 27.03.2025 року стосовно ОСОБА_7 змінити в частині вирішення долі речових доказів з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

У резолютивній частині вироку вказати: що на підставі п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України речові докази транспортний засіб, марки ЛУАЗ 3969 реєстраційний номер НОМЕР_1 , електропилу «Dnipro-M», серійний номер «S/N NLE:1»; електропилу «Dnipro-M», серійний номер «S/N NLE:7»; чотири акумулятори «Dnipro-M» із зазначенням серійного номеру на кожному «NLE 8»; «NLE 9»; «NLE 1»; «NLE 5»; 5 чохлів з змінними лезами, що належать ОСОБА_7 конфіскувати в дохід держави як засоби вчинення кримінального правопорушення.

На обґрунтування апеляційних вимог прокурор зазначає, що суд ухвалив необґрунтоване рішення про повернення обвинуваченому ОСОБА_7 зазначених речових доказів. Згідно матеріалів кримінального провадження та вироку суду ОСОБА_7 з метою вчинення крадіжки шляхом вільного доступу разом із ОСОБА_13 заїхали на територію ТОВ НВП «Херсонський машинобудівний завод» на автомобілі ЛУАЗ, що належить на праві власності ОСОБА_7 у подальшому за допомогою електропил «Dnipro-M», які живляться від акумуляторів на території заводу зрізали 90 метрів кабелю та завантажили його у автомобіль. По дорозі додому їх автомобіль був зупинений працівниками поліції.

Посилається на те, що кримінальний процесуальний закон визначає, що засоби вчинення кримінального правопорушення це різноманітні речовини, предмети та інше, властивості яких використовуються у процесі вчинення кримінального правопорушення для створення сприятливих умов його реалізації і полегшення процесу його виконання і не знаходяться під повним контролем свідомості і волі суб`єкта.

Зазначає, що ОСОБА_7 для полегшення викрадення кабелю використав належні йому електропили з акумуляторами та щоб транспортувати 90 метрів зрізаного кабелю використав власний автомобіль, тому вважає, що зазначені предмети та автомобіль є засобами вчинення кримінального правопорушення і на підставі п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України підлягають конфіскації .

До початку апеляційного розгляду перший заступник Керівника Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_14 ( далі - прокурор) вніс зміни до апеляційної скарги.

Зазначив, що підтримує апеляційні вимоги щодо перегляду вироку суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 та у порядку ст. 36, 403 КПК України вносить зміни до апеляційної скарги.

Зазначає, що зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , НОМЕР_3 вбачається, що власником транспортного засобу марки ЛУАЗ 3969 реєстраційний номер НОМЕР_1 є ОСОБА_15 , та згідно положень ст. 317 ЦК наділений правом володіння, користування та розпорядження своїм майно, а не ОСОБА_7 .

Вказане підтверджується ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду від 11.03.2024 року , якою накладено арешт на цей транспортний засіб.

Власник автомобіля марки ЛУАЗ ОСОБА_15 не знав та не міг знати про використання зазначеного транспортного засобу ОСОБА_7 у своїй протиправній діяльності.

За наведеного речові докази , а саме транспортний засіб ЛУАЗ 3969 реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ключі від транспортного засобу з підвісним аксесуаром підлягають поверненню законному власнику, яким є ОСОБА_15 , що узгоджується з положеннями викладеними у постанові Верховного Суду від 09.04.2020 року у справі 676/2199/19, згідно з якою не підлягає спеціальній конфіскації транспортний засіб, який на праві власності належить не обвинуваченому , а іншій особі, яка не знала та не могла знати про незаконне його використання у протиправній діяльності.

Просить вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 27.03.2025 року змінити з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

У резолютивній частині вироку вказати, що на підставі п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України речові докази , а саме електропилу «Dnipro-M», серійний номер «S/N NLE:1»; електропилу «Dnipro-M», серійний номер «S/N NLE:7»; чотири акумулятори «Dnipro-M» із зазначенням серійного номеру на кожному «NLE 8»; «NLE 9»; «NLE 1»; «NLE 5»; 5 чохлів з змінними лезами, що належать ОСОБА_7 конфіскувати в дохід держави як знаряддя та засоби вчинення кримінального правопорушення.

На підставі п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України транспортний засіб ЛУАЗ 3969 реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ключі від транспортного засобу з підвісним аксесуаром повернути законному власнику ОСОБА_15 .

В решті вирок стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги зі змінами.

Обвинувачений ОСОБА_7 не заперечив проти задоволення апеляційних вимог.

Адвокат ОСОБА_16 направив заяву в якій повідомив , що договір на надання правової допомоги з ОСОБА_7 на стадії апеляційного розгляду не укладався, тому у нього не має підстав здійснювати захист ОСОБА_7 на цій стадії.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_8 не заперечила проти задоволення апеляційної скарги зі змінами.

ОСОБА_11 , адвокат ОСОБА_17 в судове засідання не з`явилися , їх неприбуття не перешкоджає апеляційному розгляду відповідно до положень ч. 5 ст. 404 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Мотиви суду.

Апеляційний розгляд кримінального провадження у відповідності до приписів ч.1 ст. 404 КПК України здійснюється в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ч. 2 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

В апеляційній скарзі та змінах до апеляційної скарги прокурор не оспорює висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 , ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення за встановлених і викладених у вироку обставин, кваліфікацію його дій за ч. 4 ст. 185 КК України, вид та розмір призначеного покарання, правильність застосування ст. 75 КК України , а тому вирок в цій частині в апеляційному порядку не перевіряється відповідно до положень ч. 1 ст. 404 КПК України.

Перевіряючи доводи та вимоги апеляційної скарги зі змінами колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до вироку при вирішенні питання про речові докази суд першої інстанції прийняв рішення про повернення обвинуваченому ОСОБА_7 транспортного засобу, марки ЛУАЗ 3969 реєстраційний номер НОМЕР_1 ; свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу; ключів від транспортного засобу, двох електропил «Dnipro-M», чотирьох акумуляторів «Dnipro-M» , 5 чохлів з змінними лезами; сумку виготовлену з тканини синього кольору .

Прокурор, не погоджуючись із таким рішенням, подав апеляційну скаргу , в якій просив у порядку п.1 ч.9 ст. 100 КПК України конфіскувати автомобіль, електропили, акумулятори та чохли зі змінними лезами

Апеляційна вимога прокурора про конфіскацію зазначених речових доказів на цій підставі ґрунтувалася на його твердженні про те, що автомобіль, електропили та акумулятори до них є засобами вчинення кримінального правопорушення. У змінах до апеляційної скарги прокурором порушується питання про конфіскацію на підставі п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК двох електропил «Dnipro-M», чотирьох акумуляторів «Dnipro-M» та 5 чохлів з змінними лезами, як засобів та знаряддя вчинення злочину.

При перевірці таких доводів апелянта колегія суддів враховує , що відповідно до положень п. 6 ч. 1 ст. 91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед іншого, обставини, які підтверджують, що майно, яке підлягає спеціальній конфіскації, є предметом кримінального правопорушення або підшукане, виготовлене, пристосоване чи використане як засіб чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення.

За викладеним в обвинувальному акті формулюванням обвинувачення та встановленими відповідно до вимог ст. 337 КПК судом першої інстанції фактичними обставинами, суд визнав доведеним, що ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , діючи за попередньою змовою між собою, 13.02.2024 близько 18:00 години, перебуваючи на території ТОВ НВП «Херсонський машинобудівний завод», розташованого за адресою: вул. Тираспільська, 1, м. Херсон, шляхом вільного доступу умисно, таємно, в умовах воєнного стану, вчинили крадіжку майна належного ТОВ НВП «Херсонський машинобудівний завод», а саме: силових алюмінієвих кабелів 90 метрів, вартість якого могла становити 49599 грн. , після чого залишили місце події та розпорядились викраденим на власний розсуд, тим самим спричинивши ТОВ НВП «Херсонський машинобудівний завод» матеріальну шкоду на вищезазначену суму.

Отже обвинуваченим в провину не ставилося використання автомобіля, електропилок та акумуляторів до них як засобу вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 92 КПК обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора .

Всупереч положенням ст. 91, 92 КПК прокурором , який підтримував державне обвинувачення під час розгляду провадження в суді не надавалися докази того, що вказане майно є засобом вчинення кримінального правопорушення.

Більш того в судових дебатах прокурор просила повернути ОСОБА_7 автомобіль , електропили та акумуляторів до них та не порушувала питання про їх конфіскацію як засоби чи знаряддя вчинення злочину.

Вбачається , що постановою слідчого від 14.02.2024 року вилучені 13.02.2024 року під час огляду автомобіля дві електропилки, акумулятори, 5 чохлів, сумка, 57 частин кабелю залучені як речові докази у цьому кримінальному провадженні як знаряддя вчинення злочину.

Відповідно до норм Кримінального Кодексу України примусове безоплатне вилучення майна на підставі відповідного судового рішення передбачене у разі призначення покарання у виді конфіскації майна чи застосування спеціальної конфіскації у порядку ст. 96-1, 96-2 КК України.

Згідно ч. 2 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою серед іншого зазначається рішення щодо речових доказів і документів та спеціальної конфіскації.

Статтею 100 КПК , на яку посилається прокурор на обґрунтування апеляційних вимог, передбачено вирішення питання зберігання речових доказів і документів та вирішення питання про спеціальну конфіскацію

Частиною 9 ст. 100 КПК України передбачено, що питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

У частині першій статті 96-1 КК України визначено, що спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених КК України, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, визначеного Особливою частиною КК України, за які встановлено основне покарання у вигляді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; а також перелік кримінальних правопорушень, за вчинення яких може бути застосована спеціальна конфіскація.

Об`єктом спеціальної конфіскації відповідно до частини першої статті 96-2 КК України можуть бути гроші, цінності та інше майно, які, зокрема були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику або законному володільцю, який не знав і не міг знати про їх незаконне використання (пункт 4).

Відносини щодо застосування спеціальної конфіскації під час здійснення кримінального правосуддя унормовано частинами дев`ятою - дванадцятою статті 100 КПК України та ст. 96-1 ст. 96-2 КК України.

Враховуючи , що санкція ч. 4 ст. 185 КК України , за якою засуджений ОСОБА_7 передбачає покарання у виді позбавлення волі, виходячи з положень ч. 1 ст. 96-1 КК України, у цьому випадку має бути застосована спеціальна конфіскація, чим виключається альтернативна можливість вирішення питання про передачу зазначеного майна у власність держави в порядку інших правових процедур, зокрема й тих, що стосуються долі речових доказів.

Апеляційна скарга прокурора не містить посилань на положення ст. ст. 96-1, 96-2 КК України, тобто не містить вказівки на необхідність застосування положень матеріального закону щодо спеціальної конфіскації речових доказів знаряддя вчинення злочину, а містить натомість загальні посилання на необхідність конфіскації речових доказів в порядку положень ст. 100 КПК України, зокрема на підставі п. 1 ч. 9 ст. 100 КК України як засоби та знаряддя вчинення злочину, отже прокурором в апеляційній скарзі не була належним чином визначена правова процедура, в межах якої прокурор просив конфіскувати зазначене в апеляційній скарзі майно .

Пунктом 1 ч. 9 ст. 100 КПК регулюються питання щодо процесуального порядку застосування спеціальної конфіскації, тоді як матеріально-правові підстави її застосування визначені законом України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 96-1 та ст. 96-2 КК.

Така позиція узгоджується із правовими висновками Верховного Суду від 27.09.2021 року у справі № 466/5842/20, від 16.09.2024 року у справі № 183/4229/23, від 02.09.2020 року у справі № 761,48436/18)

Процесуальних підстав, передбачених ч. 2 ст. 404 КПК України , вийти за межі апеляційних вимог , колегія суддів не вбачає.

За наведеного, вимоги апеляційної скарги про конфіскацію електропили «Dnipro-M», серійний номер «S/N NLE:1»; електропили «Dnipro-M», серійний номер «S/N NLE:7»; чотирьох акумуляторів «Dnipro-M» 5 чохлів з змінними лезами, що належать ОСОБА_7 на підставі норми процесуального закону - п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України як засобів та знаряддя вчинення злочину задоволенню не підлягають .

У змінах до апеляційної скарги прокурор не наводить іншого статусу автомобіля ніж засіб вчинення злочину, але наводить доводи , за яких цей автомобіль не підлягає конфіскації та поверненню ОСОБА_7 .

За твердженням апелянта вказаний автомобіль не підлягає конфіскації , оскільки його власником є ОСОБА_15 , який не був обізнаний про використання його ОСОБА_7 у протиправній діяльності , а тому автомобіль має бути повернутий не ОСОБА_7 , як визначив суд, а саме його власнику ОСОБА_15 .

Апеляційний суд , враховуючи межі апеляційного перегляду, передбачені ч.1 ст. 404 КПК, виходить із того , що прокурором в результаті внесення змін до апеляційної скарги не заявляється вимога про конфіскацію автомобіля , а відтак перевірка твердження апеляційної скарги щодо необізнаності особи, яка зареєстрована як власник автомобіля , про його незаконне використання за наведеного апеляційним судом не здійснюється.

Тому законність вироку в частині вирішення питання про долю цього речового доказу вирішується в межах заявлених доводів та вимог, які зводяться до того , що речовий доказ автомобіль має бути повернутий власнику, оскільки саме особа, за якою зареєстроване право власності на автомобіль - ОСОБА_15 наділена правом володіння, користування та розпорядження своїм майно, а не ОСОБА_7 який є обвинуваченим у цьому провадженні і якому за вироком суду був повернутий автомобіль.

Колегія суддів не погоджується із такими доводами апеляційної скарги.

За наявними у провадженні матеріалами , згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_2 власником транспортного засобу ЛУАЗ 3969 реєстраційний № НОМЕР_1 зазначено ОСОБА_15 .

Згідно протоколу огляду місця події від 13.02.2024 року , автомобіль ЛУАЗ 3969 реєстраційний № НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; ключі від транспортного засобу з підвісним аксесуаром вилучено у ОСОБА_7 , який пояснив , що транспортний засіб належить йому, приблизно півроку тому придбав його за техпаспортом, не оформлював на себе автомобіль .

У заяві від 13.02.2024 року ОСОБА_7 надаючи дозвіл на проведення огляду автомобіля зазначав, що він є власником та користувачем транспортного засобу.

Отже вбачається, що транспортний засіб було вилучено у ОСОБА_7 як у володільця майна, що не спростовано доводами апеляційної скарги , тому він є особою, щодо майна якої вирішується питання і має право на відповідні засоби правового захисту. ( правова позиція Верховного Суду від 26 березня 2019року у справі № 355/55/18)

Згідно з вироком суду автомобіль та документи до нього повернуто ОСОБА_7 як законному володільцю, в якого був вилучений автомобіль.

Прокурор ні під час розгляду справи в суді , ні в апеляційній скарзі не наводив доказів на оспорювання законності володіння ОСОБА_7 транспортним засобом, отже суд першої обґрунтовано прийняв рішення про те, що транспортний засіб має бути повернутий особі, в якої він був вилучений в ході проведення досудового розслідування , тобто ОСОБА_7 .

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_7 вказав, що купив цей автомобіль у третьої особи.

Слід зазначити, що у разі наявності спору про належність речового доказу, зокрема про встановлення фактичного власника майна, вказане питання може бути вирішено в порядку цивільного судочинства.( ч. 12 ст. 100 КПК)

За наведеного колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги про повернення автомобіля ОСОБА_15 як особі , за якою зареєстровано право власності , позбавлені правового обґрунтування.

Посилання прокурора на обґрунтування такої вимоги на постанову Верховного Суду у справі № 676/2199/19 не є релевантними, оскільки правові висновки у цій справі при вирішенні питання про спеціальну конфіскацію стосувалися інших фактичних обставин та стосувалися вирішення питання про долю автомобіля, який придбаний подружжям у шлюбі.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що вирок суду в оскаржуваній його частині - вирішення питання речових доказів зміні з підстав та доводів , зазначених в апеляційній скарзі прокурора зі змінами не підлягає, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, ч. 2 ст. 376 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу зі змінами залишити без задоволення.

Вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 27 березня 2025 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_11 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і з цього часу протягом 3-х місяців може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4